Article

# Elijah - Number Twelve

Ilie - Numărul doisprezece

Every valley shall be exalted

Orice vale va fi înălțată

Author

Jeff Pippenger

Published

October 17, 2023

Formats

PDF
Word

We are still addressing Elijah as a prophetic symbol. Elijah proclaimed to Ahab that there would not be rain, except at his word for three years.

Îl abordăm în continuare pe Ilie ca pe un simbol profetic. Ilie i-a vestit lui Ahab că nu va cădea ploaie decât la cuvântul său timp de trei ani.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Și Ilie Tișbitul, care era dintre locuitorii Galaadului, i-a zis lui Ahab: Viu este Domnul, Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că nu va fi nici rouă, nici ploaie în anii aceștia decât după cuvântul meu. 1 Împărați 17:1.

Christ informs us in the book of Luke, that the three years was actually three and a half years.

Hristos ne face cunoscut în Evanghelia după Luca că cei trei ani au fost, de fapt, trei ani și jumătate.

> An he said, Verily, I say unto you, No prophet is accepted in his own country. But I tell you of a truth, many widows were in Israel in the days of Elias, when the heaven was shut up three years and six months, when great famine was throughout all the land; But unto none of them was Elias sent, save unto Sarepta, a city of Sidon, unto a woman that was a widow. Luke 4:24–26.

> Și a zis: Adevărat vă spun: niciun profet nu este primit în patria sa. Dar vă spun în adevăr, multe văduve erau în Israel în zilele lui Ilie, când cerul a fost închis trei ani și șase luni, când a fost o mare foamete în toată țara; însă la niciuna dintre ele nu a fost trimis Ilie, ci numai la Sarepta, o cetate a Sidonului, la o femeie văduvă. Luca 4:24-26.

The three and a half years took place in the time of Ahab and Jezebel, thus identifying the three and a half prophetic years from 538 until 1798, when the papacy, represented as Jezebel in the church of Thyatira, ruled during the Dark Ages.

Cei trei ani și jumătate au avut loc în vremea lui Ahab și a Izabelei, identificând astfel cei trei ani și jumătate profetici din 538 până în 1798, când papalitatea, reprezentată drept Izabela în biserica din Tiatira, a stăpânit în timpul Evului Întunecat.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. And I will kill her children with death; and all the churches shall know that I am he which searcheth the reins and hearts: and I will give unto every one of you according to your works. Revelation 2:20–23.

> Totuși am câteva lucruri împotriva ta, pentru că o îngădui pe femeia aceea, Izabela, care se numește pe sine profetesă, să învețe și să amăgească pe slujitorii Mei să se dedea la desfrânare și să mănânce lucruri jertfite idolilor. Și i-am dat vreme să se pocăiască de desfrânarea ei; dar nu s-a pocăit. Iată, o voi arunca într-un pat, iar pe cei ce preacurvesc cu ea îi voi arunca în mare strâmtorare, dacă nu se pocăiesc de faptele lor. Și pe copiii ei îi voi ucide cu moartea; și toate bisericile vor cunoaște că Eu sunt Cel ce cercetează rărunchii și inimile; și voi da fiecăruia dintre voi după faptele sale. Apocalipsa 2:20-23.

Jezebel’s “space to repent” was three and a half years in the days of Elijah, and three and a half prophetic years from 538 until 1798 in the Dark Ages of papal persecution. The punishment of Jezebel and the kings of Europe who committed fornication with her, was to be cast into a bed of tribulation and the death of her children. There were faithful souls during the Dark Ages, that had also been cast into a bed of tribulation, but they would live. When cast into the bed of tribulation, the outcome of life for the faithful or death for the unfaithful was based upon their “works.” The faithful’s bed of tribulation, produced patience and life. Their bed of tribulation would cease towards the end of the three and a half years, just before Elijah left Sarepta to command Ahab to call all Israel to Mount Carmel.

