Article

# The Book of Daniel - Number Seventy

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci

From Ancient Tables to Modern Responsibilities: Unveiling the Covenant Journey

De la tăblițele străvechi la responsabilitățile moderne: Dezvăluirea parcursului legământului

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified the responsibility of ancient Israel to present a living testimony of the two tables to the world. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified their responsibility to present a living testimony of all four tables to the world.

Când Domnul a încheiat legământ cu Israelul din vechime, El a dat două table drept fundament și simbol al relației de legământ. Cele două table au indicat, de asemenea, responsabilitatea Israelului din vechime de a prezenta lumii o mărturie vie a celor două table. Când Domnul a încheiat legământ cu Israelul modern, El a dat două table drept fundament și simbol al relației de legământ. Cele două table au indicat, de asemenea, responsabilitatea lor de a prezenta lumii o mărturie vie a tuturor celor patru table.

The two tables were given to literal ancient Israel just after God delivered them out of the literal slavery of Egyptian bondage, and brought them through the disappointment of the Red Sea crossing. The period of time that literal ancient Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as four hundred and thirty years, and while in bondage literal ancient Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Cele două table au fost date Israelului literal din vechime imediat după ce Dumnezeu i-a izbăvit din sclavia literală a robiei egiptene și i-a trecut prin dezamăgirea legată de trecerea Mării Roșii. Perioada de timp în care Israelul literal din vechime a fost în robie fusese identificată în mod specific în profeție ca fiind de patru sute treizeci de ani, iar, în timpul robiei, Israelul literal din vechime a uitat și a încetat să mai păzească Sabatul zilei a șaptea.

The two tables were given to spiritual modern Israel just after God delivered them out of the spiritual slavery of Catholic bondage, and brought them through the great disappointment of 1844. The period of time that spiritual modern Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as twelve hundred and sixty years, and while in bondage spiritual modern Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Cele două table au fost date Israelului spiritual modern îndată după ce Dumnezeu i-a izbăvit din robia spirituală a jugului catolic și i-a călăuzit prin marea dezamăgire din 1844. Perioada de timp în care Israelul spiritual modern a fost în robie fusese identificată în mod specific în profeție ca fiind de o mie două sute șaizeci de ani, iar, cât a fost în robie, Israelul spiritual modern a uitat și a încetat să mai păzească Sabatul zilei a șaptea.

In the very history when God provided the two tables to Moses to take to ancient Israel, his brother Aaron was making a golden image of a calf. The two tables of the Ten Commandments identify that God is a jealous God, and His jealousy is especially manifested against idolatry, and as Moses descended the mount, ancient Israel was dancing naked around a golden image that had been produced by the one who had been chosen as God’s spokesman.

Chiar în vremea când Dumnezeu i-a dat lui Moise cele două table, pentru a le duce Israelului de odinioară, fratele său, Aaron, făcea un chip de vițel din aur. Cele două table ale Celor Zece Porunci mărturisesc că Dumnezeu este un Dumnezeu gelos, iar gelozia Sa se manifestă în chip deosebit împotriva idolatriei, și, pe când Moise cobora de pe munte, Israelul de odinioară dansa gol în jurul unui chip de aur, care fusese făcut de către cel ales ca purtător de cuvânt al lui Dumnezeu.

> And Moses told Aaron all the words of the Lord who had sent him, and all the signs which he had commanded him. And Moses and Aaron went and gathered together all the elders of the children of Israel: And Aaron spake all the words which the Lord had spoken unto Moses, and did the signs in the sight of the people. Exodus 4:28–30.

> Şi Moise i-a spus lui Aaron toate cuvintele Domnului care îl trimisese şi toate semnele pe care i le poruncise. Şi Moise şi Aaron au mers şi i-au adunat laolaltă pe toţi bătrânii fiilor lui Israel. Şi Aaron a rostit toate cuvintele pe care Domnul i le spusese lui Moise şi a făcut semnele înaintea poporului. Exodul 4:28-30.

The brother of the prophet who led ancient Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of the image of jealousy. The husband of the prophetess who led modern Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of 1863, and 1863 marks the first generation of Adventism as being represented as an image of jealousy being placed at the entry of the gate of the altar.

