Article

# Laodicea - Number Two

Laodiceea - Numărul doi

The Protestant Horn

Cornul protestant

Author

Jeff Pippenger

Published

August 27, 2023

Formats

PDF
Word

It is essential in understanding the message that is being unsealed in the book of Revelation, to recognize the roots, development and significance of the Protestant Reformation. Three primary lines within the history of that Reformation address the Bible, and the correct methodology to be used in studying the Bible and also that the chosen messengers through that history are waymarks of that history. As always is the case Satan attempted to hide the King James Bible with several counterfeits, and he sought to hide the correct methodology for understanding the Bible with several counterfeits and he also sought to hide the correct messengers (waymarks) that were raised up along the way in that history.

Pentru înțelegerea mesajului care este dezpecetluit în cartea Apocalipsei, este esențial să recunoaștem rădăcinile, dezvoltarea și semnificația Reformei Protestante. Trei linii principale din istoria acelei Reformei abordează Scriptura, metodologia corectă ce trebuie folosită în studiul Scripturii și, de asemenea, evidențiază faptul că solii aleși de-a lungul acelei istorii sunt repere ale acelei istorii. Ca întotdeauna, Satana a încercat să ascundă Biblia King James prin mai multe contrafaceri, a căutat să ascundă metodologia corectă pentru înțelegerea Bibliei prin mai multe contrafaceri și a căutat, de asemenea, să ascundă solii aleși (reperele) care au fost ridicați de-a lungul parcursului acelei istorii.

> “But Satan was not idle. He now attempted what he has attempted in every other reformatory movement—to deceive and destroy the people by palming off upon them a counterfeit in place of the true work. As there were false Christ’s in the first century of the Christian church, so there arose false prophets in the sixteenth century.” The Great Controversy, 186.

> Dar Satana nu a rămas inactiv. El a încercat acum ceea ce a încercat în fiecare altă mișcare de reformă: să înșele și să nimicească poporul, impunându-le, în locul lucrării adevărate, un fals. După cum au existat hristoși mincinoși în primul secol al Bisericii creștine, tot astfel s-au ridicat profeți mincinoși în secolul al șaisprezecelea. Marea Luptă, 186.

In the Millerite history from 1840 through 1844 the mantle of Protestantism, (which is one of two horns on the earth-beast that is the United States), Millerite Adventism became the Protestant horn. At the same time, the churches who had previously professed to be Protestant became apostate Protestantism, or as the Millerites identified them, “the daughters of Rome.” When the Protestants rejected the first angel’s message in 1843, they fell and the Millerites carried on with the mantle of Protestantism. The Millerite history was the climax of God’s work in bringing His “church in the wilderness” up to the full understanding of the Word of God.

În istoria millerită din 1840 până în 1844, mantia Protestantismului (Protestantismul fiind unul dintre cele două coarne ale fiarei din pământ, adică ale Statelor Unite) a fost purtată de adventismul millerit; acesta a devenit cornul protestant. În același timp, bisericile care mărturisiseră anterior că sunt protestante au devenit protestantism apostat, sau, așa cum le-au identificat milleriții, "fiicele Romei". Când protestanții au respins solia primului înger în 1843, au căzut, iar milleriții au continuat să poarte mantia Protestantismului. Istoria millerită a fost punctul culminant al lucrării lui Dumnezeu de a aduce "biserica Sa din pustie" la înțelegerea deplină a Cuvântului lui Dumnezeu.

The opening of the investigative judgment brought the test of the law of God and especially the Sabbath. To proclaim the third angel’s message required a church that upheld the law of God, which had been buried under papal traditions and customs during the Dark Ages. Christ brought the Protestants to the history of 1840 to 1844 and presented the test of Elijah, of whom William Miller was typified, and when the Protestants rejected Miller’s message they returned to Rome. The test of the first angel’s message as delivered by Miller was typified by Elijah at Mount Carmel.

Deschiderea judecății de cercetare a adus proba legii lui Dumnezeu și, în mod deosebit, a Sabatului. Pentru a proclama solia celui de-al treilea înger era necesară o biserică ce susținea legea lui Dumnezeu, care fusese îngropată sub tradițiile și obiceiurile papale în Evul Întunecat. Hristos i-a condus, în istorie, la anii 1840–1844 și a prezentat proba lui Ilie, care l-a prefigurat pe William Miller, iar când protestanții au respins solia lui Miller, s-au întors la Roma. Proba soliei primului înger, așa cum a fost vestită de Miller, a fost prefigurată de Ilie pe Muntele Carmel.

> And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:21.

> Și Ilie s-a apropiat de tot poporul și a zis: Până când veți șovăi între două păreri? Dacă Domnul este Dumnezeu, urmați-L; iar dacă Baal, urmați-l. Iar poporul nu i-a răspuns niciun cuvânt. 1 Regi 18:21.

In 1840, when confronted with the message of Elijah, represented by Miller and the first angel, the Protestants chose Baal!

În 1840, când au fost confruntați cu solia lui Ilie, reprezentată de Miller și de primul înger, protestanții l-au ales pe Baal!

The Protestant Reformation was an unsealing of the truths of the Bible that began with the “morning star,” which was promised to be given during the history represented by the church of Thyatira. The direct attack against the Bible began centuries earlier and is clearly presented in The Great Controversy, especially with the history of the Waldensians. In 1930, Benjamin Wilkerson published the book, Our Authorized Bible Vindicated. The book documents the warfare against the sacred original texts that were ultimately used to translate the King James Bible and the various satanic counterfeit texts that were and still are promoted by Catholics, apostate Protestantism and Laodicean Adventists. The warfare began well before the history of the Waldensians, but they are the waymark and symbol of those who gave their lives to testify to the importance of the correct manuscripts that were ultimately translated into the 1611 King James Bible.

Reforma Protestantă a fost o desigilare a adevărurilor Bibliei, care a început cu „luceafărul de dimineață”, ce fusese făgăduit să fie dat în cursul istoriei reprezentate de biserica din Tiatira. Atacul direct împotriva Bibliei începuse cu secole mai devreme și este prezentat limpede în The Great Controversy, în special prin istoria valdenzilor. În 1930, Benjamin Wilkerson a publicat cartea Our Authorized Bible Vindicated. Cartea documentează războiul purtat împotriva textelor sacre originale, care, în cele din urmă, au stat la baza traducerii Bibliei King James, precum și diferitele texte contrafăcute, satanice, care au fost și încă sunt promovate de catolici, de protestantismul apostat și de adventiștii laodicieni. Războiul a început cu mult înainte de istoria valdenzilor, dar ei sunt reperul și simbolul celor care și-au dat viața pentru a mărturisi importanța manuscriselor corecte, care au fost, în cele din urmă, traduse în Biblia King James din 1611.

The production of the King James Bible in 1611 went through a very specific translation process. The process of translating and publishing the Bible was accomplished through seven steps of production. It also took seven years to accomplish, and seven biblical years is twenty-five hundred and twenty days. That is of course the same number of prophetic days in which Jesus confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine. In the center of that sacred week Christ was crucified, and of course Christ crucified is the center of the Bible. Those seven steps to produce the pure Word of God were as follows.

Producerea Bibliei King James în 1611 a parcurs un proces de traducere foarte bine definit. Procesul de traducere și publicare a Bibliei a fost înfăptuit prin șapte etape de realizare. De asemenea, a fost nevoie de șapte ani pentru a fi dus la îndeplinire, iar șapte ani biblici înseamnă două mii cinci sute douăzeci de zile. Acesta este, desigur, același număr de zile profetice în care Isus a întărit legământul cu mulți, în împlinirea lui Daniel, capitolul nouă. La mijlocul acelei săptămâni sacre, Hristos a fost răstignit, iar, desigur, Hristos răstignit este centrul Bibliei. Acei șapte pași pentru a produce Cuvântul pur al lui Dumnezeu au fost după cum urmează.

1. FIRST: Initial Translation by Individuals: Around 50 translators were divided into six committees, each responsible for different sections of the Bible. These individuals worked on translating from the original languages (Hebrew, Aramaic, and Greek) into English.

   MAI ÎNTÂI: Traducerea inițială de către traducători individuali: Aproximativ 50 de traducători au fost împărțiți în șase comitete, fiecare însărcinat cu diferite secțiuni ale Bibliei. Acești traducători au lucrat la traducerea din limbile originale (ebraică, aramaică și greacă) în limba engleză.

2. SECOND: Committee Review: After each committee completed their translation of a section, the work was reviewed by the committee members themselves. This allowed for collective input and correction of errors.

   AL DOILEA: Revizuire de către comitet: După ce fiecare comitet își încheia traducerea unei secțiuni, lucrarea era revizuită de către membrii comitetului înșiși. Aceasta a permis contribuția colectivă și corectarea erorilor.

3. THIRD: General Committee Review: The individual committee translations were then submitted to a larger group of scholars, referred to as the General Committee. This committee consisted of representatives from each of the six translation committees. They reviewed the entire work, comparing and harmonizing the different committee translations.

   AL TREILEA: Revizuirea de către Comitetul General: Traducerile realizate de fiecare comitet în parte au fost apoi înaintate unui grup mai larg de specialiști, denumit Comitetul General. Acest comitet era alcătuit din reprezentanți ai fiecăruia dintre cele șase comitete de traducere. Ei au revizuit întreaga lucrare, comparând și armonizând traducerile realizate de comitete.

4. FOURTH: Additional Review and Revision: The General Committee’s revised version was sent back to the individual committees for further review and refinement. This iterative process helped ensure that the translation was consistent and accurate.

   AL PATRULEA: Reexaminare și revizuire suplimentară: Versiunea revizuită a Comitetului General a fost retrimisă comitetelor individuale pentru o nouă reexaminare și perfecționare. Acest proces iterativ a contribuit la asigurarea consecvenței și exactității traducerii.

5. FIFTH: Final Review and Approval: Once the individual committees completed their revisions, the final draft was submitted to the General Committee for a final review and approval.

   AL CINCILEA: Revizuire și aprobare finale: După ce comisiile individuale și-au încheiat revizuirile, proiectul final a fost înaintat Comitetului General pentru o revizuire și aprobare finale.

6. SIXTH: Royal Approval and Publication: The approved translation was then presented to King James I for his approval.

   AL ȘASELEA: Aprobarea regală și publicarea: Traducerea aprobată a fost apoi prezentată regelui Iacob I spre aprobarea sa.

7. SEVENTH: Once he granted his royal approval, the translation was published in 1611 as the King James Version (Authorized Version) of the Bible.