„Vremea de pocăință” a Izabelei a fost de trei ani și jumătate în zilele lui Ilie și de trei ani și jumătate profetici, din 538 până în 1798, în Evul Întunecat al persecuției papale. Pedepsea Izabelei și a regilor Europei care au săvârșit desfrâu cu ea a constat în aruncarea lor într-un pat al necazului și în moartea copiilor ei. Au existat suflete credincioase în timpul Evului Întunecat, care fuseseră de asemenea aruncate într-un pat al necazului, dar aveau să trăiască. Odată aruncați în patul necazului, deznodământul — viață pentru cei credincioși sau moarte pentru cei necredincioși — se întemeia pe „faptele” lor. Patul de necaz al celor credincioși a rodit răbdare și viață. Patul lor de necaz avea să înceteze spre sfârșitul celor trei ani și jumătate, chiar înainte ca Ilie să plece din Sarepta pentru a-i porunci lui Ahab să cheme tot Israelul pe Muntele Carmel.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> "Persecuția bisericii nu a continuat pe întreaga perioadă de 1260 de ani. Dumnezeu, în îndurarea Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Prevestind 'marea strâmtorare' care avea să se abată asupra bisericii, Mântuitorul a spus: 'Dacă zilele acelea nu ar fi fost scurtate, n-ar scăpa nicio ființă; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate.' Matei 24:22. Prin influența Reformei s-a pus capăt persecuției înainte de 1798." The Great Controversy, 266, 267.

The judgment of the “bed of tribulation” for the papacy would “kill her children with death,” but the judgment of the “bed of tribulation” contained a promise of life for those whose works demonstrated their faithfulness, as illustrated in the death of the widow of Sarepta’s son.

Judecata „patului de necaz” asupra papalității ar „ucide cu moartea pe copiii ei”, dar judecata „patului de necaz” conținea o făgăduință de viață pentru aceia ale căror fapte le dovedeau credincioșia, așa cum o arată moartea fiului văduvei din Sarepta.

> And it came to pass after these things, that the son of the woman, the mistress of the house, fell sick; and his sickness was so sore, that there was no breath left in him. And she said unto Elijah, What have I to do with thee, O thou man of God? art thou come unto me to call my sin to remembrance, and to slay my son? And he said unto her, Give me thy son. And he took him out of her bosom, and carried him up into a loft, where he abode, and laid him upon his own bed. And he cried unto the Lord, and said, O Lord my God, hast thou also brought evil upon the widow with whom I sojourn, by slaying her son? And he stretched himself upon the child three times, and cried unto the Lord, and said, O Lord my God, I pray thee, let this child’s soul come into him again. And the Lord heard the voice of Elijah; and the soul of the child came into him again, and he revived. And Elijah took the child, and brought him down out of the chamber into the house, and delivered him unto his mother: and Elijah said, See, thy son liveth. And the woman said to Elijah, Now by this I know that thou art a man of God, and that the word of the Lord in thy mouth is truth. 1 Kings 17:17–24.

> După aceste lucruri, s-a întâmplat ca fiul femeii, stăpâna casei, să se îmbolnăvească; iar boala lui a fost atât de grea, încât nu a mai rămas suflare în el. Și ea i-a zis lui Ilie: Ce am eu a face cu tine, omule al lui Dumnezeu? Ai venit la mine ca să-mi aduci păcatul în amintire și să-mi ucizi fiul? Iar el i-a zis: Dă-mi fiul tău. Și l-a luat din sânul ei, l-a dus în odaia de sus, unde locuia, și l-a așezat pe patul său. Și a strigat către Domnul și a zis: Doamne, Dumnezeul meu, oare ai adus și asupra văduvei la care locuiesc ca străin nenorocire, prin uciderea fiului ei? Și s-a întins de trei ori peste copil și a strigat către Domnul, zicând: Doamne, Dumnezeul meu, te rog, să se întoarcă sufletul acestui copil în el iarăși. Și Domnul a auzit glasul lui Ilie; și sufletul copilului s-a întors în el iarăși, și el a prins viață. Și Ilie a luat copilul, l-a coborât din odaia de sus în casă și l-a dat mamei lui; iar Ilie a zis: Vezi, fiul tău trăiește. Iar femeia i-a zis lui Ilie: Acum, prin aceasta, știu că ești un om al lui Dumnezeu și că cuvântul Domnului în gura ta este adevăr. 1 Împărați 17:17-24.

The widow recognized that Elijah was “a man of God,” for “the word of the Lord” that brought her child back to life, was the word “truth.” The three-step process of Elijah stretching himself upon the widow’s son was understood by the widow as the “word” in Elijah’s mouth as “truth.” The Hebrew word ‘emeth,’ is translated in the passage as “truth,” and represents the creative power of Alpha and Omega. It is the Hebrew word created by the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and represents the Power who can bring the dead back to life.

