Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Three

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceeană - Numărul douăzeci și trei

Number Twenty-Three

Numărul douăzeci și trei

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2026

Formats

PDF
Word

In article twenty-two I wrote, “Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word.”

În articolul douăzeci și doi am scris: „Apoi, în capitolul unsprezece, genealogia poporului ales este reprezentată prin zece nume, de la Shem până la Abram. Capitolul unsprezece este relatarea turnului Babel, dar și genealogia poporului ales, așa cum este reprezentată de Abraham. Capitolul unsprezece introduce un popor ales care avea să intre într-un legământ triplu cu Dumnezeu. A treia și ultima treaptă a fost jertfirea lui Isaac în capitolul douăzeci și doi. Capitolul «unsprezece» este începutul alfa, iar capitolul «douăzeci și doi» este sfârșitul omega. Credința necesară pentru a auzi glasul lui Dumnezeu în semnificația numelor nu este diferită de credința necesară pentru a-I auzi glasul în numerotarea Cuvântului Său.”

Chapter eleven presents the covenant of Cain, and the covenant of Abel. We have repeatedly shown through the years that the prophetic characteristics of the tower of Babel represent a counterfeit covenant. After the flood, there was a change of dispensations from worshipping at the gate of Eden before the flood, and after the flood, worship was to be at an altar. The altar had specific biblical requirements. It needed to be erected of natural stone, with no human chipping or chiseling the stone. It had to be rock upon rock, with no mortar.

Capitolul unsprezece prezintă legământul lui Cain și legământul lui Abel. Am arătat în repetate rânduri de-a lungul anilor că trăsăturile profetice ale turnului Babel reprezintă un legământ contrafăcut. După potop, a avut loc o schimbare a dispensațiilor: înainte de potop, închinarea se făcea la poarta Edenului, iar după potop, închinarea trebuia să fie la un altar. Altarul avea prescripții biblice specifice. Trebuia să fie ridicat din piatră naturală, fără ca piatra să fie cioplită sau dăltuită de mâna omului. Trebuia să fie piatră peste piatră, fără mortar.

The purpose of the tower was to make Nimrod’s cohorts a name, which represents character. In the tower we see man attempting to save themselves, and lifting themselves up as the gods of heaven. The tower is a symbol of a church that thinks it can save itself, and thinks that it should be lifted up, as the ten kings do in Psalm 83, when they lift up the papal head at the evil confederacy of Bible prophecy, which takes place at the Sunday law.

Scopul turnului a fost ca adepții lui Nimrod să-și facă un nume, nume care reprezintă caracterul. În turn vedem omenirea încercând să se mântuiască pe sine și înălțându-se pe sine ca dumnezeii cerului. Turnul este un simbol al unei biserici care crede că se poate mântui singură și că trebuie să fie înălțată, așa cum fac cei zece împărați din Psalmul 83, când înalță capul papal în cadrul confederației rele din profeția biblică, care are loc odată cu legea duminicală.

> A Song or Psalm of Asaph. Keep not thou silence, O God: hold not thy peace, and be not still, O God. For, lo, thine enemies make a tumult: and they that hate thee have lifted up the head. Psalms 83:1, 2.

> O cântare sau psalm al lui Asaf. Nu tăcea, Dumnezeule; nu păstra tăcerea și nu sta liniștit, Dumnezeule. Căci iată, vrăjmașii Tăi fac zarvă; și cei ce Te urăsc și-au ridicat capul. Psalmii 83:1, 2.

The world had just been destroyed by Noah’s flood, and the reason God identified the closing probation on the antediluvian world was that man’s thoughts had become evil continually. The Bible speaks of unity in various ways, one of which is to see “eye to eye.” Can two walk together, except they be agreed?

Lumea tocmai fusese nimicită de potopul lui Noe, iar motivul pentru care Dumnezeu a indicat închiderea timpului de probă asupra lumii antediluviene a fost că gândurile omului ajunseseră necurmat rele. Biblia vorbește despre unitate în felurite moduri, unul dintre ele fiind a vedea „ochi în ochi”. Pot doi să umble împreună, dacă nu s-au învoit?

> Now I beseech you, brethren, by the name of our Lord Jesus Christ, that ye all speak the same thing, and that there be no divisions among you; but that ye be perfectly joined together in the same mind and in the same judgment. 1 Corinthians 1:10.

> Acum vă îndemn, fraților, în numele Domnului nostru Isus Hristos, ca toți să vorbiți același lucru și să nu fie dezbinări între voi; ci să fiți pe deplin uniți în același cuget și în aceeași judecată. 1 Corinteni 1:10.

When God confused the language at the judgment upon Nimrod’s kingdom, it identifies that prior to the confusion, they were all in unity, and therefore they were all the same character, and that character was a religion based upon human works—as opposed to those in the very same chapter that are represented by Abraham. Shem was a faithful soul in the time of Nimrod. Historians point to Shem as the one who killed Nimrod, the mighty rebel before the Lord. The point stands without the historian’s ideas, for Shem is a covenant man, who traces his blood to Noah, a covenant man, who traces his blood back to Seth, another covenant man, who came into covenant history to replace his brother Abel, who was another covenant man who was a direct descendant of Adam.

Când Dumnezeu a încurcat limba lor, la judecata împotriva împărăției lui Nimrod, aceasta indică faptul că, înainte de încurcare, toți erau în unitate și, prin urmare, toți erau de aceeași factură; iar această factură era o religie întemeiată pe fapte omenești — în opoziție cu cei din chiar același capitol, care sunt reprezentați de Avraam. Sem a fost un suflet credincios în vremea lui Nimrod. Istoricii îl indică pe Sem ca fiind cel care l-a ucis pe Nimrod, puternicul răzvrătit înaintea Domnului. Afirmația rămâne în picioare și fără ideile istoricilor, căci Sem este un om al legământului, care își urmărește descendența până la Noe, un om al legământului, care își urmărește descendența până la Set, un alt om al legământului, care a intrat în istoria legământului pentru a-l înlocui pe fratele său Abel, care a fost un alt om al legământului, descendent direct din Adam.

Genesis eleven is the great controversy between Christ and Satan, in the context of a covenant of life and a covenant of death. Nimrod represents the great hunter before the Lord, for he represents a church that has many devotees. Abram, through Shem, represents a church that has but few devotees. Shem was the covenant man when Nimrod was building his tower, but the two covenants in chapter eleven are represented not by Shem and Nimrod, but by Nimrod and Abraham. Paul clearly identifies this prophetic rule.