   AL ȘAPTELEA: După ce și-a dat aprobarea regală, traducerea a fost publicată în 1611 sub denumirea de Versiunea King James (Versiunea Autorizată) a Bibliei.

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Thou shalt keep them, O Lord, thou shalt preserve them from this generation forever. Psalms 12:6, 7.

> Cuvintele Domnului sunt cuvinte curate: precum argintul lămurit într-un cuptor de pământ, curățit de șapte ori. Tu le vei păzi, Doamne; Tu le vei ocroti de acest neam în veac. Psalmii 12:6, 7.

In the warfare of Satan against God’s word, and against the waymarks represented by the various messengers of that unfolding history and of the correct methodology to be used in rightly dividing His Word the King James Bible of 1611, is a waymark that is specifically identified in Psalm twelve. None of the various counterfeit Bibles that have been produced through corrupted Catholic manuscripts meets the criteria of Psalm twelve. The purification process that took seven steps and the period of twenty-five hundred and twenty days identify that the King James Bible is God’s “pure words.” God promises to keep the King James Bible as His pure Word forever, and He therefore promises to uphold the methodology of “historicism” that was employed by the Protestant reformers, including William Miller.

În războiul lui Satana împotriva Cuvântului lui Dumnezeu și împotriva reperelor reprezentate de diferiții mesageri ai acelei istorii în desfășurare și de metodologia corectă de utilizat pentru a tăia drept Cuvântul Său, Biblia King James din 1611 este un reper identificat în mod specific în Psalmul doisprezece. Niciuna dintre diferitele Biblii contrafăcute care au fost produse pe baza unor manuscrise catolice corupte nu îndeplinește criteriile Psalmului doisprezece. Procesul de purificare, care a cuprins șapte etape, și perioada de două mii cinci sute douăzeci de zile identifică Biblia King James ca fiind "cuvintele curate" ale lui Dumnezeu. Dumnezeu promite să păstreze Biblia King James ca pe Cuvântul Său curat pentru totdeauna și, prin urmare, promite să susțină metodologia "istoricismului" care a fost folosită de reformatorii protestanți, inclusiv William Miller.

In the fourteenth century John Wycliffe, who is identified as “the morning star of the Reformation” in the book The Great Controversy was used by God to translate the Bible into a language that even a common man would understand. He is the messenger that marks the waymark of the beginning of the Protestant Reformation.

În secolul al paisprezecelea, John Wycliffe, care este identificat drept „Luceafărul Reformei” în cartea The Great Controversy, a fost folosit de Dumnezeu pentru a traduce Biblia într-o limbă pe care chiar și un om de rând o poate înțelege. El este mesagerul care marchează reperul începutului Reformei Protestante.

> “The great movement that Wycliffe inaugurated, which was to liberate the conscience and the intellect, and set free the nations so long bound to the triumphal car of Rome, had its spring in the Bible. Here was the source of that stream of blessing, which, like the water of life, has flowed down the ages since the fourteenth century. Wycliffe accepted the Holy Scriptures with implicit faith as the inspired revelation of God’s will, a sufficient rule of faith and practice. He had been educated to regard the Church of Rome as the divine, infallible authority, and to accept with unquestioning reverence the established teachings and customs of a thousand years; but he turned away from all these to listen to God’s holy word. This was the authority which he urged the people to acknowledge. Instead of the church speaking through the pope, he declared the only true authority to be the voice of God speaking through His word. And he taught not only that the Bible is a perfect revelation of God’s will, but that the Holy Spirit is its only interpreter, and that every man is, by the study of its teachings, to learn his duty for himself. Thus he turned the minds of men from the pope and the Church of Rome to the word of God.

> Marea mișcare pe care Wycliffe a inaugurat-o, menită să elibereze conștiința și intelectul și să dezlege națiunile, atât de multă vreme legate de carul triumfal al Romei, își avea izvorul în Biblie. Aici se afla izvorul acelui șuvoi de binecuvântare care, asemenea apei vieții, a curs de-a lungul veacurilor din secolul al paisprezecelea încoace. Wycliffe a primit Sfintele Scripturi cu o credință fără rezerve, drept revelația inspirată a voii lui Dumnezeu, o normă suficientă de credință și de practică. Fusese format să considere Biserica Romei drept autoritatea divină, infailibilă, și să primească, fără a pune la îndoială, cu evlavie, învățăturile și rânduielile statornicite de o mie de ani; dar s-a întors de la toate acestea pentru a asculta Cuvântul sfânt al lui Dumnezeu. Aceasta era autoritatea pe care îi îndemna pe oameni să o recunoască. În loc ca Biserica să vorbească prin papă, el a declarat că singura autoritate adevărată este glasul lui Dumnezeu, care vorbește prin Cuvântul Său. Și a învățat nu numai că Biblia este o revelație desăvârșită a voii lui Dumnezeu, ci și că Duhul Sfânt este singurul ei tâlcuitor, și că fiecare om, prin studiul învățăturilor ei, trebuie să-și cunoască singur datoria. Astfel, el a întors mințile oamenilor de la papă și de la Biserica Romei către Cuvântul lui Dumnezeu.

> “Wycliffe was one of the greatest of the Reformers. In breadth of intellect, in clearness of thought, in firmness to maintain the truth, and in boldness to defend it, he was equaled by few who came after him. Purity of life, unwearying diligence in study and in labor, incorruptible integrity, and Christlike love and faithfulness in his ministry, characterized the first of the Reformers. And this notwithstanding the intellectual darkness and moral corruption of the age from which he emerged.

> Wycliffe a fost unul dintre cei mai mari Reformatori. Prin amploarea intelectului, limpezimea cugetării, fermitatea în susținerea adevărului și îndrăzneala de a-l apăra, puțini dintre cei ce i-au urmat i-au fost egali. Puritatea vieții, sârguința neobosită în studiu și în muncă, integritatea incoruptibilă și, în slujirea sa, dragostea și credincioșia asemenea lui Hristos l-au caracterizat pe cel dintâi dintre Reformatori. Și aceasta, în pofida întunericului intelectual și a corupției morale ale veacului din care s-a ridicat.

> “The character of Wycliffe is a testimony to the educating, transforming power of the Holy Scriptures. It was the Bible that made him what he was. The effort to grasp the great truths of revelation imparts freshness and vigor to all the faculties. It expands the mind, sharpens the perceptions, and ripens the judgment. The study of the Bible will ennoble every thought, feeling, and aspiration as no other study can. It gives stability of purpose, patience, courage, and fortitude; it refines the character and sanctifies the soul. An earnest, reverent study of the Scriptures, bringing the mind of the student in direct contact with the infinite mind, would give to the world men of stronger and more active intellect, as well as of nobler principle, than has ever resulted from the ablest training that human philosophy affords. ‘The entrance of Thy words,’ says the psalmist, ‘giveth light; it giveth understanding.’ Psalm 119:130.” The Great Controversy, 93, 94.

> Caracterul lui Wycliffe este o mărturie a puterii educative, transformatoare a Sfintelor Scripturi. Biblia l-a făcut ceea ce a fost. Efortul de a cuprinde marile adevăruri ale revelației insuflă prospețime și vigoare tuturor facultăților. Ea lărgește mintea, ascuțește percepțiile și maturizează judecata. Studiul Bibliei va înnobila fiecare gând, simțire și aspirație cum niciun alt studiu nu poate. El dă statornicie în scop, răbdare, curaj și tărie sufletească; rafinează caracterul și sfințește sufletul. Un studiu serios, plin de evlavie, al Sfintelor Scripturi, care aduce mintea celui ce studiază în contact direct cu mintea infinită, ar da lumii oameni cu un intelect mai puternic și mai activ, precum și cu principii mai nobile, decât a produs vreodată cea mai temeinică pregătire pe care o oferă filosofia omenească. „Intrarea cuvintelor Tale”, spune psalmistul, „dă lumină; dă pricepere.” Psalmul 119:130. Marea Controversă, 93, 94.

Following the testimony concerning John Wycliffe in The Great Controversy, Sister White provides a list of faithful reformers (waymarks), that ultimately reaches the reformer John Knox. She identifies a significant question posed to John Knox from Mary the Queen of Scotland.

În urma mărturiei cu privire la John Wycliffe din Tragedia veacurilor, Sora White prezintă o listă de reformatori credincioși (repere), care, în cele din urmă, culminează cu reformatorul John Knox. Ea identifică o întrebare semnificativă adresată lui John Knox din partea Mariei, regina Scoției.

> “John Knox had turned away from the traditions and mysticisms of the church, to feed upon the truths of God’s Word, and the teaching of Wishart had confirmed his determination to forsake the communion of Rome, and join himself to the persecuted reformers. . . .

> John Knox se depărtase de tradițiile și misticismele bisericii, pentru a se hrăni cu adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu, iar învățătura lui Wishart îi întărise hotărârea de a părăsi comuniunea Romei și de a se alătura reformatorilor persecutați. . . .

> “When brought face to face with the queen of Scotland, in whose presence the zeal of many a leader of the Protestants had abated, John Knox bore unswerving witness for the truth. He was not to be won by caresses; he quailed not before threats. The queen charged him with heresy. He had taught the people to receive a religion prohibited by the State, she declared, and had thus transgressed God’s command enjoining subjects to obey their princes. Knox answered firmly:—‘As right religion received neither its origin nor its authority from princes, but from the eternal God alone, so are not subjects bound to frame their religion according to the tastes of their princes. For oft it is that princes, of all others, are the most ignorant of God’s true religion. If all the seed of Abraham had been of the religion of Pharaoh, whose subjects they long were, I pray you, madam, what religion would there have been in the world? And if all in the days of the apostles had been of the religion of the Roman emperors, I pray you, madam, what religion would there have been now upon the earth? … And so, madam, you may perceive that subjects are not bound to the religion of their princes, although they are commanded to give them reverence.’

> Când a fost adus față în față cu regina Scoției, în a cărei prezență zelul multor conducători protestanți slăbise, John Knox a mărturisit neclintit adevărul. Nu putea fi înduplecat prin lingușiri; nu s-a înfricoșat înaintea amenințărilor. Regina l-a învinuit de erezie. El învățase poporul să primească o religie interzisă de Stat, a declarat ea, și astfel încălcase porunca lui Dumnezeu care le poruncește supușilor să asculte de prinții lor. Knox a răspuns hotărât: „Întrucât adevărata religie nu-și primește nici originea, nici autoritatea de la prinți, ci numai de la Dumnezeul veșnic, tot astfel supușii nu sunt datori să-și alcătuiască religia după gusturile prinților lor. Căci adesea se întâmplă ca prinții, mai mult decât oricine, să fie cei mai neștiutori în ce privește adevărata religie a lui Dumnezeu. Dacă toată sămânța lui Avraam ar fi fost de religia lui Faraon, ai cărui supuși au fost multă vreme, rogu-vă, doamnă, ce religie ar mai fi fost în lume? Și dacă toți, în zilele apostolilor, ar fi fost de religia împăraților romani, rogu-vă, doamnă, ce religie ar mai fi fost acum pe pământ? ... Și așa, doamnă, puteți înțelege că supușii nu sunt ținuți de religia prinților lor, deși li se poruncește să le dea cinstire.”