Văduva a recunoscut că Ilie era „un om al lui Dumnezeu”, căci „cuvântul Domnului” care i-a readus copilul la viață era cuvântul „adevăr”. Procesul în trei etape prin care Ilie s-a întins peste fiul văduvei a fost înțeles de văduvă drept „cuvântul” din gura lui Ilie, „adevăr”. Cuvântul ebraic „emeth” este tradus în pasaj drept „adevăr” și reprezintă puterea creatoare a lui Alfa și Omega. Este cuvântul ebraic alcătuit din prima, a treisprezecea și ultima literă a alfabetului ebraic și reprezintă Puterea care poate readuce pe morți la viață.

The faithful, just as the unfaithful in the “space” of probationary time represented by the three and a half years, received the judgment of a “bed of tribulation.” Death was the outcome for the children of the class that followed the whore who committed fornication and taught the doctrines of paganism. Life was given to the other class who followed the directions of Elijah, and believed the Word of “truth.”

Atât credincioșii, cât și necredincioșii, în „spațiul” timpului de probă reprezentat de cei trei ani și jumătate, au primit judecata unui „pat al necazului”. Moartea a fost urmarea pentru fiii clasei care au urmat desfrânata care a săvârșit curvie și a învățat învățăturile păgânismului. Viața a fost dată celeilalte clase care a urmat îndrumările lui Ilie și a crezut Cuvântul „adevărului”.

The widow had followed Elijah’s command to fetch him some water and give him some bread, and her obedience to the prophet’s word represents the faithful in the Dark Ages of Thyatira. (It is worth noting that when Elijah commands the widow to first feed him, and thereafter feed her son and herself that what is represented is that Elijah is the first to receive the food to eat. He is first to receive the message, and thereafter the church.) We are informed that the works of the faithful, were greater at the end than the beginning.

Văduva se supusese poruncii lui Ilie de a-i aduce apă și de a-i da pâine, iar ascultarea ei de cuvântul profetului îi reprezintă pe cei credincioși în Evul Întunecat al Tiatirei. (Este demn de remarcat că, atunci când Ilie îi poruncește văduvei să-l hrănească mai întâi pe el, iar apoi pe fiul ei și pe ea însăși, ceea ce este reprezentat este că Ilie este cel dintâi care primește hrana. El este cel dintâi care primește mesajul, iar după aceea biserica.) Suntem informați că faptele celor credincioși au fost mai mari la sfârșit decât la început.

> And unto the angel of the church in Thyatira write; These things saith the Son of God, who hath his eyes like unto a flame of fire, and his feet are like fine brass; I know thy works, and charity, and service, and faith, and thy patience, and thy works; and the last to be more than the first. Revelation 2:18, 19.

> Și către îngerul Bisericii din Tiatira scrie: Așa zice Fiul lui Dumnezeu, Cel ce are ochii Săi asemenea unei flăcări de foc, iar picioarele Lui asemenea aramei lustruite: Știu faptele tale și dragostea și slujirea și credința și răbdarea ta și faptele tale; iar cele de pe urmă sunt mai multe decât cele dintâi. Apocalipsa 2:18, 19.

The faithful manifested good “works” during the “space” the papacy was given to repent, but their works at the last were “more than the first.” As the “space” was ending, Christ sent the morning star of the reformation, who began the work of no longer suffering the papacy, who taught the church to “commit fornication, and eat things sacrificed unto idols.”

Credincioșii au arătat „fapte” bune în „timpul” care i-a fost dat papalității pentru pocăință, dar faptele lor cele de pe urmă au fost „mai multe decât cele dintâi”. Când „timpul” se apropia de sfârșit, Hristos a trimis steaua dimineții a Reformei, care a început lucrarea de a nu mai îngădui papalitatea, cea care a învățat Biserica să „săvârșească curvie și să mănânce lucruri jertfite idolilor”.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. And I will give him the morning star. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 2:26–29.

> Iar celui ce biruie și păzește lucrările Mele până la sfârșit, îi voi da stăpânire peste neamuri. Le va cârmui cu un toiag de fier; ca vasele olarului, vor fi zdrobite în țăndări, după cum și Eu am primit de la Tatăl Meu. Și-i voi da steaua dimineții. Cine are urechi, să audă ceea ce Duhul zice bisericilor. Apocalipsa 2:26-29.