Geneza, capitolul unsprezece, este marea controversă dintre Hristos și Satana, în contextul unui legământ al vieții și al unui legământ al morții. Nimrod întruchipează marele vânător înaintea Domnului, întrucât el reprezintă o biserică ce are mulți adepți. Avram, prin Sem, reprezintă o biserică ce nu are decât puțini adepți. Sem era omul legământului când Nimrod își zidea turnul, însă cele două legăminte din capitolul unsprezece sunt reprezentate nu de Sem și Nimrod, ci de Nimrod și Avraam. Pavel identifică în mod clar această regulă profetică.

> For this Melchisedec, king of Salem, priest of the most high God, who met Abraham returning from the slaughter of the kings, and blessed him; To whom also Abraham gave a tenth part of all; first being by interpretation King of righteousness, and after that also King of Salem, which is, King of peace; Without father, without mother, without descent, having neither beginning of days, nor end of life; but made like unto the Son of God; abideth a priest continually. Now consider how great this man was, unto whom even the patriarch Abraham gave the tenth of the spoils.

> Pentru că acest Melchisedec, împărat al Salemului, preot al Dumnezeului Preaînalt, care l-a întâmpinat pe Avraam, când acesta se întorcea de la înfrângerea împăraților, și l-a binecuvântat; căruia Avraam i-a dat, de asemenea, a zecea parte din toate; mai întâi, prin tâlcuire, împărat al dreptății, iar după aceea și împărat al Salemului, adică împărat al păcii; fără tată, fără mamă, fără spiță de neam, neavând nici început al zilelor, nici sfârșit al vieții; ci făcut asemenea Fiului lui Dumnezeu; rămâne preot pururea. Acum socotiți cât de mare a fost acest om, căruia chiar patriarhul Avraam i-a dat zeciuială din pradă.

> And verily they that are of the sons of Levi, who receive the office of the priesthood, have a commandment to take tithes of the people according to the law, that is, of their brethren, though they come out of the loins of Abraham:

> Și, într-adevăr, cei dintre fiii lui Levi, care primesc slujba preoției, au poruncă, după Lege, să ia zeciuială de la popor, adică de la frații lor, măcar că și ei au ieșit din coapsele lui Avraam:

> But he whose descent is not counted from them received tithes of Abraham, and blessed him that had the promises. And without all contradiction the less is blessed of the better. And here men that die receive tithes; but there he receiveth them, of whom it is witnessed that he liveth. And as I may so say, Levi also, who receiveth tithes, payed tithes in Abraham. For he was yet in the loins of his father, when Melchisedec met him. Hebrews 7:1–10.

> Dar acela a cărui spiță de neam nu este socotită dintre ei a primit zeciuială de la Avraam și l-a binecuvântat pe cel ce avea făgăduințele. Și, fără nicio îndoială, cel mai mic este binecuvântat de cel mai mare. Și aici, oameni muritori primesc zeciuială; iar acolo o primește acela despre care se mărturisește că trăiește. Și, ca să zic așa, și Levi, cel ce primește zeciuială, a dat zeciuială în Avraam. Căci era încă în coapsele tatălui său, când Melhisedec l-a întâlnit. Evrei 7:1-10.

There is a great deal of present truth in the subject of Melchizedek, but I am simply identifying that Paul teaches directly that the prophetic characteristics of covenant men, and by that, I mean, men and women in the inspired testimony whose scriptural testimony is identifying a waymark in the prophetic line of God’s covenant with mankind. Paul teaches that Melchizedek, who lived before the Levitical priesthood was established at Sinai, and therefore over four hundred years before there was a Levitical priesthood, had accepted tithe from Levi. In order to be in the Levitical priesthood, you had to be a Levite who could prove his blood descent from Levi. Melchizedek could not show his descent was from the line of Levi, for Levi was not yet born.

Există mult adevăr prezent în tema lui Melhisedec, dar eu mă rezum să arăt că Pavel învață în mod direct despre trăsăturile profetice ale oamenilor legământului — și, prin aceasta, mă refer la bărbați și femei din mărturia inspirată, a căror mărturie scripturală identifică un reper în linia profetică a legământului lui Dumnezeu cu omenirea. Pavel învață că Melhisedec, care a trăit înainte ca preoția levitică să fie instituită la Sinai și, prin urmare, cu peste patru sute de ani înainte să existe o preoție levitică, a primit zeciuială de la Levi. Pentru a face parte din preoția levitică, trebuia să fii un levit care să-și poată dovedi descendența de sânge din Levi. Melhisedec nu putea dovedi că provenea din linia lui Levi, căci Levi încă nu se născuse.

The line of prophecy that represents God’s covenant with Adam and Eve is actually two covenants. The first was a covenant of life with a simple test. After the fall and the failed test, the next covenant included the blood of a lamb in order to provide clothing. Then there was God’s covenant with mankind, represented by the rainbow, Noah and altar worship. Then there was Genesis eleven where God’s covenant with a chosen people, who would be called Hebrews began. In each of those stories the biblical characters are covenant men or women.

Linia profetică ce reprezintă legământul lui Dumnezeu cu Adam și Eva este, de fapt, alcătuită din două legăminte. Primul a fost un legământ al vieții, cu o încercare simplă. După cădere și după încercarea eșuată, următorul legământ a cuprins sângele unui miel, spre a oferi îmbrăcăminte. Apoi a urmat legământul lui Dumnezeu cu omenirea, reprezentat de curcubeu, de Noe și de închinarea la altar. Apoi a urmat Geneza unsprezece, unde a început legământul lui Dumnezeu cu un popor ales, care avea să fie numit evrei. În fiecare dintre aceste istorisiri, personajele biblice sunt bărbați sau femei ai legământului.

In Genesis eleven, the beginning of the covenant of life with a chosen people is set forth, and it is set forth, right where Nimrod establishes the covenant of death, as represented by the bricks and mortar, that were the counterfeit of the unchiseled rocks and no mortar represented by the altar. Sister White informs us the altar represents Christ, thus Nimrod’s religion, which is a counterfeit religion, represents a counterfeit Christ.

În Geneza unsprezece, începutul legământului vieții cu un popor ales este prezentat, și este prezentat chiar acolo unde Nimrod instituie legământul morții, așa cum este reprezentat de cărămizile și mortarul care erau contrafacerea pietrelor necioplite și a lipsei de mortar, reprezentate de altar. Sora White ne informează că altarul Îl reprezintă pe Hristos; astfel, religia lui Nimrod, care este o religie contrafăcută, reprezintă un Hristos contrafăcut.

> And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. Genesis 11:3.

> Și au zis unul către altul: Haidem, să facem cărămizi și să le ardem temeinic. Și cărămida le ținea loc de piatră, iar smoala le era mortar. Geneza 11:3.

> And if thou wilt make me an altar of stone, thou shalt not build it of hewn stone: for if thou lift up thy tool upon it, thou hast polluted it. Exodus 20:25.