Fratele profetului care a condus Israelul antic în istoria legământului, când au fost date cele două table ale legământului, a fost conducătorul răzvrătirii chipului geloziei. Soțul profetesei care a condus Israelul modern în istoria legământului, când au fost date cele două table ale legământului, a fost conducătorul răzvrătirii din 1863, iar 1863 marchează prima generație a Adventismului ca fiind reprezentată drept un chip al geloziei așezat la intrarea porții altarului.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Atunci el mi-a zis: Fiule al omului, ridică-ți acum ochii spre miazănoapte. Mi-am ridicat ochii spre miazănoapte și, iată, spre miazănoapte, la poarta altarului, la intrare, era acest chip al geloziei. Ezechiel 8:5.

The “altar” is a symbol of Christ.

„Altarul” este un simbol al lui Hristos.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> Suntem în primejdie de a amesteca sacrul cu profanul. Focul sfânt de la Dumnezeu trebuie folosit în strădaniile noastre. Adevăratul altar este Hristos; adevăratul foc este Duhul Sfânt. Aceasta este inspirația noastră. Numai atunci când Duhul Sfânt conduce și călăuzește un om, el este un sfetnic vrednic de încredere. Dacă ne abatem de la Dumnezeu și de la aleșii Săi, ca să cercetăm altare străine, ni se va răspunde după faptele noastre. Mesaje alese, cartea 3, 300.

The “gate” is the church.

„Poarta” este biserica.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „Pentru sufletul smerit și credincios, casa lui Dumnezeu de pe pământ este poarta cerului. Cântarea de laudă, rugăciunea, cuvintele rostite de reprezentanții lui Hristos sunt mijloacele rânduite de Dumnezeu pentru a pregăti un popor pentru biserica de sus, pentru acea închinare mai înaltă în care nu poate intra nimic care întinează.” Mărturii, volumul 5, 491.

In 1863, Laodicean Adventism became a legally registered church and ceased to be a movement. They “entered” into church history at that point. In 1863, the church of Christ entered into a legal association with the government of the United States. In that year they also introduced a counterfeit chart to replace the two sacred tables of Habakkuk. As soon as the second table was prepared, in terms of prophetic history those typified by Aaron were preparing a counterfeit image.

În 1863, Adventismul laodicean a devenit o biserică înregistrată legal și a încetat să mai fie o mișcare. În acel moment au „intrat” în istoria bisericii. În 1863, Biserica lui Hristos a intrat într-o asociere legală cu guvernul Statelor Unite. În acel an au introdus, de asemenea, o planșă contrafăcută pentru a înlocui cele două tăblițe sacre ale lui Habacuc. Îndată ce a fost pregătită a doua tăbliță, din punct de vedere al istoriei profetice, cei prefigurați de Aaron pregăteau un chip contrafăcut.

The second Commandment is the most specific warning against idolatry and the worship of images. It is also where God identifies His character as a jealous God. It is also there that He sets forth the principle that He reserves judgment upon the wicked unto the third and fourth generations. The Ten Commandments are a transcript of Christ’s character.

A doua Poruncă este cel mai specific avertisment împotriva idolatriei și a închinării la imagini. Tot acolo Dumnezeu Își identifică caracterul ca fiind un Dumnezeu gelos. Tot acolo El stabilește principiul potrivit căruia Își rezervă judecata asupra celor nelegiuiți până la al treilea și al patrulea neam. Cele Zece Porunci sunt o transcriere a caracterului lui Hristos.

> “For the rejection of Christ, with the results that followed, they were responsible. A nation’s sin and a nation’s ruin were due to the religious leaders.

> Pentru respingerea lui Hristos, cu toate consecințele care au decurs din ea, ei au fost răspunzători. Păcatul unui neam și ruina unui neam s-au datorat conducătorilor religioși.

> “In our day are not the same influences at work? Of the husbandmen of the Lord’s vineyard are not many following in the steps of the Jewish leaders? Are not religious teachers turning men away from the plain requirements of the word of God? Instead of educating them in obedience to God’s law, are they not educating them in transgression? From many of the pulpits of the churches the people are taught that the law of God is not binding upon them. Human traditions, ordinances, and customs are exalted. Pride and self-satisfaction because of the gifts of God are fostered, while the claims of God are ignored.