> “Said Mary, ‘You interpret the Scripture in one way, and they [the Romish teachers] interpret it in another; whom shall I believe, and who shall be judge?’

> A zis Maria: „Voi tâlcuiți Scriptura într-un chip, iar ei [învățătorii papistași] o tâlcuiesc în alt chip; pe cine să cred și cine să fie judecător?”

> “‘You shall believe God, who plainly speaketh in his Word,’ answered the reformer; ‘and farther than the Word teaches you, ye shall believe neither the one nor the other. The Word of God is plain in itself, and if in any one place there be obscurity, the Holy Ghost, who never is contrary to himself, explains the same more clearly in other places, so that there can remain no doubt but unto such as are obstinately ignorant.’ Such were the truths that the fearless reformer, at the peril of his life, spoke in the ear of royalty. With the same undaunted courage he kept to his purpose, praying and fighting the battles of the Lord, until Scotland was free from popery.” The Great Controversy, 250, 251.

> "‘Îl veți crede pe Dumnezeu, care vorbește limpede în Cuvântul Său’, răspunse reformatorul; ‘și mai departe decât vă învață Cuvântul, nu veți crede nici pe unul, nici pe celălalt. Cuvântul lui Dumnezeu este limpede în sine, iar dacă într-un loc oarecare se află vreo obscuritate, Duhul Sfânt, care niciodată nu este potrivnic Sieși, explică același lucru mai limpede în alte locuri, astfel încât nu poate rămâne vreo îndoială decât pentru aceia care sunt în mod încăpățânat ignoranți.’ Asemenea au fost adevărurile pe care neînfricatul reformator, punându-și viața în primejdie, le-a rostit în auzul regalității. Cu același curaj neînfricat a rămas neclintit în hotărârea sa, rugându-se și luptând luptele Domnului, până când Scoția a fost eliberată de papism." The Great Controversy, 250, 251.

The interaction between the reformer and the queen highlights the third thread in the reformation history that identifies Satan’s effort to counterfeit the Bible, the reformers and the methodology of biblical study. John’s answer to the Queen was that the correct methodology is “historicism” which is premised upon a line of prophetic history being explained by the Holy Spirit with another line of prophetic history.

Interacțiunea dintre reformatorul și regina evidențiază al treilea fir din istoria Reformei, care identifică efortul lui Satana de a contraface Biblia, pe reformatori și metodologia studiului biblic. Răspunsul lui Ioan dat reginei a fost că metodologia corectă este «istoricismul», care are ca premisă faptul că o linie a istoriei profetice este explicată de Duhul Sfânt prin intermediul altei linii a istoriei profetice.

The light had been opened in the darkness. Wycliffe and the early reformers all the way through the Millerite history employed a method of biblical study labelled “historicism.” The history of the biblical method of Bible study is often overlooked, but is essential to recognize if one truly will see the significance of the rules of prophetic interpretation adopted by Miller and thereafter by Future for America.

Lumina răsărise în întuneric. De la Wycliffe și primii reformatori și apoi pe tot parcursul istoriei millerite, s-a folosit o metodă de studiu biblic denumită „istoricism”. Istoria metodei biblice de studiu al Bibliei este adesea trecută cu vederea, dar este esențial să fie recunoscută dacă cineva dorește cu adevărat să înțeleagă semnificația regulilor de interpretare profetică adoptate de Miller și, ulterior, de Future for America.

There are only two churches Sister White identifies as God’s denominated people. That being ancient Israel and the Seventh-day Adventist church.

Există doar două biserici pe care Sora White le identifică drept poporul denominat al lui Dumnezeu. Acestea sunt Vechiul Israel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea.

> “The reasons why we are denominated people of God are to be repeated and repeated. Deuteronomy 4:1–13” Manuscript Releases, volume 8, 426.

> "Motivele pentru care suntem numiți poporul lui Dumnezeu trebuie să fie repetate iar și iar. Deuteronom 4:1-13" Manuscript Releases, volumul 8, 426.

The church of the apostles,’ the church in the wilderness during the papal darkness were never called God’s denominated people, for the term (meaning to be named) represents a church that is given the responsibility of being the depositaries of God’s law, and with Adventism they were also to be the depositaries of God’s prophetic truths.

Biserica din vremea apostolilor și biserica în pustie, în timpul întunericului papal, nu au fost niciodată numite „poporul numit al lui Dumnezeu”, căci termenul (însemnând a fi numit) desemnează o biserică căreia i se încredințează responsabilitatea de a fi depozitara Legii lui Dumnezeu, iar, odată cu adventismul, ea urma de asemenea să fie depozitara adevărurilor profetice ale lui Dumnezeu.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Dumnezeu Și-a chemat Biserica Sa în acest timp, așa cum a chemat Israelul din vechime, să stea ca o lumină pe pământ. Prin puternicul despărțitor al adevărului, soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger, i-a despărțit de biserici și de lume pentru a-i aduce într-o apropiere sfântă de Sine. I-a făcut depozitarii Legii Sale și le-a încredințat marile adevăruri ale profeției pentru timpul acesta. Asemenea oracolelor sfinte încredințate Israelului din vechime, acestea constituie o încredințare sacră ce trebuie comunicată lumii. Cei trei îngeri din Apocalipsa 14 reprezintă poporul care primește lumina soliilor lui Dumnezeu și pornește în calitate de agenți ai Săi pentru a face să răsune avertizarea pe toată întinderea pământului.” Mărturii, volumul 5, 455.

William Miller represented the chosen messenger to open God’s prophetic truths, and when those truths led a people to the open door of the Most Holy Place in 1844, God then opened up the law of God. Wycliffe is a waymark in opening up the Bible and producing the beginnings of the Protestant Reformation, but he is also a waymark of God’s work to establish “the great truths of prophecy.” John Wycliffe was the morning star identified in the history of the twelve-hundred and sixty year rule of the papacy. His work began in the fourteenth century, then in the seventeenth century another waymark of that prophetic line was the production of the King James Bible in 1611. On that line we ultimately reach the waymark of Miller’s rules of prophetic interpretation. Miller is a waymark in that line of truth, and so are his rules. His rules give witness to a waymark at the end of Adventism represented by the publication of Prophetic Keys.

William Miller a reprezentat solul ales pentru a deschide adevărurile profetice ale lui Dumnezeu, iar când acele adevăruri au condus un popor la ușa deschisă a Sfintei Sfintelor în 1844, Dumnezeu a descoperit atunci Legea Sa. Wycliffe este un reper în deschiderea Bibliei și în inițierea Reformei Protestante, dar este, de asemenea, un reper al lucrării lui Dumnezeu de a statornici „marile adevăruri ale profeției”. John Wycliffe a fost luceafărul de dimineață identificat în istoria domniei de o mie două sute șaizeci de ani a papalității. Lucrarea sa a început în secolul al XIV-lea, iar apoi, în secolul al XVII-lea, un alt reper al acelei linii profetice a fost apariția Bibliei King James, în 1611. Pe acea linie ajungem, în cele din urmă, la reperul reprezentat de regulile lui Miller de interpretare profetică. Miller este un reper pe acea linie a adevărului, și la fel sunt și regulile sale. Regulile sale dau mărturie despre un reper la sfârșitul Adventismului, reprezentat prin publicarea Cheilor Profetice.

If we do not understand that Miller’s rules were a waymark in a line of prophetic history representing the work to preserve the original and correct texts of the Bible and also the work of the opening up the true understanding of the Bible, which required that the reformers were led to understand and employ the sacred methodology of study called “historicism,” we lack the information necessary to recognize prophetic truths associated with the work of presenting and preserving the light of the third angel at the end of Adventism. For this reason, it is important to take a small survey of that line of history.

Dacă nu înțelegem că regulile lui Miller au constituit un reper într-o linie a istoriei profetice, reprezentând lucrarea de păstrare a textelor originale și corecte ale Bibliei și, de asemenea, lucrarea deschiderii adevăratei înțelegeri a Bibliei, care a impus ca reformatorii să fie călăuziți să înțeleagă și să aplice metodologia sacră de studiu numită „istoricism”, ne lipsesc informațiile necesare pentru a recunoaște adevărurile profetice asociate cu lucrarea de prezentare și de păstrare a luminii îngerului al treilea la sfârșitul Adventismului. Din acest motiv, este important să facem o scurtă trecere în revistă a acelei linii de istorie.

The only genuine definition of the word “Protestant” is to protest Rome. If a church ceases to protest Rome, it is no longer Protestant and it then becomes a daughter of Rome, as did the Protestants who rejected the first angel’s message. The premier understanding that became the “motto” of the Protestants that came out of the Catholic church was “the Bible and the Bible alone.” Yet history attests to the fact that the Bible needed to be rightly divided.

Singura definiție autentică a cuvântului "protestant" constă în a protesta împotriva Romei. Dacă o biserică încetează să protesteze împotriva Romei, ea nu mai este protestantă și atunci devine o fiică a Romei, așa cum au făcut protestanții care au respins solia primului înger. Înțelegerea de căpetenie care a devenit drept "motto" al protestanților care au ieșit din Biserica Catolică a fost "Biblia și numai Biblia". Totuși, istoria atestă faptul că Biblia a trebuit să fie drept împărțită.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Sârguiește-te să te înfățișezi lui Dumnezeu încuvințat, ca un lucrător care nu are de ce să se rușineze, împărțind drept Cuvântul adevărului. Iar de vorbăriile profane și deșarte ferește-te: căci ele duc la și mai multă neevlavie. 2 Timotei 2:15, 16.

The method of biblical study that the Protestants were led to use in their efforts to rightly divide the word of truth is “historicism.” That method was a specific and serious target for Satan to attack, and attack he did.

Metoda de studiu biblic pe care protestanții au fost îndrumați să o folosească în eforturile lor de a împărți drept Cuvântul adevărului este „istoricismul”. Acea metodă a fost o țintă specifică și serioasă pentru atacul lui Satana, și într-adevăr a atacat-o.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> "Ar trebui să știm noi înșine în ce constă creștinismul, ce este adevărul, care este credința pe care am primit-o, care sunt regulile Bibliei — regulile date nouă de la cea mai înaltă autoritate." Materialele din 1888, 403.