> Și dacă-Mi vei face un altar de piatră, să nu-l zidești din piatră cioplită; căci, dacă vei ridica unealta ta asupra lui, l-ai pângărit. Exodul 20:25.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> Suntem în primejdie de a amesteca sacrul cu profanul. Focul sfânt de la Dumnezeu trebuie folosit în strădaniile noastre. Adevăratul altar este Hristos; adevăratul foc este Duhul Sfânt. Aceasta este inspirația noastră. Numai atunci când Duhul Sfânt conduce și călăuzește un om, el este un sfetnic vrednic de încredere. Dacă ne abatem de la Dumnezeu și de la aleșii Săi, ca să cercetăm altare străine, ni se va răspunde după faptele noastre. Mesaje alese, cartea 3, 300.

Among other truths, one of the lessons that is derived prophetically from Genesis eleven is that it represents the beginning of a prophetic line. The flood of Noah marks a prophetic separation. When Noah left the ark there was to be a new method of worship, and the method of worship always produces two classes of worshippers, as set forth in the history of Cain and Abel. Genesis eleven is a new world, with a beginning history that becomes the foundational story of the ending history, as God’s last day covenant people call the eleventh-hour workers out of Babylon during the Sunday law crisis. Nimrod is the man of sin during the Sunday law crisis, and Shem, who is Abraham is the man of God in that very same crisis. Genesis eleven’s scattering and confusion of languages, began soon after Noah left the ark. The theme of chapter eleven is the two covenants, and the story reaches its conclusion when the third step of the Abrahamic covenant is set forth in chapter twenty-two.

Printre alte adevăruri, una dintre lecțiile care se deduc profetic din Geneza unsprezece este că ea reprezintă începutul unei linii profetice. Potopul lui Noe marchează o separare profetică. Când Noe a ieșit din corabie, urma să existe o nouă rânduială de închinare, iar rânduiala de închinare produce întotdeauna două clase de închinători, așa cum este prezentat în istoria lui Cain și Abel. Geneza unsprezece este o lume nouă, cu o istorie de început care devine narațiunea fundamentală a istoriei de încheiere, pe măsură ce poporul legământului al lui Dumnezeu din zilele de pe urmă îi cheamă pe lucrătorii de la ceasul al unsprezecelea afară din Babilon în timpul crizei legii duminicale. Nimrod este omul păcatului în timpul crizei legii duminicale, iar Sem, care este Avraam, este omul lui Dumnezeu în chiar aceeași criză. Împrăștierea și încurcarea limbilor din Geneza unsprezece au început la scurt timp după ce Noe a părăsit corabia. Tema capitolului unsprezece o constituie cele două legăminte, iar istoria își atinge concluzia atunci când al treilea pas al legământului avraamic este prezentat în capitolul douăzeci și doi.

Chapter eleven is the alpha history of the line of Abraham that reaches omega history in chapter twenty-two. The beginning story of Nimrod’s Babel and the ending story of the offering of Isaac, both represent the final judgment upon mankind. The line begins at Nimrod’s tower, and extends to the offering of Isaac, and the line culminates in two opposite offerings. Nimrod’s offering receives God’s executive judgment, and Abraham’s judgment receives God’s blessing. Nimrod is the alpha of chapter eleven and Abraham is the omega of chapter twenty-two. The omega is always greater, by at least twenty-two times according to the Hebrew alphabet, and the power manifested in confusing the languages and scattering the nations abroad, was far exceeded by the power of the cross. Nimrod’s tower represents the Twin Towers of 9/11 and the offering of Isaac represents the Sunday law.

Capitolul unsprezece constituie istoria alfa a liniei lui Avraam, care își atinge istoria omega în capitolul douăzeci și doi. Narațiunea de început a Babelului lui Nimrod și narațiunea de încheiere a aducerii ca jertfă a lui Isaac reprezintă amândouă judecata finală asupra omenirii. Linia începe la turnul lui Nimrod și se întinde până la aducerea ca jertfă a lui Isaac, iar această linie culminează în două jertfe opuse. Jertfa lui Nimrod primește judecata executivă a lui Dumnezeu, iar judecata lui Avraam primește binecuvântarea lui Dumnezeu. Nimrod este alfa capitolului unsprezece, iar Avraam este omega capitolului douăzeci și doi. Omega este întotdeauna mai mare, de cel puțin douăzeci și două de ori, potrivit alfabetului ebraic, iar puterea manifestată în încurcarea limbilor și împrăștierea neamurilor în lume a fost cu mult întrecută de puterea crucii. Turnul lui Nimrod reprezintă Turnurile Gemene din 11 septembrie, iar aducerea ca jertfă a lui Isaac reprezintă legea duminicală.

The line of the covenant with a chosen people begins with the symbol of the number eleven and it ends with the symbol of twenty-two. The line ends at the close of probation in the alpha history of Nimrod and also the omega history of Abraham. The very history of Nimrod and Abraham is set forth in the first book of the Bible, and it is set within the context of picking up the pieces from the very recent destruction of Noah’s flood. In the first book of the Bible the illustration of the two covenants, provides two witnesses that set forth the close of probation in the line of chapter eleven through to twenty-two.

Linia legământului cu un popor ales începe cu simbolul numărului unsprezece și se încheie cu simbolul numărului douăzeci și doi. Linia se încheie, la închiderea timpului de probă, atât în istoria alfa a lui Nimrod, cât și în istoria omega a lui Avraam. Însăși istoria lui Nimrod și a lui Avraam este prezentată în prima carte a Bibliei și este așezată în contextul refacerii de după distrugerea foarte recentă a potopului lui Noe. În prima carte a Bibliei, ilustrarea celor două legăminte oferă doi martori care atestă închiderea timpului de probă în linia de la capitolul unsprezece până la capitolul douăzeci și doi.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Cel nedrept, să mai fie nedrept; și cel întinat, să mai fie întinat; și cel drept, să mai fie drept; și cel sfânt, să mai fie sfânt. Apocalipsa 22:11.

Nimrod is unjust and filthy still, and Abraham is righteous and holy still as identified in the alpha of Genesis 11–22, and also in the omega of Revelation 22:11. Just before probation closes, a pronouncement in verse 10 is made to seal not the sayings of the prophecy of this book. Just before probation closes in the very next verse, there is to be a prophecy in Revelation that is to be unsealed. Two verses after verse eleven, Christ supplies the key to unseal that prophecy.

Nimrod este încă nedrept și întinat, iar Avraam este încă drept și sfânt, așa cum sunt identificați în alfa din Geneza 11-22 și, de asemenea, în omega din Apocalipsa 22:11. Chiar înainte de închiderea timpului de probă, în versetul 10 se face o proclamație: să nu pecetluiești cuvintele profeției acestei cărți. Chiar înainte de închiderea timpului de probă, în versetul imediat următor, există o profeție în Apocalipsă care trebuie să fie dezpecetluită. Două versete după versetul unsprezece, Hristos oferă cheia pentru a dezpecetlui acea profeție.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. And, behold, I come quickly; and my reward is with me, to give every man according as his work shall be.