Christ had “a few things against” the faithful at the beginning of the “space” given the papacy to repent, for they had allowed Jezebel “which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols.” But at the end of the “space” the faithful would cease to suffer the papacy to continue her seductions.

La începutul „spațiului” dat papalității pentru pocăință, Hristos avea „câteva lucruri împotriva” credincioșilor, căci o îngăduiseră pe Izabela, „care se numește pe sine profetesă, să învețe și să amăgească pe robii Mei să săvârșească curvie și să mănânce din cele jertfite idolilor.” Dar la sfârșitul „spațiului” credincioșii aveau să înceteze a mai îngădui papalității să-și continue amăgirile.

> “In the fourteenth century arose in England the ‘morning star of the Reformation.’ John Wycliffe was the herald of reform, not for England alone, but for all Christendom. The great protest against Rome which it was permitted him to utter was never to be silenced. That protest opened the struggle which was to result in the emancipation of individuals, of churches, and of nations.” The Great Controversy, 80.

> „În secolul al paisprezecelea a răsărit în Anglia ‘steaua dimineții a Reformei’. John Wycliffe a fost crainicul reformei, nu doar pentru Anglia, ci pentru întreaga creștinătate. Marele protest împotriva Romei, pe care i s-a îngăduit să-l rostească, nu avea să fie niciodată redus la tăcere. Acel protest a deschis lupta care avea să ducă la emanciparea indivizilor, a bisericilor și a națiunilor.” Marea Controversă, 80.

The food God’s servants eat, is the doctrines or message they receive. Fornication is the church employing state power to accomplish the enforcement of her idolatrous doctrines. In the “space” Jezebel was given to repent, the church fled into the wilderness for protection.

Hrana slujitorilor lui Dumnezeu constă în învățăturile primite sau în mesajul primit. Desfrânarea este folosirea de către Biserică a puterii statului pentru a impune învățăturile ei idolatre. În "timpul" care i-a fost dat Izabelei pentru pocăință, Biserica a fugit în pustie pentru ocrotire.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days…. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:6, 14–16.

> Și femeia a fugit în pustie, unde are un loc pregătit de Dumnezeu, ca să fie hrănită acolo o mie două sute șaizeci de zile... Și femeii i s-au dat două aripi ale unui vultur mare, ca să zboare în pustie, la locul ei, unde este hrănită o vreme, vremi și o jumătate de vreme, departe de fața șarpelui. Și șarpele a aruncat din gura lui, după femeie, apă ca un șuvoi, ca s-o ia șuvoiul. Și pământul a ajutat femeii, și pământul și-a deschis gura și a înghițit șuvoiul pe care balaurul l-a aruncat din gura sa. Apocalipsa 12:6, 14-16.

During the time of persecution of Jezebel and Ahab, Obadiah represented the protection that was provided by the wilderness in the time of the papal rule.

În vremea prigoanei exercitate de Izabela și Ahab, Obadia a reprezentat ocrotirea oferită de pustie în timpul stăpânirii papale.

> And Ahab called Obadiah, which was the governor of his house. (Now Obadiah feared the Lord greatly: For it was so, when Jezebel cut off the prophets of the Lord, that Obadiah took an hundred prophets, and hid them by fifty in a cave, and fed them with bread and water.) 1 Kings 18:3, 4.

> Și Ahab a chemat pe Obadia, care era dregătorul casei lui. (Iar Obadia se temea foarte mult de Domnul: căci, atunci când Izabela i-a nimicit pe prorocii Domnului, Obadia a luat o sută de proroci, i-a ascuns, câte cincizeci, într-o peșteră și i-a hrănit cu pâine și apă.) 1 Împărați 18:3, 4.

Obadiah’s work of hiding the prophets by fifty in caves is the symbol of the place in the wilderness that was prepared by God to feed the faithful, who refused to eat the doctrines of the papacy and who also refused to accept the unholy relationship represented by her fornication with the kings of Europe. The space of time that Elijah had been directed to the widow of Sarepta for food and protection from Jezebel and Ahab, was the space of time the church fled into the wilderness, and the place prepared for them by God was represented by the work of Obadiah.