The undermining of the biblical methodology used by the Reformers all the way to and including William Miller is specifically identified as beginning in the fifteenth century with a Jesuit scholar named Francisco Ribera (1537–1591), who is credited with popularizing the futurist interpretation. He wrote a commentary on the book of Revelation that proposed a futuristic interpretation of the prophecies, distancing them from the historical context. Ribera invented this methodology for the purpose of resisting the truth which the methodology of historicism always produced. That truth was that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy.

Subminarea metodologiei biblice folosite de Reformatori până la William Miller, inclusiv, este identificată în mod specific ca începând în secolul al cincisprezecelea, odată cu un savant iezuit numit Francisco Ribera (1537–1591), căruia i se atribuie popularizarea interpretării futuriste. El a scris un comentariu la cartea Apocalipsei care propunea o interpretare futuristă a profețiilor, îndepărtându-le de contextul istoric. Ribera a conceput această metodologie cu scopul de a se opune adevărului pe care metodologia istoricismului îl producea întotdeauna. Acel adevăr era că papa Romei este antihristul profeției biblice.

In the seventeenth and eighteenth centuries it can be documented that Protestantism knew that Ribera’s false methodology was satanic and unsound. The Protestants in that history wrote books and tracts opposing the “profane and vain babblings” of the Jesuit scholar. But in 1909, the Trojan horse, the Scofield Reference Bible was published, and the references inserted into the footnotes of the Bible were based upon the teachings of Ribera and another Jesuit named Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza wrote under the pen name Juan Josafat Ben-Ezra, and published a book titled The Coming of the Messiah in Glory and Majesty. As Ribera before him, the book was a direct attack upon the fulfillment of the prophecies in the book of Revelation.

În secolele al XVII-lea și al XVIII-lea se poate dovedi documentar că protestantismul știa că metodologia falsă a lui Ribera era satanică și neîntemeiată. Protestanții din acea epocă au scris cărți și tractate împotrivindu-se «vorbirilor profane și deșarte» ale eruditului iezuit. Dar în 1909 a fost publicată Biblia de referință Scofield, calul troian, iar referințele inserate în notele de subsol ale Bibliei se întemeiau pe învățăturile lui Ribera și ale unui alt iezuit numit Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza a scris sub pseudonimul Juan Josafat Ben-Ezra și a publicat o carte intitulată Venirea lui Mesia în slavă și maiestate. Asemenea lui Ribera înaintea sa, cartea a fost un atac direct împotriva împlinirii profețiilor din cartea Apocalipsei.

Satan knew the message he needed to cloud with confusion was the final warning message that comes from the book of Revelation. Incorporating the profane and vain babblings of the two Jesuit priests into the references within the Scofield Reference Bible allowed Satan to lead apostate Protestants into accepting the Jesuit methodologies, thus blinding them to the truth. Satan accomplished by introducing several Catholic prophetic models which removed the possibility to clearly identify who the antichrist of Bible prophecy is. It was not a difficult deception for Satan, for the Protestants had already returned to the Roman church with their rejection of Miller’s message in 1843.

Satana știa că mesajul pe care trebuia să-l învăluie în confuzie era mesajul final de avertizare care vine din cartea Apocalipsei. Incorporarea vorbirilor profane și deșarte ale celor doi preoți iezuiți în trimiterile din Biblia de referință Scofield i-a permis Satanei să-i conducă pe protestanții apostați la acceptarea metodologiilor iezuiților, orbindu-i astfel față de adevăr. Satana a realizat aceasta prin introducerea mai multor modele profetice catolice, care au înlăturat posibilitatea de a identifica limpede cine este Antihristul profeției biblice. Nu a fost o înșelăciune dificilă pentru Satana, căci protestanții se întorseseră deja la Biserica Romei prin respingerea mesajului lui Miller în 1843.

There have been several books and articles published through the years that document Satan’s attack upon the Bible, that began in the first few centuries after Christ was crucified. That attack reached a point where counterfeit manuscripts were introduced to produce counterfeit Bibles. Satan also attacked the reformers that were raised up to uphold God’s word while they lived and even after those Reformers died.

De-a lungul anilor au fost publicate mai multe cărți și articole care documentează atacul lui Satana împotriva Bibliei, atac început în primele secole după răstignirea lui Hristos. Acel atac a ajuns până într-acolo încât au fost introduse manuscrise falsificate pentru a produce Biblii falsificate. Satana i-a atacat, de asemenea, pe reformatorii care au fost ridicați pentru a susține Cuvântul lui Dumnezeu, atât în timpul vieții lor, cât și chiar după ce acei Reformatori au murit.

Just consider how modern Seventh-day Adventist historians and theologians treat the subject of William Miller. It is as if they dug up his bones and cast them into the Mississippi River.

Luați doar în considerare modul în care istoricii și teologii adventiști de Ziua a Șaptea contemporani tratează subiectul lui William Miller. Este ca și cum i-ar fi dezgropat oasele și le-ar fi aruncat în râul Mississippi.

> “William Miller was disturbing Satan’s kingdom, and the arch-enemy sought not only to counteract the effect of the message, but to destroy the messenger himself. As Father Miller made a practical application of Scripture truth to the hearts of his hearers, the rage of professed Christians was kindled against him, even as the anger of the Jews was excited against Christ and his apostles. Church-members stirred up the baser classes, and upon several occasions enemies plotted to take his life as he should leave the place of meeting. But holy angels were in the throng, and one of these, in the form of a man, took the arm of this servant of the Lord, and led him in safety from the angry mob. His work was not yet done, and Satan and his emissaries were disappointed in their purpose.” Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

> William Miller tulbura împărăția lui Satana, iar marele vrăjmaș a căutat nu doar să contracareze efectul soliei, ci să nimicească chiar pe sol. Pe măsură ce Părintele Miller făcea o aplicare practică a adevărului Scripturii asupra inimilor ascultătorilor săi, mânia creștinilor cu numele s-a aprins împotriva lui, întocmai cum mânia iudeilor s-a stârnit împotriva lui Hristos și a apostolilor Săi. Membrii bisericii i-au ațâțat pe cei din clasele de jos, iar în mai multe rânduri vrăjmașii au uneltit să-i ia viața când avea să părăsească locul de adunare. Dar îngeri sfinți erau în mulțime, iar unul dintre aceștia, în chip de om, a luat de braț pe acest slujitor al Domnului și l-a condus în siguranță, departe de gloata înfuriată. Lucrarea lui nu era încă încheiată, iar Satana și emisarii săi au fost zădărniciți în scopul lor. Spiritul Profeției, vol. 4, p. 219.

Look at how those same two categories of Adventism (theologians and historians) have downplayed and covered up the validity of the rules of Miller, which Sister White informs us will be used by all who actually proclaim the three angel’s messages.

Observați cum aceleași două categorii din cadrul Adventismului (teologi și istorici) au minimalizat și au trecut sub tăcere validitatea regulilor lui Miller, pe care, după cum ne informează Sora White, le vor folosi toți cei care cu adevărat proclamă soliile celor trei îngeri.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:—

> Cei care sunt angajați în proclamarea soliei celui de-al treilea înger cercetează Scripturile după același plan pe care l-a adoptat Fratele Miller. În mica carte intitulată Priviri asupra profețiilor și a cronologiei profetice, Fratele Miller oferă următoarele reguli simple, dar inteligente și importante, pentru studiul și interpretarea Scripturii:

> “[Rules one through five quoted.]

> [Regulile de la unu la cinci sunt citate.]

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.” Review and Herald, November 25, 1884.

> Cele de mai sus reprezintă o parte din aceste reguli; iar în studiul nostru al Bibliei vom face bine cu toții să ținem seama de principiile enunțate. Review and Herald, 25 noiembrie 1884.

Without reviewing the three threads of the line of prophetic history associated with the development and establishment of God’s Word it is impossible to see the significance of a major testimony to uphold William Miller as the messenger that was typified by Elijah in his presentation of the message, and as Moses in the promise of Miller being raised up in the resurrection of the righteous, and as Elisha in his willingness to leave his farm and serve the Elijah message. Sister White identifies all three of the biblical heroes as typifying William Miller, who is now treated by modern Adventist theologians and historians as if he was simply some “poor farm boy” from the eighteenth century.

Fără a trece în revistă cele trei fire ale liniei istoriei profetice asociate cu dezvoltarea și statornicirea Cuvântului lui Dumnezeu, este imposibil de discernut semnificația unei mărturii de mare însemnătate care îl susține pe William Miller drept solul preînchipuit de Ilie în felul prezentării soliei de către Ilie, de Moise în făgăduința potrivit căreia Miller va fi înviat la învierea celor drepți, și de Elisei în disponibilitatea de a-și părăsi ferma și de a sluji soliei lui Ilie. Sora White îi identifică pe toți cei trei eroi biblici ca prefigurându-l pe William Miller, care este acum tratat de teologii și istoricii adventiști moderni ca și cum ar fi fost doar un „biet băiat de la fermă” din secolul al XVIII-lea.

William Tyndale was one of the many reformers raised up in this line of prophetic history. If I might say it this way, his ‘mission statement’ against the pope’s ambassadors he interacted with was, “I will cause the boy that drives the plow to know more of the Scriptures than you do.” William Miller was the farm boy, who drove the plow and fulfilled Tyndale’s prophecy.

William Tyndale a fost unul dintre mulții reformatori ridicați în această linie a istoriei profetice. Dacă pot să mă exprim astfel, „declarația lui de misiune” împotriva emisarilor papei cu care a intrat în contact era: «Voi face ca băiatul care mână plugul să cunoască din Scripturi mai mult decât cunoașteți voi.» William Miller a fost băiatul de la fermă care mână plugul și a împlinit profeția lui Tyndale.

This introduction has been greatly simplified in terms of all the history that could be brought to bear in support of what we have presented up until now. We will now consider some signatures of Alpha and Omega in order to lead back to the consideration of Miller as a waymark and a messenger.

Această introducere a fost considerabil simplificată în ceea ce privește întreaga istorie care ar putea fi invocată în sprijinul a ceea ce am prezentat până acum. Vom lua acum în considerare câteva semnături ale lui Alfa și Omega, spre a reveni la considerarea lui Miller ca reper și sol.

The book of Daniel is the beginning of a book that consists of two books. The end of that book is the book of Revelation. Though they are two distinct books, together they represent one book.