> Și mi-a zis: Nu pecetlui cuvintele profeției cărții acesteia, fiindcă vremea este aproape. Cel ce este nedrept să nedreptățească încă; și cel ce este întinat să se întineze încă; și cel ce este drept să lucreze dreptatea încă; și cel ce este sfânt să se sfințească încă. Și, iată, Eu vin curând; și răsplata Mea este cu Mine, ca să dau fiecăruia după cum va fi fapta sa.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the end, the first and the last. Revelation 22:10–13.

> Eu sunt Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, cel dintâi și cel de pe urmă. Apocalipsa 22:10-13.

Chapter twenty-two is the omega chapter of the entire Bible and the key to opening the prophecy in Revelation that is sealed up, is the principle that Christ identified above all others in chapter one of Revelation. Chapter one is the first letter of the Hebrew alphabet, and chapter twenty-two is the last. In verses nine through eleven of chapter one, John introduces himself, and identifies Christ as Alpha and Omega.

Capitolul douăzeci și doi este capitolul omega al întregii Biblii, iar cheia pentru deschiderea profeției pecetluite din Apocalipsa este principiul pe care Hristos l-a identificat mai presus de toate celelalte în capitolul întâi al Apocalipsei. Capitolul întâi este prima literă a alfabetului ebraic, iar capitolul douăzeci și doi este ultima. În versetele de la nouă la unsprezece ale capitolului întâi, Ioan se prezintă și Îl identifică pe Hristos drept Alfa și Omega.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9-11.

> Eu, Ioan, care sunt și fratele vostru și părtaș la necaz, și la împărăția și răbdarea lui Isus Hristos, mă aflam în insula numită Patmos, din pricina Cuvântului lui Dumnezeu și a mărturiei lui Isus Hristos. Am fost în Duhul în ziua Domnului și am auzit în urma mea un glas mare, ca de trâmbiță, care zicea: Eu sunt Alfa și Omega, Cel dintâi și Cel de pe urmă; și: Ce vezi, scrie într-o carte și trimite-o celor șapte biserici care sunt în Asia: către Efes, și către Smirna, și către Pergam, și către Tiatira, și către Sardes, și către Filadelfia, și către Laodiceea. Apocalipsa 1:9-11.

In verse eleven, John is in Patmos, but he turns around in verse twelve, and from there on, he is in the heavenly sanctuary. Thus, in verses 9/11, we find the testimony of John, which identifies Jesus as Alpha and Omega, something Jesus already identified of Himself in verse 8:

În versetul unsprezece, Ioan se află în Patmos, dar se întoarce în versetul doisprezece, iar de acolo înainte se află în sanctuarul ceresc. Astfel, în versetele 9/11 găsim mărturia lui Ioan, care Îl identifică pe Isus drept Alfa și Omega, ceea ce Isus Însuși declarase deja despre Sine în versetul 8:

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:8.

> Eu sunt Alfa și Omega, Începutul și Sfârșitul, zice Domnul, Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine, Cel Atotputernic. Apocalipsa 1:8.

In verse eight, John is writing what he heard Christ speak of Himself. In verses nine through eleven, it is John speaking of himself. That represents two witnesses in the first eleven verses that identify Christ as Alpha and Omega. Verses nine through eleven represents its own unit of thought. Though connected with the entire chapter, in these verses John is speaking of himself, whereas; in verses four through eight, John is speaking for the godhead to His churches. Verse four begins a unit of thought, that ends in verse eight. This is recognized by the opening characteristics of Christ who was and is and is yet to come, being identified in verse four and then again in verse eight.

În versetul opt, Ioan consemnează ceea ce L-a auzit pe Hristos spunând despre Sine. În versetele nouă până la unsprezece, Ioan este cel care vorbește despre sine. Aceasta reprezintă doi martori în primele unsprezece versete care Îl identifică pe Hristos ca Alfa și Omega. Versetele nouă până la unsprezece constituie o unitate de gând de sine stătătoare. Deși legate de întregul capitol, în aceste versete Ioan vorbește despre sine, pe când, în versetele patru până la opt, Ioan vorbește din partea dumnezeirii către Bisericile Lui. Versetul patru deschide o unitate de gând care se încheie în versetul opt. Aceasta se recunoaște prin trăsăturile introductive ale lui Hristos, Cel ce era, Cel ce este și Cel ce vine, fiind identificate în versetul patru și apoi din nou în versetul opt.

> John to the seven churches which are in Asia: Grace be unto you, and peace, from him which is, and which was, and which is to come; and from the seven Spirits which are before his throne; And from Jesus Christ, who is the faithful witness, and the first begotten of the dead, and the prince of the kings of the earth. Unto him that loved us, and washed us from our sins in his own blood, And hath made us kings and priests unto God and his Father; to him be glory and dominion for ever and ever. Amen. Behold, he cometh with clouds; and every eye shall see him, and they also which pierced him: and all kindreds of the earth shall wail because of him. Even so, Amen.

> Ioan, către cele șapte biserici care sunt în Asia: Har vouă și pace de la Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine; și de la cele șapte Duhuri care sunt înaintea tronului Său; și de la Isus Hristos, martorul credincios, întâiul-născut dintre cei morți și Stăpânitorul împăraților pământului. Aceluia care ne-a iubit și ne-a spălat de păcatele noastre în sângele Său, și ne-a făcut împărați și preoți pentru Dumnezeu, Tatăl Său: a Lui să fie slava și stăpânirea în vecii vecilor. Amin. Iată, El vine cu norii; și orice ochi Îl va vedea, precum și cei ce L-au străpuns; și toate semințiile pământului se vor jeli din pricina Lui. Da, Amin.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:4–8.

> Eu sunt Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, zice Domnul, Cel ce este, Cel ce a fost și Cel ce vine, Atotputernicul. Apocalipsa 1:4-8.

The first three verses of chapter one present the revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, for verse three says, “the time is at hand.” “The time is at hand” is the identical statement of verse ten, of chapter twenty-two, that says “seal not the sayings of the prophecy of this book for the time is at hand.” The prophecy that is unsealed is the Revelation of Jesus Christ.

Primele trei versete ale capitolului întâi prezintă descoperirea lui Isus Hristos, care este desigilată chiar înainte de închiderea harului, căci versetul trei spune: „vremea este aproape.” „Vremea este aproape” este aceeași afirmație din versetul zece al capitolului douăzeci și doi, care spune: „nu pecetlui cuvintele prorociei acestei cărți, fiindcă vremea este aproape.” Prorocia care este desigilată este Descoperirea lui Isus Hristos.