Lucrarea lui Obadia de a ascunde proroci, câte cincizeci, în peșteri constituie simbolul locului din pustie care a fost pregătit de Dumnezeu pentru a-i hrăni pe cei credincioși, care au refuzat să se hrănească cu doctrinele papalității și care au refuzat, de asemenea, să accepte relația nelegiuită reprezentată de curvia ei cu regii Europei. Perioada în care Ilie fusese trimis la văduva din Sarepta, pentru hrană și pentru a fi ferit de Izabela și Ahab, a fost perioada în care Biserica a fugit în pustie, iar locul pregătit pentru ea de Dumnezeu a fost reprezentat de lucrarea lui Obadia.

Elijah’s place of hiding in Sarepta, called “Zarephath” in the Hebrew, means purification. When the space given Jezebel to repent ended, Elijah went to Obadiah and summoned Ahab to call all Israel to Carmel.

Locul de ascundere al lui Ilie la Sarepta, numită în ebraică «Țarefat», înseamnă purificare. Când a expirat termenul acordat Izabelei pentru pocăință, Ilie s-a dus la Obadia și l-a chemat pe Ahab să convoace tot Israelul la Carmel.

> And as Obadiah was in the way, behold, Elijah met him: and he knew him, and fell on his face, and said, Art thou that my lord Elijah? And he answered him, I am: go, tell thy lord, Behold, Elijah is here. 1 Kings 18:17, 18.

> Și pe când Obadia era pe drum, iată, Ilie i-a ieșit în întâmpinare; și el l-a recunoscut, a căzut cu fața la pământ și a zis: Ești tu, domnul meu Ilie? Iar el i-a răspuns: Eu sunt; du-te, spune domnului tău: Iată, Ilie este aici. 1 Împărați 18:17, 18.

Elijah’s time with the widow of Sarepta symbolizes the Dark Ages. In the narrative of Elijah and the widow, she was gathering two sticks, for she was about to die. A widow in prophecy is a church, and she represented the church in the wilderness that was about to die.

Șederea lui Ilie la văduva din Sarepta simbolizează Evul Întunecat. În relatarea despre Ilie și văduva, ea aduna două surcele, căci era pe punctul de a muri. O văduvă, în profeție, este o biserică, iar ea o reprezenta pe biserica din pustie, care era pe punctul de a muri.

> And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith he that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Revelation 3:1, 2.

> Și îngerului Bisericii din Sardes scrie: Acestea zice Cel ce are cele șapte duhuri ale lui Dumnezeu și cele șapte stele: Îți cunosc faptele: ai nume că trăiești și ești mort. Veghează și întărește cele ce rămân, care sunt gata să moară; căci nu am găsit faptele tale desăvârșite înaintea lui Dumnezeu. Apocalipsa 3:1, 2.

She was “gathering two sticks”, and preparing for her death when Elijah interrupts her.

Ea „strângea două vreascuri” și se pregătea pentru moartea ei, când Ilie a întrerupt-o.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. 1 Kings 17:8–12.

> Și cuvântul Domnului a venit la el, zicând: Scoală-te, du-te la Țarepta, care ține de Sidon, și locuiește acolo; iată, am poruncit unei femei văduve de acolo să te întrețină. Și el s-a sculat și s-a dus la Țarepta. Și, când a ajuns la poarta cetății, iată, acolo era o femeie văduvă adunând vreascuri; și el a chemat-o și i-a zis: Adu-mi, te rog, puțină apă într-un vas, ca să beau. Și, pe când se ducea s-o aducă, el a strigat după ea și a zis: Adu-mi, te rog, și o bucățică de pâine în mâna ta. Iar ea a zis: Viu este Domnul Dumnezeul tău, că n-am o turtă, ci doar un pumn de făină într-un vas și puțin untdelemn într-un urcior; și iată, adun două vreascuri, ca să mă duc și să-l gătesc pentru mine și pentru fiul meu, ca să-l mâncăm și să murim. 1 Împărați 17:8-12.

The widow of Sarepta was gathering “two sticks.” The widow represents the faithful in the time of Jezebel. Her son represents those during the history of Thyatira that died with the promise of being resurrected in the first resurrection.

Văduva din Sarepta aduna "două surcele". Văduva îi reprezintă pe cei credincioși din vremea Izabelei. Fiul ei îi reprezintă pe aceia din istoria Tiatirei care au murit cu făgăduința de a fi înviați la întâia înviere.