Cartea lui Daniel este începutul unei cărți alcătuite din două cărți. Sfârșitul acelei cărți este Cartea Apocalipsei. Deși sunt două cărți distincte, împreună ele reprezintă o singură carte.

Years ago, I had a public interaction with a well-known Seventh-day Adventist theologian who worked at the Biblical Research Institute of the General Conference of the Seventh-day Adventist Church. The theologian was attempting to correct my understanding of the last six verses of Daniel eleven, and also my understanding of the “daily” in the book of Daniel. In our interaction which took place over a period of time, for it consisted of his producing an article which I responded to, which he then answered back, and then of course I returned my thoughts, and so on and so forth. In the interaction he informed me that in the committee he worked in at the General Conference, he was considered the expert on the book of Daniel, and that a coworker of his was considered the resident expert on the book of Revelation. In our interactions he did not want to address points in the book of Revelation, but rather refer them to his colleague. He wanted to keep the discussion in the book of Daniel alone.

Cu ani în urmă, am avut un schimb public cu un teolog adventist de ziua a șaptea binecunoscut, care lucra la Institutul de Cercetări Biblice al Conferinței Generale a Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea. Teologul căuta să corecteze înțelegerea mea asupra ultimelor șase versete din Daniel, capitolul unsprezece, precum și înțelegerea mea cu privire la „Zilnicul” din cartea lui Daniel. Interacțiunea noastră s-a desfășurat pe o perioadă de timp, căci a constat în faptul că el a publicat un articol la care am răspuns, apoi el a replicat, iar, desigur, eu mi-am expus din nou gândurile, și așa mai departe. În cadrul acestei interacțiuni m-a informat că, în comitetul în care lucra la Conferința Generală, era considerat specialistul în cartea lui Daniel, iar un coleg de-al său era considerat expertul de referință pentru cartea Apocalipsei. În discuțiile noastre, el nu a dorit să abordeze chestiuni din cartea Apocalipsei, ci să le refere colegului său. El dorea să mențină discuția doar în cartea lui Daniel.

Sister White is clear that Daniel and Revelation are one book. At that level they represent the Bible, which is one book made up of two books, the old and the new. Sister White also comments on the Jewish church, that only considers the old book to be the one book, and she also comments on those who disregard the old book for they only understand or are only willing to understand the new book. Her inspired testimony is that if you only accept the new, then you reject the old, and vice versa. For the theologian to claim he was the expert of Daniel, but not of Revelation is repeating the Jewish concept of only accepting the Old Testament, and we know where that narrow view led the Jews. Taking either side of the issue; accepting the old and not the new, or accepting new, but not the old is to reject the entire testimony.

Sora White afirmă limpede că Daniel și Apocalipsa alcătuiesc o singură carte. La acel nivel, ele reprezintă Biblia, care este o singură carte alcătuită din două cărți: cea veche și cea nouă. Sora White comentează, de asemenea, despre biserica iudaică, care consideră drept unică doar cartea veche, și comentează și despre cei care nesocotesc cartea veche, deoarece fie numai atât înțeleg, fie sunt dispuși să înțeleagă doar cartea nouă. Mărturia ei inspirată este că, dacă accepți numai cea nouă, atunci o respingi pe cea veche, și invers. Ca un teolog să pretindă că este expert în Daniel, dar nu și în Apocalipsa, înseamnă a repeta conceptul iudaic al acceptării numai a Vechiului Testament, și știm unde i-a dus pe evrei acea perspectivă îngustă. A te situa de oricare parte a acestei chestiuni — a accepta vechea, dar nu noua, sau a accepta noua, dar nu vechea — înseamnă a respinge întreaga mărturie.

> “The Saviour inquired of his disciples if they understood these things. They answered, ‘Yea, Lord. Then said he unto them, Therefore every scribe which is instructed unto the kingdom of Heaven is like unto a man that is an householder, which bringeth forth out of his treasure things new and old.’ In this parable, Jesus presented before his disciples the responsibility of those whose work it is to give to the world the light which they have received from him. The Old Testament was all the Scripture then in existence; but it was not written merely for the ancients; it was for all ages and for all people. Jesus would have the teachers of his doctrine diligently search the Old Testament for that light which establishes his identity as the Messiah foretold in prophecy, and reveals the nature of his mission to the world. The Old and the New Testament are inseparable, for both are the teachings of Christ. The doctrine of the Jews, who accept only the Old Testament, is not unto salvation, since they reject the Saviour whose life and ministry was a fulfillment of the law and the prophecies. And the doctrine of those who discard the Old Testament is not unto salvation, because it rejects that which is direct testimony of Christ. Skeptics begin with discounting upon the Old Testament, and it takes but another step to deny the validity of the New, and thus both are rejected.

> Mântuitorul i-a întrebat pe ucenicii Săi dacă au înțeles aceste lucruri. Ei au răspuns: „Da, Doamne.” Atunci le-a zis: „De aceea, orice cărturar care a fost instruit pentru Împărăția cerurilor este asemenea unui om, stăpân al casei, care scoate din visteria lui lucruri noi și vechi.” În această pildă, Isus a pus înaintea ucenicilor Săi responsabilitatea acelora a căror lucrare este să dea lumii lumina pe care au primit-o de la El. Vechiul Testament alcătuia toată Scriptura existentă atunci; dar nu a fost scris doar pentru cei din vechime; el este pentru toate veacurile și pentru toate popoarele. Isus ar voi ca învățătorii învățăturii Sale să cerceteze cu stăruință Vechiul Testament, pentru lumina aceea care îi stabilește identitatea ca Mesia vestit în profeție și descoperă natura misiunii Sale în lume. Vechiul și Noul Testament sunt de nedespărțit, căci amândouă sunt învățăturile lui Hristos. Învățătura iudeilor, care acceptă doar Vechiul Testament, nu duce la mântuire, de vreme ce ei resping pe Mântuitorul a cărui viață și slujire au fost împlinirea Legii și a profețiilor. Iar învățătura celor care înlătură Vechiul Testament nu duce la mântuire, fiindcă ea respinge ceea ce este mărturie directă despre Hristos. Scepticii încep prin a discredita Vechiul Testament, și nu mai este decât un pas până la a tăgădui valabilitatea Noului Testament, astfel că amândouă sunt lepădate.

> “The Jews have little influence over the Christian world in showing them the importance of the commandments, including the binding law of the Sabbath, because in bringing forth the old treasures of truth, they throw aside the new ones in the personal teachings of Jesus. On the other hand, the strongest reason why Christians fail to influence the Jews to accept the teachings of Christ as the language of divine wisdom, is because, in bringing forth the treasures of his word, they treat with contempt the riches of the Old Testament, which are the earlier teachings of the Son of God, through Moses. They reject the law proclaimed from Sinai, and the Sabbath of the fourth commandment, instituted in the garden of Eden. But the minister of the gospel, who follows the teachings of Christ, will gain a thorough knowledge of both the Old and the New Testament, that he may present them in their true light to the people an inseparable whole—the one depending upon and illuminating the other. Thus, as Jesus instructed his disciples, they will bring forth from their treasure ‘things new and old.’” Spirit of Prophecy, volume 2, 255.

> Evreii au puțină influență asupra lumii creștine în a le arăta importanța poruncilor, inclusiv legea cu caracter obligatoriu a Sabatului, deoarece, când scot la iveală vechile comori ale adevărului, le aruncă deoparte pe cele noi din învățăturile personale ale lui Isus. Pe de altă parte, cel mai puternic motiv pentru care creștinii nu reușesc să-i influențeze pe evrei să accepte învățăturile lui Hristos ca limbaj al înțelepciunii divine este acela că, atunci când scot la iveală comorile Cuvântului Său, tratează cu dispreț bogățiile Vechiului Testament, care sunt învățăturile anterioare ale Fiului lui Dumnezeu, prin Moise. Ei resping legea proclamată de pe Sinai și Sabatul poruncii a patra, instituit în grădina Edenului. Însă slujitorul Evangheliei, care urmează învățăturile lui Hristos, va dobândi o cunoaștere temeinică atât a Vechiului, cât și a Noului Testament, pentru a le prezenta poporului în lumina lor adevărată drept un tot inseparabil — unul depinzând de celălalt și luminându-l. Astfel, după cum Isus și-a instruit ucenicii, ei vor scoate din vistieria lor „lucruri noi și vechi”. Spiritul Profeției, volumul 2, 255.

The previous counsel has another application for Laodicean Adventists. To profess to believe the Bible in its entirety, both the Old and the New Testaments, yet reject the Spirit of Prophecy is the identical ditch of accepting only one testimony. Two witnesses are required to establish truth, so it is impossible to establish truth with one witness, and if any attempt to do so they are rejecting both witnesses, they are basing their faith upon what is referred to as ‘half-truths.’

Sfatul precedent are o altă aplicare pentru adventiștii laodiceeni. A mărturisi că crezi Biblia în întregime, atât Vechiul, cât și Noul Testament, și totuși a respinge Spiritul Profeției înseamnă a cădea în același șanț al acceptării unei singure mărturii. Doi martori sunt necesari pentru a statornici adevărul; prin urmare, este imposibil ca adevărul să fie statornicit printr-un singur martor, iar dacă cineva încearcă să facă aceasta, respinge pe amândoi martorii, întemeindu-și credința pe ceea ce este numit „jumătăți de adevăr”.

I will now repeat a question that was in one of the initial articles that have been coming out since July, 2023. The question is, “What new light has come out of Adventism since 1863?” The answer is simply, “None.”

Voi repeta acum o întrebare care se afla într-unul dintre articolele inițiale apărute începând din iulie 2023. Întrebarea este: „Ce lumină nouă a provenit din adventism de la 1863 încoace?” Răspunsul este, pur și simplu: „Niciuna.”

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Cartea lui Daniel și Apocalipsa sunt una. Una este o profeție, cealaltă o revelație; una, o carte pecetluită, cealaltă, o carte deschisă. Ioan a auzit tainele pe care tunetele le-au rostit, dar i s-a poruncit să nu le scrie.” Comentariul Biblic Adventist de Ziua a Șaptea, volumul 7, 971.

The Alpha and Omega therefore identifies that Daniel is the first and Revelation the last. Daniel represents the beginning and Revelation represents the end of Adventism.

Prin urmare, Alfa și Omega indică faptul că Daniel este primul, iar Apocalipsa este ultima. Daniel reprezintă începutul, iar Apocalipsa reprezintă sfârșitul Adventismului.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> Apocalipsa este o carte pecetluită, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în zilele din urmă ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt bine definite, nu mistice și ininteligibile. În ea este reluată aceeași linie profetică precum în Daniel. Pe unele profeții, Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie acordată importanță acestora. Domnul nu repetă lucruri care nu au mare însemnătate. Manuscript Releases, volumul 9, 8.