Verse four begins the unsealing, and verse four begins with John’s testimony of, “I John,” and then in verse eight it is Christ who identifies Himself. A human witness in the first of the five verses and a divine witness at the end. Verse four identifies the Heavenly Father as the one who “is, and which was, and which is to come.” Verse eight identifies Christ as the one who “is, and which was, and which is to come.”

Versetul patru marchează începutul desigilării și începe cu mărturia lui Ioan: „Eu, Ioan”, iar apoi, în versetul opt, Hristos Însuși Se identifică. Un martor omenesc în primul dintre cele cinci versete și un martor divin la sfârșit. Versetul patru Îl identifică pe Tatăl ceresc drept Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine. Versetul opt Îl identifică pe Hristos drept Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine.

The key to unsealing the Revelation of Jesus Christ is the principle of alpha and omega. As the first and last, Christ also exists in the present, though He was in the past and will be in the future. The fact that Jesus and the Father are both the God who was, and is, and is yet to come is another presentation of Christ as Alpha and Omega. He is Alpha and Omega, the First and the Last, the Beginning and Ending and He was in the beginning and will be in the ending. The “keys” of the kingdom, that are given to the church at Caesarea Philippi, is also the “key” placed upon Eliakim’s shoulder in Isaiah 22:22. The alpha of the book of Revelation is chapter one and the omega is chapter twenty-two, so we find all the Hebrew alphabet, in the chapters of Revelation. Chapter thirteen represents the rebellion of the United States and thereafter the world. Chapter one presents Christ as Alpha and Omega and chapter twenty-two identifies the same truth, but in connection with the unsealing mentioned in chapter one. Chapters one, thirteen and twenty-two represent the three Hebrew letters that together form the word “truth.”

Cheia dezpecetluirii Apocalipsei lui Isus Hristos este principiul Alfa și Omega. Ca Cel dintâi și Cel de pe urmă, Hristos există și în prezent, deși a fost în trecut și va fi în viitor. Faptul că Isus și Tatăl sunt deopotrivă Dumnezeul care era, care este și care are să vină constituie o altă prezentare a lui Hristos ca Alfa și Omega. El este Alfa și Omega, Cel dintâi și Cel de pe urmă, Începutul și Sfârșitul, iar El a fost la început și va fi la sfârșit. „Cheile” împărăției, care sunt date bisericii din Cezareea lui Filip, constituie, de asemenea, „cheia” așezată pe umărul lui Eliakim în Isaia 22:22. Alfa cărții Apocalipsei este capitolul întâi, iar Omega este capitolul douăzeci și doi, astfel încât găsim întregul alfabet ebraic în capitolele Apocalipsei. Capitolul treisprezece reprezintă răzvrătirea Statelor Unite și, apoi, a lumii. Capitolul întâi Îl prezintă pe Hristos ca Alfa și Omega, iar capitolul douăzeci și doi identifică același adevăr, însă în legătură cu dezpecetluirea menționată în capitolul întâi. Capitolele întâi, treisprezece și douăzeci și doi reprezintă cele trei litere ebraice care, împreună, alcătuiesc cuvântul „adevăr”.

In chapter twenty-three of Matthew Jesus sets forth eight woes upon the Pharisees and Sadducees. In the final verse of chapter twenty-two the interaction of Christ with the quibbling Jews ended with the enigma of David, an enigma that can only be solve if you understand the principle of alpha and omega.

În capitolul douăzeci și trei din Matei, Isus rostește opt vaiuri împotriva fariseilor și saducheilor. În versetul final al capitolului douăzeci și doi, interacțiunea lui Hristos cu iudeii căutători de pricină s-a încheiat cu enigma lui David, o enigmă care nu poate fi rezolvată decât dacă înțelegi principiul alfa și omega.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> Pe când fariseii erau adunați laolaltă, Iisus i-a întrebat, zicând: Ce credeți despre Hristos? Al cui fiu este?

> They say unto him, The Son of David.

> Ei îi spun: Fiul lui David.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> El le-a zis: Cum dar David, în Duhul, Îl numește Domn, zicând: „Domnul a zis Domnului meu: Șezi la dreapta Mea, până îi voi face pe vrăjmașii Tăi așternut al picioarelor Tale”? Dacă deci David Îl numește Domn, cum este El fiul lui?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Și nimeni nu a putut să-i răspundă un cuvânt, nici nu a mai îndrăznit cineva, din ziua aceea înainte, să-i pună întrebări. Matei 22:41-46.

The conclusion of chapter twenty-two identifies a waymark of covenant history. Jeremiah addresses this line of truth as well:

Concluzia capitolului douăzeci și doi identifică un jalon al istoriei legământului. Ieremia abordează, de asemenea, această linie a adevărului:

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these.

> Cuvântul care a venit lui Ieremia din partea Domnului, zicând: Stai în poarta casei Domnului și vestește acolo cuvântul acesta și spune: Ascultați cuvântul Domnului, toți cei din Iuda care intrați pe aceste porți ca să vă închinați Domnului. Așa zice Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Îndreptați-vă căile și faptele voastre, și vă voi lăsa să locuiți în locul acesta. Nu vă încredeți în cuvinte mincinoase, zicând: Templul Domnului, Templul Domnului, Templul Domnului sunt acestea.

> For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations?

> Căci dacă vă veți îndrepta cu desăvârșire căile voastre și faptele voastre; dacă veți înfăptui cu desăvârșire dreptate între un om și aproapele său; dacă nu veți asupri pe străin, pe orfan și pe văduvă și nu veți vărsa sânge nevinovat în locul acesta, nici nu veți umbla după alți dumnezei, spre pieirea voastră, atunci vă voi face să locuiți în locul acesta, în țara pe care am dat-o părinților voștri, din veac în veac. Iată, vă încredeți în cuvinte mincinoase, care nu vă pot aduce niciun folos. Oare veți fura, veți ucide, veți preacurvi, veți jura strâmb, veți arde tămâie lui Baal și veți umbla după alți dumnezei pe care nu-i cunoașteți, și apoi să veniți și să stați înaintea Mea, în casa aceasta, peste care este chemat Numele Meu, și să ziceți: Suntem izbăviți ca să săvârșim toate aceste urâciuni?

> Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord. But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel.

> Este oare casa aceasta, peste care este chemat Numele Meu, ajunsă în ochii voștri o peșteră de tâlhari? Iată, chiar Eu am văzut aceasta, zice Domnul. Dar mergeți acum la locul Meu care era la Șilo, unde Mi-am așezat Numele la început, și vedeți ce i-am făcut din pricina nelegiuirii poporului Meu Israel.

> And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:1–16.