> And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. But the rest of the dead lived not again until the thousand years were finished. This is the first resurrection. Blessed and holy is he that hath part in the first resurrection: on such the second death hath no power, but they shall be priests of God and of Christ, and shall reign with him a thousand years. Revelation 20:4–6.

> Și am văzut tronuri, și au șezut pe ele, și li s-a dat dreptul de a judeca; și am văzut sufletele celor care fuseseră decapitați pentru mărturia lui Iisus și pentru cuvântul lui Dumnezeu, și care nu se închinaseră fiarei, nici chipului ei, și nu primiseră semnul ei pe frunțile lor sau în mâinile lor; și au trăit și au împărățit cu Hristos o mie de ani. Iar ceilalți morți n-au înviat până când s-au sfârșit cei o mie de ani. Aceasta este întâia înviere. Fericiți și sfinți sunt cei ce au parte la întâia înviere: asupra acestora moartea a doua nu are putere, ci vor fi preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Hristos și vor împărăți cu El o mie de ani. Apocalipsa 20:4-6.

The widow also represents the few in Sardis, that were worthy and given white garments.

Văduva îi reprezintă, de asemenea, pe puținii din Sardes, care erau vrednici și cărora li s-au dat veșminte albe.

> Thou hast a few names even in Sardis which have not defiled their garments; and they shall walk with me in white: for they are worthy. He that overcometh, the same shall be clothed in white raiment; and I will not blot out his name out of the book of life, but I will confess his name before my Father, and before his angels. Revelation 3:4, 5.

> Ai câteva nume chiar și în Sardes care nu și-au pângărit veșmintele; și vor umbla cu Mine în alb, căci sunt vrednici. Cel ce biruiește va fi îmbrăcat în veșminte albe; și nu-i voi șterge numele din cartea vieții, ci voi mărturisi numele lui înaintea Tatălui Meu și înaintea îngerilor Săi. Apocalipsa 3:4, 5.

Those in the fourth church of Thyatira, who faithfully died, represented by the widow’s son, were given white garments in the fifth seal.

Celor din a patra biserică, cea din Tiatira, care au murit cu credincioșie, reprezentați de fiul văduvei, li s-au dat veșminte albe în pecetea a cincea.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> Și când a deschis pecetea a cincea, am văzut sub altar sufletele celor ce fuseseră uciși pentru cuvântul lui Dumnezeu și pentru mărturia pe care o aveau; și strigau cu glas tare, zicând: Până când, Stăpâne, sfinte și adevărate, nu judeci și nu răzbuni sângele nostru asupra celor ce locuiesc pe pământ? Și fiecăruia dintre ei i s-a dat un veșmânt alb; și li s-a spus să se mai odihnească încă puțină vreme, până când se va împlini și numărul împreună-slujitorilor lor și al fraților lor, care aveau să fie uciși ca și ei. Apocalipsa 6:9-11.

The martyrs of the Dark Ages were given white robes, and were told to rest in their graves, until another group of papal martyrs were to be killed, as they had been killed. They had been murdered by the papacy during the space of three and a half years, and they were promised that the papacy would ultimately be judged, but not until a second group of papal martyrs were to be murdered, during the soon-coming Sunday law crisis. Sister White connects the martyrs’ request for judgment upon the papacy, with two passages in the book of Revelation.

Martirilor din Evul Întunecat li s-au dat veșminte albe și li s-a spus să se odihnească în mormintele lor, până când un alt grup de martiri papali urma să fie ucis, după cum fuseseră uciși și ei. Ei fuseseră asasinați de către papalitate în decursul a trei ani și jumătate și li s-a făgăduit că, în cele din urmă, papalitatea va fi judecată, însă nu înainte ca un al doilea grup de martiri papali să fie asasinați, în timpul crizei legii duminicale care avea să vină în curând. Sora White leagă cererea martirilor pentru judecată asupra papalității de două pasaje din cartea Apocalipsei.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> "Când a fost deschisă pecetea a cincea, Ioan Revelatorul, în viziune, a văzut sub altar mulțimea celor ce fuseseră junghiați din pricina Cuvântului lui Dumnezeu și a mărturiei lui Isus Hristos. După aceasta au urmat scenele descrise în capitolul al optsprezecelea al Apocalipsei, când cei credincioși și adevărați sunt chemați să iasă din Babilon. [Apocalipsa 18:1-5, citat.]" Manuscript Releases, volumul 20, 14.