In the beginning of Adventism, in the very verses that are the central pillar of Adventism, the verses that were unsealed in 1798; Jesus introduced Himself as “Palmoni,” the Wonderful Numberer. At the end of Adventism, Jesus introduces Himself as “Alpha and Omega,” the wonderful linguist—the Word of God. For this reason, the beginning of Adventism and the first angel’s message was “hung upon time.” At the end of Adventism, the third angel’s message will be hung upon His Word.

La începutul Adventismului, chiar în versetele care constituie stâlpul central al Adventismului, versetele care au fost desigilate în 1798, Isus S-a prezentat ca „Palmoni”, Numărătorul minunat. La sfârșitul Adventismului, Isus Se prezintă ca „Alfa și Omega”, Lingvistul minunat — Cuvântul lui Dumnezeu. Din acest motiv, începutul Adventismului și solia primului înger au fost „întemeiate pe timp”. La sfârșitul Adventismului, solia celui de-al treilea înger va fi întemeiată pe Cuvântul Său.

The beginning and ending of Adventism take place during the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, therefore they occur during the beginning and ending of the United States. The prophetic history of the United States is the history of the two horns of Republicanism and Protestantism. At the conclusion of that history those two horns will have changed from a lamb to a dragon. Republicanism will change to a democracy and Protestantism will change to apostate Protestantism. When the cup of probationary time for the United States begins to come to its close, as is happening right now, the two horns of apostate Republicanism and apostate Protestantism will form an image to the beast, thus merging church and state into one horn that speaks as a dragon. But God will not be left without a witness, for in the process of bringing a conclusion to the United States, He will raise up the genuine horn of Protestantism to protest both the image of the beast in the United States, and thereafter the image of the beast that confronts the entire world. The raising up of the Protestant horn at the end of the United States will be accomplished within the same historical structure as was the Protestant horn raised up in the beginning of the United States. A former covenant people will be passed by, and a new people will become the new covenant people. There is nothing new under the sun.

Începutul și sfârșitul Adventismului au loc în timpul istoriei celui de-al șaselea regat al profeției biblice; prin urmare, ele se petrec în timpul începutului și al sfârșitului Statelor Unite. Istoria profetică a Statelor Unite este istoria celor două coarne ale Republicanismului și ale Protestantismului. La încheierea acelei istorii, cele două coarne vor fi trecut de la miel la balaur. Republicanismul se va transforma într-o democrație, iar Protestantismul se va transforma în Protestantism apostat. Când paharul timpului de probă pentru Statele Unite începe să se apropie de încheiere, așa cum se întâmplă chiar acum, cele două coarne ale Republicanismului apostat și ale Protestantismului apostat vor forma chipul fiarei, contopind astfel biserica și statul într-un singur corn care vorbește ca un balaur. Dar Dumnezeu nu va rămâne fără mărturie, căci, în procesul aducerii Statelor Unite la încheiere, El va ridica adevăratul corn al Protestantismului pentru a protesta atât împotriva chipului fiarei din Statele Unite, cât și, ulterior, împotriva chipului fiarei care confruntă întreaga lume. Ridicarea cornului protestant la sfârșitul Statelor Unite va fi împlinită în cadrul aceleiași structuri istorice în care a fost ridicat cornul protestant la începutul Statelor Unite. Un fost popor al legământului va fi trecut cu vederea, iar un nou popor va deveni noul popor al legământului. Nu este nimic nou sub soare.

When we use the time prophecies understood and presented in the Millerite history to evaluate the Alpha and Omega, we find they are one in the same. Every time prophecy begins with a history when the prophecy is proclaimed, and that history always typifies the history when the prophecy is fulfilled.

Când folosim profețiile de timp, înțelese și prezentate în istoria milerită, pentru a evalua Alfa și Omega, constatăm că sunt una și aceeași. Fiecare profeție de timp începe cu o istorie în care profeția este proclamată, iar acea istorie tipifică întotdeauna istoria în care profeția este împlinită.

The history of the twenty-three hundred year prophecy began on the third decree in 457 BC and ended at the third angel’s message on October 22, 1844. Leading up to, but before the arrival of the third decree the work of erecting the temple and Jerusalem was accomplished. In like manner the history, leading up to the arrival of the third angel, the foundational truths of the Millerite temple was established.

Istoria profeției celor două mii trei sute de ani a început odată cu cel de-al treilea decret, în 457 î.Hr., și s-a încheiat odată cu solia celui de-al treilea înger, la 22 octombrie 1844. În perioada premergătoare, dar înainte de sosirea celui de-al treilea decret, lucrarea de zidire a templului și a Ierusalimului a fost împlinită. În același fel, în istoria care a precedat sosirea celui de-al treilea înger, adevărurile fundamentale ale templului milerit au fost stabilite.

In 1798, the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 723 BC with the scattering of the northern ten tribes was fulfilled. That prophecy identified two periods of twelve hundred and sixty years, marking the trampling down of the literal temple and literal Jerusalem by literal pagan Rome, that was followed by twelve hundred and sixty years of papal Rome trampling down the spiritual city and temple. The prophecy began with the destruction of the northern kingdom and the scattering of the kingdom’s citizens. Half way through the prophecy in 538, marks the end of the trampling down of God’s people by pagan Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy and produces the scattering of God’s church into the wilderness of the Dark Ages. The end of that time prophecy in 1798 marks the end of the fifth kingdom of Bible prophecy. The scattering of the northern ten tribes, and of the Christian church that fled into the wilderness represents the gathering of those destined to become the horn of Protestantism. Waymarks are often represented by opposites and a scattering can represent a gathering, just as Elijah represents John the Baptist. In the same prophetic confrontation Elijah does not die, and John the Baptist does.

În 1798, profeția de două mii cinci sute douăzeci de ani, care a început în 723 î.Hr. odată cu împrăștierea celor zece seminții din nord, a fost împlinită. Acea profeție a identificat două perioade de o mie două sute șaizeci de ani: una marcând călcarea în picioare a templului literal și a Ierusalimului literal de către Roma păgână literală, urmată de alta, de o mie două sute șaizeci de ani, în care Roma papală a călcat în picioare cetatea și templul spiritual. Profeția a început cu distrugerea împărăției de nord și împrăștierea cetățenilor împărăției. La jumătatea profeției, în 538, se marchează sfârșitul călcării în picioare a poporului lui Dumnezeu de către Roma păgână, al patrulea regat al profeției biblice, și se produce împrăștierea bisericii lui Dumnezeu în pustia Evului Întunecat. Sfârșitul acelei profeții de timp, în 1798, marchează sfârșitul celui de-al cincilea regat al profeției biblice. Împrăștierea celor zece seminții din nord și a bisericii creștine care a fugit în pustie reprezintă adunarea celor rânduiți să devină cornul Protestantismului. Reperele sunt adesea reprezentate prin opoziții, iar o împrăștiere poate reprezenta o adunare, așa cum Ilie îl reprezintă pe Ioan Botezătorul. În aceeași confruntare profetică, Ilie nu moare, iar Ioan Botezătorul moare.

In 677 BC the southern tribe of Judah, (also identified as the glorious land in the Scriptures) was scattered for twenty-five hundred and twenty years, ending on October 22, 1844. That prophecy was identifying the trampling down of God’s people, who Daniel identifies as the “host” in Daniel 8:13, 14.

În anul 677 î.Hr., tribul de sud al lui Iuda (de asemenea identificat în Scripturi drept țara glorioasă) a fost risipit timp de două mii cinci sute douăzeci de ani; această perioadă s-a încheiat la 22 octombrie 1844. Acea profeție identifica călcarea în picioare a poporului lui Dumnezeu, pe care Daniel îl identifică drept „oștirea” în Daniel 8:13, 14.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit pe un sfânt vorbind, iar un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, spre a da la călcare în picioare atât sanctuarul, cât și oștirea? Iar el mi-a zis: Până la două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit. Daniel 8:13, 14.

The twenty-three hundred year prophecy which ended at the same time as the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 677 BC was identifying the trampling down of the sanctuary as identified in Daniel 8:13, 14. The prophecy of the scattering of Judah in 677 BC was preceded by three attacks from Nebuchadnezzar and that prophecy ended on the arrival of the third message on October 22, 1844.

Profeția de două mii trei sute de ani, care s-a încheiat în același timp cu profeția de două mii cinci sute douăzeci de ani ce a început în 677 î.Hr., identifica călcarea în picioare a sanctuarului, așa cum este prezentată în Daniel 8:13, 14. Profeția risipirii lui Iuda din 677 î.Hr. a fost precedată de trei atacuri din partea lui Nebucadnețar, iar acea profeție s-a încheiat odată cu sosirea celui de-al treilea mesaj la 22 octombrie 1844.

The two twenty-five hundred and twenty year prophecies ending respectively in 1798 and 1844 identify the forty-six years of building the Millerite temple foundation. Moses was forty-six days in receiving instructions on building the temple, Herod’s temple remodeling in the time of Christ took forty-six years, which ended the year of Christ’s baptism. From the baptism He went to the wilderness for forty days, and when He returned, he cleansed the temple the first time and the quibbling Jew’s wanted to know by what authority He did such a thing.

Cele două profeții de 2.520 de ani, care se încheie respectiv în 1798 și 1844, identifică cei patruzeci și șase de ani ai zidirii temeliei templului millerit. Moise a petrecut patruzeci și șase de zile primind instrucțiuni cu privire la construirea templului; renovarea templului lui Irod în vremea lui Hristos a durat patruzeci și șase de ani și s-a încheiat în anul botezului lui Hristos. După botez, El a mers în pustie timp de patruzeci de zile, iar când S-a întors, a curățit templul întâia oară; iudeii cârtitori au vrut să știe cu ce autoritate a făcut un asemenea lucru.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> Și Paștile iudeilor erau aproape, și Isus S-a suit la Ierusalim. Și a găsit în templu pe cei ce vindeau boi și oi și porumbei, și pe schimbătorii de bani șezând. Și, după ce a făcut un bici din șnururi, i-a scos pe toți afară din templu, și oile, și boii; a vărsat banii schimbătorilor și a răsturnat mesele. Și le-a zis celor ce vindeau porumbei: Luați acestea de aici; nu faceți din casa Tatălui Meu o casă de negoț. Și ucenicii Lui și-au adus aminte că este scris: Râvna pentru casa Ta m-a mistuit. Atunci iudeii au răspuns și I-au zis: Ce semn ne arăți nouă, de vreme ce faci aceste lucruri? Isus a răspuns și le-a zis: Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica. Atunci iudeii au zis: Patruzeci și șase de ani s-a zidit templul acesta, și Tu îl vei ridica în trei zile? Dar El vorbea despre templul trupului Său. Așadar, când a înviat din morți, ucenicii Lui și-au adus aminte că le spusese aceasta; și au crezut Scripturii și cuvântului pe care îl spusese Isus. Ioan 2:13-22.