> Nu lucrează și în zilele noastre aceleași influențe? Nu calcă oare mulți dintre vierii viei Domnului pe urmele conducătorilor iudei? Nu îi abat oare învățătorii religioși pe oameni de la cerințele limpezi ale Cuvântului lui Dumnezeu? În loc să-i învețe ascultarea de Legea lui Dumnezeu, nu-i învață oare să o calce? De la multe amvoane ale bisericilor, oamenii sunt învățați că Legea lui Dumnezeu nu este obligatorie pentru ei. Tradițiile, rânduielile și obiceiurile omenești sunt înălțate. Mândria și mulțumirea de sine, din pricina darurilor lui Dumnezeu, sunt cultivate, în timp ce drepturile lui Dumnezeu sunt ignorate.

> “In setting aside the law of God, men know not what they are doing. God’s law is the transcript of His character. It embodies the principles of His kingdom. He who refuses to accept these principles is placing himself outside the channel where God’s blessings flow.” Christ’s Object Lessons, 305.

> „Punând deoparte legea lui Dumnezeu, oamenii nu știu ce fac. Legea lui Dumnezeu este transcrierea caracterului Său. Ea întruchipează principiile Împărăției Sale. Cel care refuză să accepte aceste principii se așază în afara canalului prin care curg binecuvântările lui Dumnezeu.” Christ's Object Lessons, 305.

The character of Christ is His image, and it includes that He is a jealous God. God’s jealousy was manifested in Christ when He twice cleansed the temple. In the first temple cleansing the disciples who witnessed the work were then led to remember that the Scriptures referenced God’s jealousy.

Caracterul lui Hristos este chipul Său și cuprinde faptul că El este un Dumnezeu gelos. Gelozia lui Dumnezeu s-a manifestat în Hristos când El a curățit de două ori templul. La prima curățire a templului, ucenicii care au fost martori ai lucrării au fost apoi conduși să-și aducă aminte că Scripturile făceau referire la gelozia lui Dumnezeu.

> And the Jews’ Passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. John 2:13–17.

> Și Paștele iudeilor era aproape, iar Isus S-a suit la Ierusalim. Și a găsit în templu pe cei ce vindeau boi și oi și porumbei și pe schimbătorii de bani șezând. Și, făcând un bici din funii subțiri, i-a scos pe toți afară din templu, și oile, și boii; și a vărsat banii schimbătorilor de bani și a răsturnat mesele. Și le-a zis celor ce vindeau porumbei: Luați acestea de aici; nu faceți din casa Tatălui Meu o casă de negustorie. Și ucenicii Lui și-au adus aminte că este scris: Râvna pentru Casa Ta m-a mistuit. Ioan 2:13-17.

In the Scriptures, both the Hebrew and the Greek the word “zealous” is also the word “jealous.” They are the same word. When Christ cleansed the temple, He was manifesting God’s jealousy, which is the attribute of God’s character that is identified in the second commandment, and it is especially manifested against idolatry. When Moses descended the mount with the two tables and understood what Aaron had done and what the people were doing, he broke the two tables. The two tables were the true image of jealously, for they were physical representations that identified God as a jealous God. When Moses broke the two tables, he was manifesting the very jealousy that is identified in the second commandment.

În Scripturi, atât în ebraică, cât și în greacă, cuvântul „zelos” este, de asemenea, cuvântul „gelos”. Este același cuvânt. Când Hristos a curățit templul, El manifesta gelozia lui Dumnezeu, care este atributul caracterului lui Dumnezeu identificat în a doua poruncă și care se manifestă în mod deosebit împotriva idolatriei. Când Moise a coborât de pe munte cu cele două table și a înțeles ce făcuse Aaron și ce făcea poporul, a sfărâmat cele două table. Cele două table erau adevărata imagine a geloziei, căci erau reprezentări fizice care Îl identificau pe Dumnezeu drept un Dumnezeu gelos. Când Moise a sfărâmat cele două table, el manifesta chiar gelozia care este identificată în a doua poruncă.

> And Moses turned, and went down from the mount, and the two tables of the testimony were in his hand: the tables were written on both their sides; on the one side and on the other were they written. And the tables were the work of God, and the writing was the writing of God, graven upon the tables. And when Joshua heard the noise of the people as they shouted, he said unto Moses, There is a noise of war in the camp. And he said, It is not the voice of them that shout for mastery, neither is it the voice of them that cry for being overcome: but the noise of them that sing do I hear. And it came to pass, as soon as he came nigh unto the camp, that he saw the calf, and the dancing: and Moses’ anger waxed hot, and he cast the tables out of his hands, and brake them beneath the mount. Exodus 32:15–19.