Revelation eighteen verses one through five represents the two voices of verse one and verse four. The second voice is the call out of Babylon, and it marks the beginning of the Sunday law persecution, when the mighty movement of the third angel, calls God’s other flock out of Babylon. She also places the passage from the fifth seal at the opening of the seventh seal.

Versetele unu până la cinci din Apocalipsa, capitolul optsprezece, reprezintă cele două glasuri ale versetelor unu și patru. Al doilea glas este chemarea de a ieși din Babilon și marchează începutul persecuției prin legea duminicală, când puternica mișcare a celui de-al treilea înger cheamă afară din Babilon cealaltă turmă a lui Dumnezeu. Ea plasează, de asemenea, pasajul din a cincea pecete la deschiderea celei de-a șaptea pecete.

> “[Revelation 6:9–11 quoted]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> [Apocalipsa 6:9-11 citat]. Aici i-au fost prezentate lui Ioan scene care nu constituiau realitatea de atunci, ci ceea ce urma să aibă loc într-o perioadă viitoare.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Apocalipsa 8:1-4 citat.” Manuscript Releases, volumul 20, 197.

In Revelation chapter eight, verses one through four, the seventh seal is opened.

În Apocalipsa, capitolul opt, versetele de la unul la patru, pecetea a șaptea este deschisă.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. Revelation 8:1–4.

> Și când a deschis a șaptea pecete, s-a făcut tăcere în cer ca de o jumătate de ceas. Și am văzut pe cei șapte îngeri care stăteau înaintea lui Dumnezeu; și li s-au dat șapte trâmbițe. Și un alt înger a venit și a stat la altar, având o cădelniță de aur; și i s-a dat multă tămâie, ca să o aducă împreună cu rugăciunile tuturor sfinților pe altarul de aur care se afla înaintea tronului. Și fumul tămâiei, odată cu rugăciunile sfinților, s-a înălțat înaintea lui Dumnezeu din mâna îngerului. Apocalipsa 8:1-4.

The prayers of the martyrs of the Dark Ages, who in the fifth seal are requesting that God bring judgment upon the whore that commits fornication with the kings of the earth, ascend “up before God,” when the seventh seal is opened. Inspiration aligns the opening of the seventh seal, with Revelation eighteen’s second voice, for it is at the second voice, that God remembers her iniquities, and he then doubles her judgment. Once for the martyrs of the Dark Ages, and once for the blood bath of the Sunday law crisis.

Rugăciunile martirilor Evului Întunecat, care, sub a cincea pecete, cer ca Dumnezeu să aducă judecată asupra desfrânatei care curvește cu împărații pământului, se înalță "înaintea lui Dumnezeu" când se deschide a șaptea pecete. Inspirația corelează deschiderea celei de-a șaptea peceți cu al doilea glas din Apocalipsa optsprezece, căci la al doilea glas Dumnezeu Își aduce aminte de fărădelegile ei și atunci îi dublează judecata: o dată pentru martirii Evului Întunecat și o dată pentru baia de sânge a crizei legii duminicale.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Și am auzit din cer un alt glas, zicând: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu vă faceți părtași la păcatele ei și ca să nu fiți loviți cu urgiile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Răsplătiți-i precum v-a răsplătit ea, și întoarceți-i îndoit, după faptele ei: în potirul pe care l-a umplut, umpleți-i îndoit. Apocalipsa 18:4-6.

The few in Sardis that had not defiled their garments, represent those that came out of the history of Thyatira that ended in 1798. They are represented by the widow of Sarepta, a widow who was going to the marriage in 1844.

Puținii din Sardes care nu și-au întinat hainele îi reprezintă pe cei care provin din istoria Tiatirei, care s-a încheiat în 1798. Aceștia sunt reprezentați de văduva din Sarepta, o văduvă care se ducea la nuntă în 1844.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Sfânta Sfintelor, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prorocită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare din Matei 25. Marea Luptă, 426.

The widow, was preparing her last supper before her death, when Elijah commanded her to serve him. She illustrates the faithful few in Thyatira, transitioning into the faithful few in Sardis that were gathering “two sticks” for a “fire”.

Văduva își pregătea ultima masă înainte de moarte, când Ilie i-a poruncit să-l servească. Ea îi ilustrează pe puținii credincioși din Tiatira, trecând către puținii credincioși din Sardes care adunau "două bețe" pentru un "foc".