The Millerite temple was erected in forty-six years from 1798 at the conclusion of the first twenty-five hundred and twenty year prophecy and ended forty-six years later at the fulfillment of the second twenty-five hundred and twenty year prophecy in 1844. Those forty-six years began with the arrival of the first angel and ended with the arrival of the third angel, for Christ said His temple would be raised up in three days. If you are unwilling to see these facts it is because of two primary problems beyond the problems that may exist in an unwilling and unconverted heart. The first problem is you are unwilling to approach the prophetic Word from the perspective that history repeats. You are not a historicist. The other problem is an inability to apply symbolic words that have been recorded within the Word of God by the Word of God. The beginnings of all these prophecies identify the end, and they always identify much more than simply histories which repeat.

Templul milerit a fost zidit pe parcursul a patruzeci și șase de ani, începând din 1798, la încheierea primei profeții de două mii cinci sute douăzeci de ani, și încheindu-se patruzeci și șase de ani mai târziu, la împlinirea celei de-a doua profeții de două mii cinci sute douăzeci de ani, în 1844. Acei patruzeci și șase de ani au început cu venirea primului înger și s-au încheiat cu venirea celui de-al treilea înger, căci Hristos a spus că templul Său va fi ridicat în trei zile. Dacă nu sunteți dispus să vedeți aceste fapte, este din pricina a două probleme principale, dincolo de problemele care pot exista într-o inimă nedispusă și neconvertită. Prima problemă este că nu sunteți dispus să abordați Cuvântul profetic din perspectiva potrivit căreia istoria se repetă. Nu sunteți un istoricist. Cealaltă problemă este o incapacitate de a aplica cuvintele simbolice care au fost consemnate în Cuvântul lui Dumnezeu de către Cuvântul lui Dumnezeu. Începuturile tuturor acestor profeții identifică sfârșitul și ele identifică întotdeauna mult mai mult decât simple istorii care se repetă.

The Bible says we are a temple for the Holy Spirit and the body temple is made up of forty-six chromosomes. The scientists who study those forty-six chromosomes inform us that the twenty-three male chromosomes and the twenty-three female chromosomes are wrapped around a protein that is shaped as a cross.

Biblia spune că suntem templu al Duhului Sfânt, iar templul trupului este alcătuit din patruzeci și șase de cromozomi. Oamenii de știință care studiază acei patruzeci și șase de cromozomi ne informează că cei douăzeci și trei de cromozomi masculini și cei douăzeci și trei de cromozomi feminini sunt înfășurați în jurul unei proteine care are forma unei cruci.

In Daniel twelve there are three connected time prophecies, the first is referencing the scattering of the power of the holy people, which represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. The scattering of the power of the holy people that was fulfilled by them was twenty-five hundred and twenty years, yet in Daniel twelve it only references the last half of that period. It portrays Daniel as not understanding what was meant by the pronouncement.

În Daniel, capitolul doisprezece, sunt trei profeții de timp legate între ele; prima face referire la împrăștierea puterii poporului sfânt, care reprezintă „cele șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase. Împrăștierea puterii poporului sfânt, care s-a împlinit în dreptul lor, a fost de două mii cinci sute douăzeci de ani; totuși, în Daniel doisprezece se face referire doar la ultima jumătate a acelei perioade. Acolo, Daniel este înfățișat ca neînțelegând ce se avea în vedere prin acea rostire.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? Daniel 12:7, 8.

> Și l-am auzit pe omul îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului, când și-a ridicat mâna dreaptă și mâna stângă spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremuri și o jumătate de vreme; și când va fi încheiată risipirea puterii poporului sfânt, toate aceste lucruri vor lua sfârșit. Și am auzit, dar n-am înțeles; atunci am zis: O, Domnul meu, care va fi sfârșitul acestor lucruri? Daniel 12:7, 8.

Daniel twelve is illustrating the message that is unsealed at the time of the end, which was 1798. In the passage Daniel represents William Miller, the primary symbol of the wise in that history. Miller was first led to the twenty-five hundred and twenty year prophecy of Leviticus twenty-six, and in verses seven and eight he represents the wise who must reconcile the truth that the twenty-five hundred and twenty year scattering is most definitely identified as God’s scattering of His people.

Daniel 12 ilustrează solia care este desigilată la vremea sfârșitului, care a fost anul 1798. În acest pasaj, Daniel îl reprezintă pe William Miller, simbolul principal al celor înțelepți din acea istorie. Miller a fost mai întâi condus la profeția de două mii cinci sute douăzeci de ani din Leviticul 26, iar în versetele șapte și opt el îi reprezintă pe înțelepți, care trebuie să recunoască adevărul că împrăștierea de două mii cinci sute douăzeci de ani este în mod categoric identificată drept împrăștierea poporului Său de către Dumnezeu.

> And if ye will not yet for all this hearken unto me, then I will punish you seven times more for your sins. And I will break the pride of your power; and I will make your heaven as iron, and your earth as brass. Leviticus 26:18, 19.

> Iar dacă nici după toate acestea nu veți asculta de Mine, atunci vă voi pedepsi de șapte ori mai mult pentru păcatele voastre. Și voi frânge mândria puterii voastre; și voi face cerul vostru ca fierul și pământul vostru ca arama. Levitic 26:18, 19.

The “pride” of ancient Israel was when they were allowed to reject God as their king and choose a human king. Their pride, which precludes a fall (Proverbs 16:18) was their desire to be like all the idolatrous kingdoms around them. Removing first the northern kingdom and then the southern kingdom was the scattering of the power (king) in 723 BC and 677 BC respectively.

„Mândria” vechiului Israel a constat în faptul că li s-a îngăduit să-L respingă pe Dumnezeu ca Regele lor și să-și aleagă un rege omenesc. Mândria lor, care precede căderea (Proverbe 16:18), a fost dorința de a fi asemenea tuturor împărățiilor idolatre din jurul lor. Înlăturarea, mai întâi, a împărăției de nord, apoi a împărăției de sud, a reprezentat împrăștierea puterii (regele) în 723 î.Hr. și 677 î.Hr., respectiv.

Miller represented the wise who understood the increase of knowledge that was unsealed in the previous verses of Daniel twelve, and in verses seven and eight he is represented as not understanding the connection of twelve hundred and sixty years with the twenty-five hundred and twenty years of the scattering of God’s people. Daniel is representing God’s people at the end of Adventism, as well as Miller at the beginning of Adventism. At the end of Adventism, the same dilemma exists, for as Adventism set aside Miller’s understanding of the “seven times” they were forced to only identify the twelve hundred and sixty years as the Dark Ages. The wise at the end had a similar problem to resolve as Daniel and Miller illustrate. Why is the terminology of Leviticus twenty-six employed to illustrate three and a half times instead of seven times?

Miller i-a reprezentat pe cei înțelepți care au înțeles sporirea cunoștinței ce a fost desigilată în versetele anterioare din Daniel doisprezece, iar în versetele șapte și opt el este prezentat ca neînțelegând legătura dintre cei o mie două sute șaizeci de ani și cei două mii cinci sute douăzeci de ani ai împrăștierii poporului lui Dumnezeu. Daniel îl reprezintă pe poporul lui Dumnezeu la sfârșitul Adventismului, la fel cum Miller îl reprezintă la începutul Adventismului. La sfârșitul Adventismului, aceeași dilemă există, căci, întrucât Adventismul a pus deoparte înțelegerea lui Miller cu privire la „cele șapte vremuri”, a fost nevoit să identifice doar cei o mie două sute șaizeci de ani drept Evul Mediu Întunecat. Cei înțelepți de la sfârșit au avut o problemă similară de rezolvat, așa cum ilustrează Daniel și Miller. De ce este folosită terminologia din Leviticul douăzeci și șase pentru a ilustra trei vremuri și jumătate în loc de șapte vremuri?

Miller never fully reconciled this dilemma, but in 1856 the last “new prophetic light” was presented in a series of six articles that were never concluded identifying the seven times as representing three and a half years of pagan Rome trampling down God’s literal Israel, followed by three and a half years of papal Rome trampling down spiritual Israel. Seven years later Adventism outright rejected all of the light of the seven times, preparing the dilemma for the wise at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Miller nu a soluționat niciodată pe deplin această dilemă, dar în 1856 ultima „nouă lumină profetică” a fost prezentată într-o serie de șase articole, care nu a fost niciodată încheiată, identificând cele șapte vremuri ca reprezentând trei ani și jumătate în care Roma păgână călca în picioare Israelul literal al lui Dumnezeu, urmați de trei ani și jumătate în care Roma papală călca în picioare Israelul spiritual. Șapte ani mai târziu, Adventismul a respins în mod categoric întreaga lumină a celor șapte vremuri, pregătind dilema pentru cei înțelepți la timpul sfârșitului, în 1989, când, așa cum este descris în Daniel unsprezece, versetul patruzeci, țările reprezentând fosta Uniune Sovietică au fost măturate de către papalitate și de către Statele Unite.

The first light given to Miller was rejected in 1863, and the last light on the subject was given by Hiram Edson in those six articles. Those articles were discontinued and seven years (times) later the power of modern Israel was set aside in order to imitate the idolatrous churches that had a few years before been correctly identified as the daughters of Babylon. The seven times of Leviticus twenty-six as a prophetic doctrine became the stone of stumbling, and the pride of ancient Israel as represented by their desire to have Saul rule over them as king was repeated. Jesus represents the end with the beginning.

Prima lumină dată lui Miller a fost respinsă în 1863, iar ultima lumină asupra subiectului a fost dată de Hiram Edson în acele șase articole. Publicarea acelor articole a fost întreruptă, iar șapte ani (vremuri) mai târziu puterea Israelului modern a fost pusă deoparte, pentru a imita bisericile idolatre care cu câțiva ani înainte fuseseră corect identificate drept fiicele Babilonului. Cele șapte vremi din Leviticul douăzeci și șase, ca doctrină profetică, au devenit piatra de poticnire, iar mândria Israelului străvechi, reprezentată de dorința lor ca Saul să domnească peste ei ca rege, s-a repetat. Isus reprezintă sfârșitul împreună cu începutul.