> Și Moise s-a întors și s-a pogorât din munte, având în mână cele două table ale mărturiei; tablele erau scrise pe amândouă fețele; pe o față și pe cealaltă erau scrise. Tablele erau lucrul lui Dumnezeu, iar scrierea era scrierea lui Dumnezeu, săpată pe table. Când Iosua a auzit vuietul poporului care striga, i-a zis lui Moise: În tabără este vuiet de război. Iar el a zis: Nu este glasul celor ce strigă pentru biruință, nici glasul celor ce strigă pentru înfrângere, ci glasul celor ce cântă aud. Și s-a întâmplat că, de îndată ce s-a apropiat de tabără, a văzut vițelul și jocurile; și mânia lui Moise s-a aprins și a aruncat din mâinile lui tablele și le-a sfărâmat la poalele muntelui. Exodul 32:15-19.

The two tables were the testimony of God’s character. The character of God is the image that is to be formed in men through the righteousness of Christ. The two tables are the true image of jealousy, and Aaron had produced a counterfeit image of jealousy at the very time that the true image of jealousy was being delivered to ancient Israel. Those who have Christ formed within have His image, and the robe of His righteousness, yet Aaron’s celebrants were dancing naked, for they were Laodiceans. Laodiceans are “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.”

Cele două table erau mărturia caracterului lui Dumnezeu. Caracterul lui Dumnezeu este chipul care trebuie să se formeze în oameni prin neprihănirea lui Hristos. Cele două table sunt adevăratul chip al geloziei, iar Aaron produsese un chip contrafăcut al geloziei tocmai în vremea când adevăratul chip al geloziei era încredințat Israelului din vechime. Cei în care Hristos a luat chip au chipul Lui și haina neprihănirii Lui, însă cei care prăznuiau cu Aaron dansau goi, căci erau Laodiceeni. Laodiceenii sunt „ticăloși, nenorociți, săraci, orbi și goi”.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:25.

> Și când Moise a văzut că poporul era dezgolit; (căci Aaron îi dezgolise spre rușinea lor între vrăjmașii lor). Exodul 32:25.

In 1856, seven years before the counterfeit chart was produced, both James and Ellen White identified that the movement had transitioned into the Laodicean condition. In 1863, Adventism was as spiritually “naked” as was ancient Israel literally “naked” as they danced around the counterfeit image of jealousy. The counterfeit that Aaron had made was an idol made of gold, but it was an image of a calf, which is a beast. It was an image of the beast, and also an image to the beast. The golden calf was an image of the beast, but it also had been dedicated to the gods that Aaron unrighteously declared had delivered Israel from Egyptian bondage.

În 1856, cu șapte ani înainte ca diagrama contrafăcută să fie produsă, atât James, cât și Ellen White au identificat faptul că mișcarea trecuse în starea laodiceană. În 1863, adventismul era la fel de „gol” din punct de vedere spiritual, pe cât fusese Israelul antic literalmente „gol”, când dansa în jurul chipului contrafăcut al geloziei. Contrafacerea pe care o făcuse Aaron era un idol de aur, dar era chipul unui vițel, care este o fiară. Era o icoană a fiarei și, de asemenea, o icoană pentru fiară. Vițelul de aur era o icoană a fiarei, dar fusese, de asemenea, dedicat dumnezeilor pe care Aaron, în mod nelegiuit, a declarat că izbăviseră Israelul din robia egipteană.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. And they rose up early on the morrow, and offered burnt offerings, and brought peace offerings; and the people sat down to eat and to drink, and rose up to play. Exodus 32:4–6.

> El le-a primit din mâinile lor, l-a cioplit cu dalta, după ce făcuse un vițel turnat; și ei au zis: Aceștia sunt dumnezeii tăi, Israele, care te-au scos din țara Egiptului. Când a văzut aceasta, Aaron a zidit un altar înaintea lui; și Aaron a vestit, zicând: Mâine este sărbătoare Domnului. Și s-au sculat a doua zi dis-de-dimineață, au adus arderi-de-tot și au adus jertfe de pace; și poporul a șezut să mănânce și să bea, apoi s-a sculat să joace. Exodul 32:4-6.