> Și acum, pentru că ați săvârșit toate aceste fapte, zice Domnul, și v-am vorbit, sculându-Mă dis-de-dimineață și vorbindu-vă, dar n-ați ascultat; și v-am chemat, dar nu Mi-ați răspuns; de aceea voi face casei acesteia, peste care este chemat Numele Meu, în care vă încredeți, și locului pe care vi l-am dat vouă și părinților voștri, precum am făcut la Șilo. Și vă voi lepăda dinaintea Feței Mele, cum i-am lepădat pe toți frații voștri, toată sămânța lui Efraim. De aceea, nu te ruga pentru poporul acesta, nu înălța pentru ei nici strigăt, nici rugăciune, nici nu mijloci la Mine; căci nu te voi asculta. Ieremia 7:1-16.

Jeremiah was told to not pray for ancient Israel, for they had reached a point of no return, as did the quibbling Jews at the end of chapter twenty-two. When Moses, (a covenant man) was confronted with God’s decision to destroy the chosen covenant people, Moses interceded with prayer. In chapter seven, Jeremiah is told not to pray for the very same covenant people. The prophetic history of Shiloh is identified as the line upon line evidence of God rejecting a chosen covenant people when their sin reaches an unredeemable point, as expressed in one verse.

Lui Ieremia i s-a spus să nu se roage pentru Israelul din vechime, fiindcă ajunseseră la un punct fără întoarcere, asemenea evreilor cârtitori de la sfârșitul capitolului douăzeci și doi. Când Moise, om al legământului, a fost pus în fața hotărârii lui Dumnezeu de a nimici poporul ales al legământului, Moise a mijlocit prin rugăciune. În capitolul șapte, lui Ieremia i se spune să nu se roage pentru același popor al legământului. Istoria profetică a Șilo este identificată drept dovada rând după rând că Dumnezeu respinge un popor ales al legământului atunci când păcatul său ajunge la un punct iremediabil, așa cum este exprimat într-un singur verset.

> Ephraim is joined to idols: let him alone. Hosea 4:17.

> Efraim s-a lipit de idoli: lasă-l în pace. Osea 4:17.

In covenant history the point where God ends His covenant relationship is a specific waymark. The rejection of the report of Joshua and Caleb marking the tenth test is another example. Jeremiah is also told to not pray for this people a few chapters later.

În istoria legământului, punctul în care Dumnezeu își pune capăt relației de legământ este un reper specific. Respingerea raportului prezentat de Iosua și Caleb, care marchează a zecea încercare, este un alt exemplu. De asemenea, lui Ieremia i se spune, câteva capitole mai târziu, să nu se roage pentru poporul acesta.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:14.

> De aceea, nu te ruga pentru acest popor, nici să nu înalți pentru ei strigare sau rugăciune; căci nu-i voi asculta în vremea când vor striga către Mine din pricina necazului lor. Ieremia 11:14.

In chapter seven, the spewing out of the Laodiceans at the Sunday law as represented by the symbolism of Shiloah and is identifying what He “will do,” in the near future.

În capitolul șapte, vărsarea afară a Laodiceenilor la legea duminicală, așa cum este reprezentată prin simbolismul Șiloahului, identifică ceea ce El „va face” în viitorul apropiat.

> Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:14–16.

> De aceea voi face casei acesteia, care se cheamă cu Numele Meu, în care vă încredeți, și locului pe care l-am dat vouă și părinților voștri, cum am făcut cu Șilo. Și vă voi arunca dinaintea Feței Mele, cum i-am aruncat pe toți frații voștri, chiar toată sămânța lui Efraim. De aceea nu te ruga pentru poporul acesta, nici nu înălța strigăt sau rugăciune pentru ei, nici nu mijloci la Mine; căci nu te voi asculta. Ieremia 7:14-16.

In chapter eleven, the command to not pray is about the fear that shall overtake the Laodiceans when they find themselves in the time of trouble that follows the Sunday law. The fear they experience is set within the history of their rejection of the covenant.

În capitolul unsprezece, porunca de a nu se ruga se referă la frica ce îi va cuprinde pe Laodiceni când se vor afla în timpul de strâmtorare care urmează legii duminicale. Frica pe care o experimentează se înscrie în istoria respingerii legământului de către ei.

> Hear ye the words of this covenant, and speak unto the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem; And say thou unto them,

> Ascultați cuvintele acestui legământ și grăiți către bărbații lui Iuda și către locuitorii Ierusalimului; iar tu să le spui,

> Thus saith the Lord God of Israel;

> Aşa zice Domnul Dumnezeu al lui Israel;

> Cursed be the man that obeyeth not the words of this covenant, Which I commanded your fathers in the day that I brought them forth out of the land of Egypt, from the iron furnace, saying, Obey my voice, and do them, according to all which I command you: so shall ye be my people, and I will be your God: That I may perform the oath which I have sworn unto your fathers, to give them a land flowing with milk and honey, as it is this day.

> Blestemat să fie omul care nu ascultă de cuvintele acestui legământ, pe care le-am poruncit părinților voștri în ziua când i-am scos din țara Egiptului, din cuptorul de fier, zicând: Ascultați de glasul Meu și împliniți-le, după tot ceea ce vă poruncesc; astfel veți fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul vostru; pentru ca să împlinesc jurământul pe care l-am jurat părinților voștri, să le dau o țară în care curge lapte și miere, cum este astăzi.

> Then answered I, and said, So be it, O Lord. Then the Lord said unto me,

> Atunci am răspuns și am zis: Așa să fie, Doamne. Apoi Domnul mi-a zis,

> Proclaim all these words in the cities of Judah, and in the streets of Jerusalem, saying, Hear ye the words of this covenant, and do them. For I earnestly protested unto your fathers in the day that I brought them up out of the land of Egypt, even unto this day, rising early and protesting, saying, Obey my voice. Yet they obeyed not, nor inclined their ear, but walked everyone in the imagination of their evil heart: therefore I will bring upon them all the words of this covenant, which I commanded them to do; but they did them not.

> Vestește toate aceste cuvinte în cetățile lui Iuda și pe străzile Ierusalimului, zicând: Ascultați cuvintele acestui legământ și împliniți-le. Căci i-am avertizat cu stăruință pe părinții voștri, din ziua când i-am scos din țara Egiptului și până în ziua de azi, sculându-mă dis-de-dimineață și avertizând, zicând: Ascultați de glasul Meu. Dar ei n-au ascultat și nu și-au plecat urechea, ci au umblat fiecare după închipuirile inimii lor rele; de aceea voi aduce asupra lor toate cuvintele acestui legământ, pe care le-am poruncit să le împlinească, dar ei nu le-au împlinit.

> And the Lord said unto me, A conspiracy is found among the men of Judah, and among the inhabitants of Jerusalem. They are turned back to the iniquities of their forefathers, which refused to hear my words; and they went after other gods to serve them: the house of Israel and the house of Judah have broken my covenant which I made with their fathers.