The book of Daniel also identifies a twelve hundred and ninety year prophecy along with a thirteen hundred and thirty-five year prophecy that both begin at the taking away of “the daily” in 508. The taking away of “the daily” represents the removal of pagan Rome’s resistance to the rise of the papal power in 538. There was a thirty-year transition period before the papal power was placed upon the throne of the earth in 538, then the remaining twelve hundred and sixty years ends in 1798. The thirty years of transition from one kingdom to the next identifies the final years of papal rule that lead to the sixth kingdom of Bible prophecy being placed on the throne of the earth in 1798. The beginning of the twelve hundred and ninety year prophecy identifies a transition from one kingdom of Bible prophecy unto the next kingdom of Bible prophecy, as does the ending of that prophecy.

Cartea lui Daniel identifică, de asemenea, o profeție de o mie două sute nouăzeci de ani, împreună cu o profeție de o mie trei sute treizeci și cinci de ani, ambele începând odată cu înlăturarea „the daily” în anul 508. Înlăturarea „the daily” reprezintă îndepărtarea rezistenței Romei păgâne față de ascensiunea puterii papale în anul 538. A existat o perioadă de tranziție de treizeci de ani înainte ca puterea papală să fie așezată pe tronul pământului în anul 538, iar apoi restul de o mie două sute șaizeci de ani se încheie în anul 1798. Cei treizeci de ani de tranziție de la o împărăție la alta identifică anii finali ai domniei papale care duc la așezarea pe tronul pământului, în 1798, a celei de-a șasea împărății a profeției biblice. Începutul profeției de o mie două sute nouăzeci de ani identifică o tranziție de la o împărăție a profeției biblice la următoarea împărăție a profeției biblice, la fel cum o identifică și încheierea acelei profeții.

The thirteen hundred and thirty-five year prophecy that began at the removal of “the daily” in 508 ends in 1843.

Profeția de o mie trei sute treizeci și cinci de ani, care a început odată cu înlăturarea „the daily” în anul 508, se încheie în anul 1843.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și va fi așezată urâciunea pustiirii, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile. Fericit este cel ce așteaptă și ajunge până la o mie trei sute treizeci și cinci de zile. Daniel 12:11, 12.

The prophecy of thirteen hundred and thirty-five years ended in 1843, and Daniel says those that “waited” when that prophecy would be fulfilled would be blessed. Sister White says it this way.

Profeția de o mie trei sute treizeci și cinci de ani s-a încheiat în 1843, iar Daniel spune că aceia care „au așteptat” ca acea profeție să se împlinească vor fi binecuvântați. Sora White o spune astfel.

> “Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Ferice de ochii care au văzut lucrurile care au fost văzute în 1843 și 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> Solia a fost dată. Și nu trebuie să existe nicio întârziere în repetarea soliei, căci semnele vremurilor se împlinesc; lucrarea de încheiere trebuie împlinită. O mare lucrare va fi împlinită într-un timp scurt. Curând va fi dată, prin rânduirea lui Dumnezeu, o solie care se va amplifica până va deveni strigătul cel mare. Atunci Daniel va sta la sorțul lui, ca să-și dea mărturia.

Therefore, the beginning of the thirteen hundred and thirty-five year prophecy identifies a transition from the religion of paganism unto the religion of papalism, thus identifying a transition from Protestantism unto Millerite Protestantism.

Prin urmare, începutul profeției de o mie trei sute treizeci și cinci de ani identifică o tranziție de la religia păgânismului către religia papismului, identificând astfel o tranziție de la protestantism către protestantismul milerit.

Those Adventists that reject the foundational truths of Adventism, reject all the time prophecies the Millerites presented, even the twenty-three hundred years of Daniel 8:14. They may very well deny this fact, but it can be logically shown that this fact is true, but my point now is different, so I will leave that off for now as we attempt to bring this article to a conclusion.

Adventiștii care resping adevărurile fundamentale ale Adventismului resping toate profețiile de timp pe care le-au prezentat Milleriții, chiar și perioada de două mii trei sute de ani din Daniel 8:14. Este foarte posibil ca ei să nege acest fapt, dar se poate demonstra logic că acest fapt este adevărat; totuși, punctul meu în prezent este altul, așa că voi lăsa aceasta deoparte pentru moment, pe măsură ce încercăm să aducem acest articol la o concluzie.

The scattering of the “glorious land” of Judah in 677 BC represents the trampling down of the “host” in Daniel 8:13, 14, and points to the establishment of the modern glorious land, the United States. The twenty-three hundred years of the same verses began in 457 BC, and represents the trampling down of the “sanctuary.”

Împrăștierea „țării glorioase” a lui Iuda în 677 î.Hr. reprezintă călcarea în picioare a „oștirii” din Daniel 8:13, 14 și indică întemeierea țării glorioase moderne, Statele Unite. Cei două mii trei sute de ani din aceleași versete au început în 457 î.Hr. și reprezintă călcarea în picioare a „sanctuarului”.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit pe un sfânt vorbind, iar un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, spre a da la călcare în picioare atât sanctuarul, cât și oștirea? Iar el mi-a zis: Până la două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit. Daniel 8:13, 14.

677 BC and 457 BC are dates connected by the relationship of God’s people and God’s sanctuary. God brought both the host and the sanctuary back together at the same time on October 22, 1844. The two hundred and twenty years between 677 BC and 457 BC symbolize a period when God establishes a waymark representing an increase of light. On October 22, 1844 the light of the third angel arrived, the light of the sanctuary began to shine and a host was there to proclaim the light.

Anul 677 î.Hr. și anul 457 î.Hr. sunt date legate prin relația dintre poporul lui Dumnezeu și sanctuarul lui Dumnezeu. Dumnezeu a readus laolaltă atât oastea, cât și sanctuarul, în același timp, la 22 octombrie 1844. Cei două sute douăzeci de ani cuprinși între 677 î.Hr. și 457 î.Hr. simbolizează o perioadă în care Dumnezeu stabilește un reper ce reprezintă o sporire a luminii. La 22 octombrie 1844 a sosit lumina celui de-al treilea înger, lumina sanctuarului a început să strălucească și o oaste era acolo pentru a proclama lumina.

In the prophetic line which identifies the three-fold warfare that Satan and Christ engaged in, the King James Bible of 1611 was produced. Exactly two hundred and twenty years later in 1831, William Miller published his message for the first time:

În cadrul liniei profetice care identifică tripla confruntare în care s-au angajat Satana și Hristos, Biblia King James din 1611 a fost publicată. Exact două sute douăzeci de ani mai târziu, în 1831, William Miller și-a publicat pentru prima dată mesajul:

> “For nine years William Miller was convinced that he ought to give his message to the churches; but he waited, hoping that some recognized authority would proclaim the glad news of a soon-coming Saviour. In thus waiting, he but proved the truth of the message; there was a name that they lived, but they were fast dying. In 1831 Miller gave his first discourse on the prophecies.” Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

> „Timp de nouă ani, William Miller a fost convins că trebuia să transmită solia sa bisericilor; dar a așteptat, nădăjduind că vreo autoritate recunoscută va proclama vestea bună a unui Mântuitor care avea să vină curând. Prin această așteptare n-a făcut decât să dovedească adevărul soliei; le mergea numele că trăiesc, dar mureau cu repeziciune. În 1831, Miller a rostit prima sa cuvântare asupra profețiilor.” Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

God protected the sacred and correct original texts used to produce the Bible. He then produced His Bible in 1611. He then raised up a messenger that would employ the rules located, derived and established within the Bible to produce the message of the first angel. In 1831, Miller’s message was formalized as was the message in Christ’s history formalized by John the Baptist, as the message has been formalized in every reformatory movement. The message of Miller, the first angel’s message announcing the opening of the judgment is directly upheld by the application of the prophetic time period of two hundred and twenty years. It was the message of warning at the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy—the United States.

Dumnezeu a protejat textele originale sfinte și corecte, folosite pentru a alcătui Biblia. El a dat apoi la lumină Biblia Sa în 1611. El a ridicat apoi un mesager care avea să folosească regulile aflate, derivate și stabilite în cadrul Bibliei pentru a formula mesajul primului înger. În 1831, mesajul lui Miller a fost formalizat, după cum, în istoria lui Hristos, mesajul a fost formalizat de Ioan Botezătorul, așa cum mesajul a fost formalizat în fiecare mișcare reformatoare. Mesajul lui Miller, mesajul primului înger care anunță deschiderea judecății, este susținut în mod direct prin aplicarea perioadei profetice de două sute douăzeci de ani. A fost mesajul de avertizare la începutul celei de-a șasea împărății din profeția biblică - Statele Unite.

In 1996, the ministry of Future for America began, and the message of the third angel that had been unsealed in 1989, the message identifying the healing of the deadly wound of the papacy and the soon coming Sunday law was published in a magazine titled, The Time of the End. The message at the end of Adventism had been formalized just as the message at the beginning had been formalized. In the beginning the message was hung upon time and represented a further development of the truths contained within God’s Word. In 1996, two hundred and twenty years after the birth of the United States in 1776, the message at the end of Adventism was formalized and represented a further development of the three angels’ messages.

În 1996 a început lucrarea Future for America, iar solia îngerului al treilea, care fusese desigilată în 1989 — solia ce identifica vindecarea rănii de moarte a papalității și iminenta instaurare a legii duminicale — a fost publicată într-o revistă intitulată „The Time of the End”. Solia de la sfârșitul adventismului fusese formalizată, așa cum fusese formalizată și solia de la început. La început, solia era ancorată în timp și reprezenta o dezvoltare ulterioară a adevărurilor cuprinse în Cuvântul lui Dumnezeu. În 1996, la două sute douăzeci de ani după nașterea Statelor Unite în 1776, solia de la sfârșitul adventismului a fost formalizată și a reprezentat o dezvoltare ulterioară a soliilor celor trei îngeri.

As we address the parallel history of the Republican horn and the Protestant horn in the history of the sixth kingdom of Bible prophecy it must be understood who the Protestant horn is and who it is not.

Pe măsură ce abordăm istoria paralelă a cornului republican și a cornului protestant în istoria celei de-a șasea împărății a profeției biblice, trebuie să se înțeleagă cine este cornul protestant și cine nu este.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Sârguiește-te să te înfățișezi lui Dumnezeu încuvințat, ca un lucrător care nu are de ce să se rușineze, împărțind drept Cuvântul adevărului. Iar de vorbăriile profane și deșarte ferește-te: căci ele duc la și mai multă neevlavie. 2 Timotei 2:15, 16.

Back to Articles