The golden calf was an image of a beast, but it was dedicated to false gods, and so it was also an image (offering) to the beast. The image was made of gold, which is the symbol of Babylon, and it was a calf, which is the highest form of offering in the sanctuary service. It was dedicated to the gods of Egypt. Mystery Babylon (for all the prophetic testimonies identify the end of the world) consists of a woman riding upon a beast. The beast the woman rides is the United Nations (ten kings), and is a symbol of the dragon, atheism and Egypt. The woman herself is a counterfeit of God’s true church. The golden calf that Aaron dedicated to the gods of Egypt typified the great whore of Revelation seventeen, who is Babylon (gold), riding upon a beast (Egypt) and a counterfeit church (calf).

Vițelul de aur a fost o imagine a unei fiare, dar a fost dedicat zeilor falși și, astfel, a fost de asemenea o imagine (jertfă) pentru fiară. Imaginea a fost făcută din aur, care este simbolul Babilonului, și era un vițel, care este cea mai înaltă formă de jertfă din slujba sanctuarului. Vițelul a fost dedicat zeilor Egiptului. Babilonul cel Tainic (pe care toate mărturiile profetice îl identifică la sfârșitul lumii) este o femeie călare pe o fiară. Fiara pe care femeia o călărește este Organizația Națiunilor Unite (zece regi) și este un simbol al balaurului, al ateismului și al Egiptului. Femeia însăși este o contrafacere a adevăratei Biserici a lui Dumnezeu. Vițelul de aur pe care Aaron l-a dedicat zeilor Egiptului preînchipuia marea desfrânată din Apocalipsa șaptesprezece, care este Babilonul (aur), călare pe o fiară (Egipt) și o biserică contrafăcută (vițel).

At the same time Aaron built an altar, which, as just defined, represents Christ, the true altar. He then instituted a counterfeit system of worship, for he proclaimed a feast to the Lord on the following day. Aaron’s golden calf was an image “of” and “to” the beast, and it was set up “before” a counterfeit Christ, and a day was set aside to celebrate his false system of worship.

În același timp, Aaron a ridicat un altar, care, așa cum tocmai a fost definit, îl reprezintă pe Hristos, adevăratul altar. El a instituit apoi un sistem contrafăcut de închinare, căci a proclamat pentru ziua următoare o sărbătoare Domnului. Vițelul de aur al lui Aaron a fost o imagine "a" fiarei și "pentru" fiara și a fost ridicat "înaintea" unui Hristos contrafăcut, iar o zi a fost pusă deoparte pentru a sărbători sistemul său fals de închinare.

The United States is the power that sets up an image to the beast and then forces the world to follow its example. The United States has power to force that system of worship upon the world, and it does so in sight of the beast “before” it.

Statele Unite sunt puterea care ridică un chip al fiarei și apoi constrânge lumea să le urmeze exemplul. Statele Unite au puterea de a impune acel sistem de închinare asupra lumii și fac aceasta în văzul fiarei „dinaintea” lor.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> Și am văzut o altă fiară ridicându-se din pământ; avea două coarne ca ale unui miel și vorbea ca un balaur. Și ea exercită toată puterea fiarei dintâi înaintea ei și face ca pământul și locuitorii lui să se închine fiarei dintâi, a cărei rană de moarte a fost vindecată. Apocalipsa 13:11, 12.

The man of sin, who is the papacy, is the sea beast of Revelation thirteen. When the United States speaks as a dragon, at the soon-coming Sunday law, it then begins to force the world to set up an image to the beast “before” it. The beast before the United States (the earth beast), is the papacy (the sea beast). The papacy is a counterfeit Christ, and Aaron had set up his golden image, before a counterfeit Christ, for Christ is the true altar. Aaron then instituted a false system of worship as represented by the proclamation of the feast day that was to take place on the next day. The United States also forces a false system of worship, and it is also associated with a counterfeit day of worship.

Omul fărădelegii, care este papalitatea, este fiara mării din Apocalipsa treisprezece. Când Statele Unite vorbesc ca un balaur, odată cu apropiata lege duminicală, ele încep atunci să silească lumea să facă un chip al fiarei "înaintea" lor. Fiara dinaintea Statelor Unite (fiara pământului) este papalitatea (fiara mării). Papalitatea este un Hristos contrafăcut, iar Aaron a așezat chipul lui de aur înaintea unui Hristos contrafăcut, căci Hristos este altarul cel adevărat. Aaron a instituit apoi un sistem fals de închinare, reprezentat de proclamarea zilei de sărbătoare care urma să aibă loc a doua zi. Statele Unite impun, de asemenea, un sistem fals de închinare, asociat, de asemenea, cu o zi contrafăcută de închinare.