> Și Domnul mi-a zis: S-a găsit o uneltire între bărbații lui Iuda și între locuitorii Ierusalimului. Ei s-au întors la nelegiuirile strămoșilor lor, care au refuzat să asculte cuvintele Mele; și s-au dus după alți dumnezei, ca să le slujească: casa lui Israel și casa lui Iuda au călcat legământul Meu pe care l-am încheiat cu părinții lor.

> Therefore thus saith the Lord, Behold, I will bring evil upon them, which they shall not be able to escape; and though they shall cry unto me, I will not hearken unto them. Then shall the cities of Judah and inhabitants of Jerusalem go, and cry unto the gods unto whom they offer incense: but they shall not save them at all in the time of their trouble. For according to the number of thy cities were thy gods, O Judah; and according to the number of the streets of Jerusalem have ye set up altars to that shameful thing, even altars to burn incense unto Baal.

> De aceea, așa zice Domnul: Iată, voi aduce nenorocire asupra lor, de care nu vor putea scăpa; și chiar dacă vor striga către Mine, nu-i voi asculta. Atunci cetățile lui Iuda și locuitorii Ierusalimului se vor duce și vor striga către dumnezeii cărora le ard tămâie; dar aceia nicidecum nu-i vor izbăvi în vremea strâmtorării lor. Căci după numărul cetăților tale erau dumnezeii tăi, Iudo; și după numărul străzilor Ierusalimului v-ați ridicat altare pentru acel lucru rușinos, altare ca să ardeți tămâie lui Baal.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:1–14.

> De aceea nu te ruga pentru poporul acesta, nici nu înălța strigăt sau rugăciune pentru ei; căci nu-i voi asculta în vremea când vor striga către Mine din pricina strâmtorării lor. Ieremia 11:1-14.

The resurrection of the candidates, to be among the one hundred and forty-four thousand, is identified in Revelation 11:11; and their final gathering is identified in Isaiah 11:11; and the external line of the dragon, the beast and the false prophet is identified in Daniel 11:11; The Sunday law judgment of the tares is identified in Ezekiel 11:11 and the punishment and fear that comes upon the foolish virgins is identified in Jeremiah 11:11.

Învierea candidaților, pentru a fi numărați între cei o sută patruzeci și patru de mii, este identificată în Apocalipsa 11:11; iar strângerea lor finală este identificată în Isaia 11:11; iar linia exterioară a balaurului, fiarei și profetului mincinos este identificată în Daniel 11:11; judecata neghinei prin legea duminicală este identificată în Ezechiel 11:11, iar pedeapsa și frica ce vin asupra fecioarelor neînțelepte sunt identificate în Ieremia 11:11.

The command to not pray for this people is the waymark in the last verses of Matthew chapter twenty-two, and chapter twenty-three identifies eight woes upon Adventism. Chapter twenty-three is either October 22, 1844, or the Sunday law. Both of those waymarks are a fulfillment of the marriage, and the marriage is between a bride and a husband, who come together as one flesh. The consummation of the marriage represents atonement, or “at-one-ment.” Man was created in the image of God, and He created male and female. Their offspring are represented by twenty-three chromosomes from the man and twenty-three from the woman. Together their forty-six chromosomes make up the temple. Each individual is a temple, for know ye not that ye are the temple of the Lord?

Porunca «Nu te ruga pentru poporul acesta» este reperul din ultimele versete ale capitolului douăzeci și doi din Matei, iar capitolul douăzeci și trei identifică opt «vai» asupra Adventismului. Capitolul douăzeci și trei este fie 22 octombrie 1844, fie legea duminicală. Amândouă aceste repere sunt o împlinire a căsătoriei, iar căsătoria este între o mireasă și un soț, care se unesc și devin un singur trup. Consumarea căsătoriei reprezintă ispășirea sau «at-one-ment». Omul a fost creat după chipul lui Dumnezeu, iar El i-a creat bărbat și femeie. Urmașii lor sunt reprezentați de douăzeci și trei de cromozomi din partea bărbatului și douăzeci și trei din partea femeii. Împreună, cei patruzeci și șase de cromozomi ai lor alcătuiesc templul. Fiecare persoană este un templu, căci nu știți oare că sunteți templul Domnului?

The consummation of the marriage, when the two become one is the combination of two temples of twenty-three, to form one temple of forty-six. Christ is the one who builds the temple, and He builds His church as the female temple that is to join with His male temple. The connection is when the human temple is joined with the Divine in the Most Holy Place of God’s temple. “Twenty-three” is a symbol of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and that work began at the end of the twenty-three hundred year prophecy. Matthew twenty-three is the pronouncement against Laodicean Seventh-day Adventists, who are a counterfeit of the one hundred and forty-four thousand.

Consumarea căsătoriei, când cei doi devin una, este combinarea a două temple de douăzeci și trei, pentru a forma un singur templu de patruzeci și șase. Hristos este Cel care zidește templul, iar El Își zidește Biserica ca templul feminin care urmează să se unească cu templul Său masculin. Conexiunea are loc atunci când templul omenesc se unește cu Divinul în Sfânta Sfintelor a templului lui Dumnezeu. „Douăzeci și trei” este un simbol al pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, iar acea lucrare a început la sfârșitul profeției de două mii trei sute de ani. Matei douăzeci și trei este sentința rostită împotriva Adventiștilor de Ziua a Șaptea laodiceeni, care sunt o contrafacere a celor o sută patruzeci și patru de mii.

The one hundred and forty-four thousand are the eighth that is of the seven, and they are those who are resurrected on the eighth day, and the are the eight souls on Noah’s ark, they are the eight descendants of Seth and the seal upon their foreheads was typified by circumcision, that was carried out on the eighth day. They are the priests that are anointed for service on the eighth day, and the pronouncement of eight woes upon Adventism in chapter twenty-three, is a pronouncement against the counterfeit eight.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt al optulea, care este din cei șapte, și ei sunt cei înviați în a opta zi; și ei sunt cele opt suflete din arca lui Noe; ei sunt cei opt urmași ai lui Set, iar pecetea de pe frunțile lor a fost preînchipuită prin tăierea împrejur, care era săvârșită în a opta zi. Ei sunt preoții unși pentru slujire în a opta zi, iar rostirea celor opt vaiuri asupra Adventismului în capitolul douăzeci și trei este o rostire împotriva optului contrafăcut.

The pronouncement of woe upon the foolish virgins is proceeded by the sealing of God’s people in the final verse of chapter twenty-two. Chapter twenty-two aligns with chapter twenty-two in Genesis, for the first book of the Old Testament typifies the first book of the New Testament. In the heart of the prophetic line of Matthew eleven through chapter twenty-two representing twelve chapters, and the sixth of those twelve chapters is chapter sixteen, where Simon Barjona’s name was changed to Peter.