The “two sticks” represent both houses of ancient Israel, that were trampled down by paganism and then papalism, but were to be gathered together and joined as “one stick,” in the history of 1798 to 1844.

Cele „două bucăți de lemn” reprezintă ambele case ale vechiului Israel, care au fost călcate în picioare de păgânism și apoi de papalism, dar urmau să fie adunate laolaltă și împreunate ca „o singură bucată de lemn”, în istoria dintre 1798 și 1844.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children forever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Cuvântul Domnului a venit iarăși la mine, zicând: Iar tu, fiul omului, ia-ți un toiag și scrie pe el: Pentru Iuda și pentru copiii lui Israel, tovarășii lui; apoi ia un alt toiag și scrie pe el: Pentru Iosif, toiagul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui; și alătură-le unul de altul într-un singur toiag, și vor fi una în mâna ta. Iar când fiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: Nu ne vei arăta ce înseamnă acestea?, să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua toiagul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și-i voi pune împreună cu el, cu toiagul lui Iuda, și voi face din ele un singur toiag, și vor fi una în mâna Mea. Iar toiegele pe care ai scris vor fi în mâna ta înaintea ochilor lor. Și să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, îi voi lua pe copiii lui Israel din mijlocul neamurilor la care s-au dus, îi voi aduna din toate părțile și-i voi aduce în țara lor; și îi voi face un singur neam în țară, pe munții lui Israel, și un singur împărat va fi împărat peste toți; și nu vor mai fi două neamuri și nu vor mai fi împărțiți în două împărății niciodată. Nici nu se vor mai spurca cu idolii lor, cu urâciunile lor, nici cu vreuna din fărădelegile lor, ci îi voi mântui din toate locurile lor de locuire în care au păcătuit și-i voi curăți; și ei vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Și David, robul Meu, va fi împărat peste ei, și toți vor avea un singur păstor; și vor umbla în hotărârile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o robului Meu Iacov, în care au locuit părinții voștri; vor locui în ea, ei, copiii lor și copiii copiilor lor, pe vecie, iar robul Meu David va fi cârmuitorul lor în veci. Voi încheia de asemenea cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza și-i voi înmulți și voi așeza Locașul Meu cel Sfânt în mijlocul lor pentru totdeauna. Și Cortul Meu va fi cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor cunoaște că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când Locașul Meu cel Sfânt va fi în mijlocul lor pentru totdeauna. Ezechiel 37:15-28.

When Elijah leaves Sarepta to call Ahab and all Israel to Mount Carmel, the widowed church that has fled into the wilderness was gathering two sticks for the fire that purifies the widow in advance of the wedding on October 22, 1844. The gathering of the two sticks is the gathering of the Millerite movement that is accomplished in the last sixty-five year period identified in Isaiah seven. The northern kingdom suffered the curse of Moses from 723 BC through 1798, and the southern kingdom suffered the same curse from 677 BC until 1844. In 1844, the spiritual descendants of those two literal nations, were gathered together as one stick, or one nation.

Când Ilie părăsește Sarepta pentru a-l chema pe Ahab și pe tot Israelul la Muntele Carmel, biserica văduvă care a fugit în pustie strângea două bețe pentru focul care o curățește pe văduvă în vederea nunții din 22 octombrie 1844. Adunarea celor două bețe este adunarea mișcării millerite, care se împlinește în ultimul interval de șaizeci și cinci de ani identificat în Isaia șapte. Regatul de nord a suferit blestemul lui Moise din 723 î.Hr. până în 1798, iar regatul de sud a suferit același blestem din 677 î.Hr. până în 1844. În 1844, descendenții spirituali ai acelor două națiuni literale au fost adunați împreună ca un singur băț sau o singură națiune.

If nothing else Ezekiel defines the two sticks as two nations, that become one nation.

Cel puțin, Ezechiel definește cele două toiege drept două națiuni care devin o singură națiune.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rezin; și într-un răstimp de șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Iar capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu credeți, negreșit nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

If we will not believe the prophecy of sixty-five years, we will not be established.

Dacă nu vom crede profeția referitoare la cei șaizeci și cinci de ani, nu vom fi întemeiați.

We will continue to present Elijah’s symbolism in the next article.

Vom continua să prezentăm simbolismul lui Ilie în articolul următor.

Back to Articles