When Moses descended the mount, the controversy was between the true and the false image of jealousy—the image of Christ or the image of Satan. The counterfeit consisted of a counterfeit Christ (the altar), a counterfeit experience (Laodicean), a counterfeit day of worship (“tomorrow is a feast of the Lord”). The rebellion of the golden calf represents the rebellion of the soon-coming Sunday law, but it also represents the rebellion of Laodicean Adventism in 1863.

Când Moise a coborât de pe munte, controversa era între adevăratul și falsul chip al geloziei—chipul lui Hristos sau chipul lui Satana. Contrafacerea consta într-un Hristos contrafăcut (altarul), o experiență contrafăcută (laodiceană) și o zi de închinare contrafăcută („mâine este o sărbătoare pentru Domnul”). Răzvrătirea legată de vițelul de aur reprezintă răzvrătirea asociată iminentei legi duminicale, dar reprezintă, de asemenea, răzvrătirea Adventismului laodicean din 1863.

In 1863, a counterfeit table was introduced to cover up the jewels of Miller’s dream as represented upon Habakkuk’s two tables. Those two tables had been typified by the two tables Moses received on the mount. In 1863, a legal connection was made with the government of the United States, thus ending the Millerite movement and legally registering the Laodicean movement as the Seventh-day Adventist church. That relationship was represented by Aaron’s image to the beast, which prophetically is defined as the combination of Church and State, thus typifying the Millerites establishing a Church-State relationship in 1863, and also typifying the United States at the soon-coming Sunday law.

În 1863, a fost introdusă o tăbliță contrafăcută pentru a acoperi nestematele visului lui Miller, așa cum erau reprezentate pe cele două tăblițe ale lui Habacuc. Aceste două tăblițe fuseseră prefigurate de cele două tăblițe pe care le-a primit Moise pe munte. În 1863, a fost încheiată o legătură juridică cu guvernul Statelor Unite, punând astfel capăt mișcării millerite și înregistrând în mod legal mișcarea laodiceană ca Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea. Acea relație era reprezentată de icoana fiarei făcută de Aaron, care, profetic, este definită drept combinația dintre Biserică și Stat, prefigurând astfel pe milleriți prin stabilirea unei relații Biserică-Stat în 1863 și, de asemenea, prefigurând Statele Unite la legea duminicală ce va veni în curând.

Aaron’s naked dancing fools, representing the counterfeit experience of Laodicea, is just as the Millerite movement had become in 1856. The spiritual experience represented by Aaron’s dancing fools was contrasted with the experience of Moses, who was manifesting the jealousy of God’s character towards idolatry. A “dance” in prophecy is a symbol of deception, and Aaron’s dancing fools, also represented the deception that is brought about by the United States as it forces the world to “dance” to Nebuchadnezzar’s band, while the whore of Tyre sings her songs.

Nebunii lui Aaron, dansând dezgoliți, care reprezintă experiența contrafăcută a Laodiceei, constituie o imagine identică cu starea în care ajunsese mișcarea milerită în 1856. Experiența spirituală reprezentată de nebunii dansatori ai lui Aaron a fost pusă în contrast cu experiența lui Moise, care manifesta gelozia caracterului lui Dumnezeu împotriva idolatriei. Un „dans” în profeție este un simbol al înșelăciunii, iar nebunii dansatori ai lui Aaron reprezentau, de asemenea, înșelăciunea pe care o aduc Statele Unite, în timp ce forțează lumea să „danseze” după muzica orchestrei lui Nebucadnețar, în vreme ce desfrânata Tirului își cântă cântecele.

In 1863, the Laodicean Millerite movement transitioned to the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church. As identified in previous articles, in 1863, Jericho was rebuilt, for Jericho is a symbol of the affluence of Laodicea and serves as a counterfeit of the city of Jerusalem. In 1863, the introduction of a counterfeit prophetic chart represented a repetition of the history of Aaron, the golden calf and the dancing fools. The history of the Red Sea deliverance has been repeatedly employed by Sister White to illustrate the history of early Adventism, and this application aligns perfectly with the history of Moses and Aaron in the controversy over the image of jealousy.