Rostirea vaiului asupra fecioarelor neînțelepte este urmată de pecetluirea poporului lui Dumnezeu în versetul final al capitolului douăzeci și doi. Capitolul douăzeci și doi corespunde capitolului douăzeci și doi din Geneza, căci prima carte a Vechiului Testament prefigurează prima carte a Noului Testament. În inima liniei profetice din Matei, de la capitolul unsprezece până la capitolul douăzeci și doi, care cuprinde douăsprezece capitole, al șaselea dintre acestea este capitolul șaisprezece, unde numele lui Simon Barjona a fost schimbat în Petru.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> Și Eu îți mai spun: tu ești Petru, și pe această piatră voi zidi Biserica Mea; și porțile iadului nu o vor birui. Matei 16:18.

There are 459 verses in Matthew eleven through twenty-two. The middle verse is verse seventeen, of chapter sixteen, but that verse cannot be separated from verses eighteen and nineteen, for they are one statement.

Există 459 de versete în Matei, din capitolul unsprezece până la capitolul douăzeci și doi. Versetul de mijloc este versetul șaptesprezece din capitolul șaisprezece, dar acel verset nu poate fi separat de versetele optsprezece și nouăsprezece, căci ele alcătuiesc o singură afirmație.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:17–19.

> Și Isus, răspunzând, i-a zis: Fericit ești tu, Simone, fiul lui Iona, căci nu trupul și sângele ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl Meu, Care este în ceruri. Și Eu îți spun ție că tu ești Petru, și pe această piatră voi zidi Biserica Mea; și porțile iadului nu o vor birui. Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Matei 16:17-19.

The very center of chapters eleven unto twenty-two is the foundational covenant statement for Christianity. In that statement, Simon’s name is changed to Peter, which; when you apply the numerical position that each letter of the English language holds; such as “a” is one, and “z” is twenty-six—you find “p” is 16, “e” is 5, and “t” is 20, and another “e” is 5 and “r” is 18. When you multiply 16 X 5 X 20 X 5 X 18 it equals 144,000, and the reference to Peter’s name change, a symbol of covenant relationship, is found in chapter 16 verse 18, and the first letter of Peter is the number 16 and the last letter is the number 18. All of this is in the center of twelve chapters that begin with the symbol of eleven and end with the symbol of twenty-two.

Chiar în centrul secțiunii cuprinse între capitolele unsprezece și douăzeci și doi se află declarația de legământ fundamentală pentru creștinism. În acea declarație, numele lui Simon este schimbat în Peter, ceea ce, dacă aplici poziția numerică pe care o are fiecare literă a limbii engleze (de pildă „a” este unu, iar „z” este douăzeci și șase), arată că „p” este 16, „e” este 5, „t” este 20, din nou „e” este 5, iar „r” este 18. Când înmulțești 16 X 5 X 20 X 5 X 18, rezultă 144.000, iar referința la schimbarea numelui lui Peter, simbol al relației de legământ, se găsește în capitolul 16, versetul 18, iar prima literă a lui Peter corespunde numărului 16, iar ultima literă corespunde numărului 18. Toate acestea se află în centrul a douăsprezece capitole care încep cu simbolul numărului unsprezece și se încheie cu simbolul numărului douăzeci și doi.

That line is also found in Genesis chapters eleven through twenty-two, and in that line, there are 305 verses, which identifies chapter seventeen and verse eleven as the center of that line. That line of twelve chapters of the first book of the Old Testament identifies the covenant with Abraham, and represents the alpha line that meets the omega line, in the same chapters of the first book of the New Testament. The center of the line of the omega in Matthew is the high point of the covenant relationship of the one hundred and forty-four thousand, who are the covenant sign that is lifted up at the Sunday law. The center verse of Genesis’s line identifies not only the center verse, but also the second or middle step of the threefold covenant with Abraham, and just as significantly the sign of the covenant.

Acea linie se găsește, de asemenea, în Geneza, capitolele unsprezece până la douăzeci și doi, iar în acea linie sunt 305 versete, ceea ce identifică capitolul șaptesprezece și versetul unsprezece drept centrul acelei linii. Acea linie de douăsprezece capitole din prima carte a Vechiului Testament identifică legământul cu Avraam și reprezintă linia alfa care se întâlnește cu linia omega, în aceleași capitole ale primei cărți din Noul Testament. Centrul liniei omega în Matei este punctul culminant al relației de legământ a celor o sută patruzeci și patru de mii, care sunt semnul legământului ce este înălțat la legea duminicală. Versetul central al liniei din Geneza identifică nu doar versetul central, ci și a doua, sau treapta de mijloc, a legământului în trei etape cu Avraam și, la fel de semnificativ, semnul legământului.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> Și să tăiați împrejur carnea prepuțului vostru; și aceasta va fi un semn al legământului dintre Mine și voi. Geneza 17:11.

We will continue these things in the next article.

Vom continua cu acestea în articolul următor.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> Atunci, pe când el mătura mizeria și gunoiul, bijuteriile false și monedele contrafăcute, toate s-au ridicat și au ieșit pe fereastră ca un nor, iar vântul le-a purtat departe. În vâltoarea aceea mi-am închis pentru o clipă ochii; când i-am deschis, tot gunoiul dispăruse. Pietrele prețioase, diamantele, monedele de aur și de argint zăceau risipite din belșug peste tot în încăpere.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Apoi a așezat pe masă o casetă, mult mai mare și mai frumoasă decât cea de dinainte, și a adunat cu pumnul bijuteriile, diamantele, monedele și le-a aruncat în casetă, până n-a mai rămas niciuna, deși unele dintre diamante nu erau mai mari decât vârful unui ac.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Apoi m-a chemat: „Vino și vezi.”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> M-am uitat în lădiță, dar privirea mi-a fost orbită de strălucirea priveliștii. Străluceau cu o strălucire de zece ori mai mare decât cea de odinioară. Am crezut că fuseseră frecate și tocite în nisip de picioarele acelor oameni nelegiuiți care le risipiseră și le călcaseră în pulbere. Erau așezate într-o rânduială frumoasă în lădiță, fiecare la locul ei, fără să se vadă vreo osteneală a omului care le aruncase înăuntru. Am strigat de mare bucurie, iar acel strigăt m-a trezit. Scrieri timpurii, 83.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> Plasați venirea Domnului prea departe. Am văzut ploaia târzie venind [la fel de pe neașteptate precum] strigarea de la miezul nopții și cu o putere de zece ori mai mare. Spalding și Magan, 5.

> And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:20.

> Și în toate privințele ce țin de înțelepciune și pricepere, despre care i-a întrebat împăratul, el i-a găsit de zece ori mai buni decât toți vrăjitorii și astrologii care erau în toată împărăția lui. Daniel 1:20.

Back to Articles