În 1863, mișcarea milerită laodiceană a trecut la Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană, înregistrată legal. După cum s-a arătat în articolele anterioare, în 1863, Ierihonul a fost rezidit, căci Ierihonul este un simbol al prosperității Laodiceei și servește drept o contrafacere a cetății Ierusalimului. În 1863, introducerea unei diagrame profetice contrafăcute a reprezentat o repetare a istoriei lui Aaron, a vițelului de aur și a dansatorilor nebuni. Istoria izbăvirii la Marea Roșie a fost folosită în mod repetat de Sora White pentru a ilustra istoria adventismului timpuriu, iar această aplicare se armonizează perfect cu istoria lui Moise și Aaron în controversa privind chipul geloziei.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began as an image of jealousy was placed in the gate (church), which was before the altar (Christ). That first generation then “entered” into an escalating history of abominations.

În 1863, prima generație a Adventismului laodicean a început când un chip al geloziei a fost așezat în poarta (biserică), care era înaintea altarului (Hristos). Acea primă generație a „intrat” apoi într-o istorie a urâciunilor în escaladare.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Atunci el mi-a zis: Fiule al omului, ridică-ți acum ochii spre miazănoapte. Mi-am ridicat ochii spre miazănoapte și, iată, spre miazănoapte, la poarta altarului, la intrare, era acest chip al geloziei. Ezechiel 8:5.

We will continue these considerations in the next article.

Vom continua aceste considerații în articolul următor.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> Care este starea noastră în această vreme înfricoșată și solemnă? Vai, câtă mândrie domnește în biserică, câtă fățărnicie, câtă înșelăciune, câtă iubire de podoabe, câtă frivolitate și câte distracții, câtă dorință de întâietate! Toate aceste păcate au întunecat mintea, încât lucrurile veșnice nu au fost discernute. Nu vom cerceta noi Scripturile, ca să știm unde ne aflăm în istoria acestei lumi? Nu vom dobândi noi înțelegere cu privire la lucrarea care se săvârșește pentru noi în acest timp și la poziția pe care, ca păcătoși, ar trebui s-o ocupăm, câtă vreme această lucrare de ispășire merge înainte? Dacă prețuim cât de puțin mântuirea sufletelor noastre, trebuie să facem o schimbare hotărâtă. Trebuie să-L căutăm pe Domnul cu pocăință adevărată; trebuie, cu adâncă zdrobire a sufletului, să ne mărturisim păcatele, pentru ca ele să fie șterse.

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> Nu mai trebuie să rămânem pe pământul fermecat. Ne apropiem cu repeziciune de încheierea timpului nostru de probă. Fiecare suflet să se întrebe: Cum stau eu înaintea lui Dumnezeu? Nu știm cât de curând numele noastre ar putea fi rostite de Hristos și pricinile noastre ar putea fi hotărâte în chip definitiv. O, ce vor fi oare aceste hotărâri! Vom fi socotiți între cei neprihăniți sau vom fi numărați între nelegiuiți?

> “Let the church arise, and repent of her backslidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands His servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death.

> Să se ridice Biserica și să se pocăiască de abaterile ei înaintea lui Dumnezeu. Să se trezească străjerii și să dea trâmbiței un sunet deslușit. Este un avertisment categoric pe care trebuie să-l proclamăm. Dumnezeu poruncește slujitorilor Săi: «Strigă în gura mare, nu cruța; ridică-ți glasul ca o trâmbiță și arată poporului Meu fărădelegea lui și casei lui Iacov păcatele ei» (Isaia 58:1). Atenția poporului trebuie câștigată; dacă nu se poate dobândi aceasta, orice efort este zadarnic; chiar dacă un înger din cer s-ar pogorî și le-ar vorbi, cuvintele lui n-ar aduce mai mult folos decât dacă ar vorbi în recea ureche a morții.

> “The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self-exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.” Selected Messages, book 1, 125, 126.

> Biserica trebuie să se trezească la acțiune. Duhul lui Dumnezeu nu poate nicicând să vină în mijlocul ei până când ea nu-I pregătește calea. Trebuie să fie o cercetare stăruitoare a inimii. Trebuie să fie rugăciune unită, stăruitoare și, prin credință, o însușire a făgăduințelor lui Dumnezeu. Trebuie să fie, nu îmbrăcarea trupului cu sac, ca în vremurile de demult, ci o adâncă smerire a sufletului. Nu avem nici cel mai mic temei pentru laudă de sine și autoînălțare. Se cuvine să ne smerim sub mâna cea puternică a lui Dumnezeu. El Se va arăta spre a mângâia și a binecuvânta pe cei care Îl caută cu adevărat. Solii alese, cartea 1, 125, 126.

Back to Articles