Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Three

Cartea lui Daniel - Numărul șaizeci și trei

Beyond Miller’s Charts: Islam, the Investigative Judgment, and the Final Testing

Dincolo de diagramele lui Miller: Islamul, Judecata de cercetare și încercarea finală

Author

Jeff Pippenger

Published

January 27, 2024

Formats

PDF
Word

We have been informed that, “God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Miller was prevented by the history where he was raised up in from understanding the “great light” located in chapters twelve, thirteen, sixteen, seventeen and eighteen of Revelation, for those chapters identified the work of prophetic kingdoms which he could not see from his historical vantage point.

Ni s-a făcut cunoscut că: „Dumnezeu a îndreptat mintea lui William Miller către profețiile și i-a dat o mare lumină asupra cărții Apocalipsei.” Miller a fost împiedicat de istoria în care a fost ridicat să înțeleagă „marea lumină” aflată în capitolele doisprezece, treisprezece, șaisprezece, șaptesprezece și optsprezece ale Apocalipsei, căci acele capitole identificau lucrarea împărățiilor profetice pe care el nu o putea vedea din perspectiva sa istorică.

The light given Miller on the book of Revelation was the Churches, Seals and Trumpets, and it is the last three Trumpets, which are identified as “three Woes,” that are represented upon Habakkuk’s two tables. The “great light,” given to Miller in the book of Revelation concerns the role of Islam in Bible prophecy. Yet even that “great light” was limited by his historical setting.

Lumina dată lui Miller asupra cărții Apocalipsei privea Bisericile, Pecețile și Trâmbițele, iar ultimele trei Trâmbițe, care sunt identificate drept „cele trei Vaiuri”, sunt cele reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc. „Marea lumină” dată lui Miller în cartea Apocalipsei privește rolul Islamului în profeția biblică. Totuși, chiar și acea „mare lumină” a fost limitată de contextul său istoric.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> Cele șapte biserici ale Asiei reprezintă o istorie a Bisericii lui Hristos în cele șapte forme ale ei, în toate meandrele și întorsăturile ei, în toate stările ei de prosperitate și adversitate, din zilele apostolilor până la sfârșitul lumii. Cele șapte peceți sunt o istorie a acțiunilor puterilor și împăraților pământului asupra Bisericii și a ocrotirii lui Dumnezeu asupra poporului Său în aceeași perioadă. Cele șapte trâmbițe sunt o istorie a șapte judecăți deosebite și grele trimise asupra pământului, sau asupra împărăției romane. Iar cele șapte potire sunt cele șapte plăgi de pe urmă trimise asupra Romei papale. Amestecate cu acestea se află multe alte evenimente, care se împletesc ca niște pâraie afluente și umplu marele fluviu al profeției, până când întregul ne duce în oceanul veșniciei.

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> Aceasta, după părerea mea, este planul profeției lui Ioan din cartea Apocalipsei. Iar omul care dorește să înțeleagă această carte trebuie să aibă o cunoaștere temeinică a altor părți ale Cuvântului lui Dumnezeu. Figurile și metaforele folosite în această profeție nu sunt toate explicate în ea însăși, ci trebuie găsite la alți profeți și lămurite în alte pasaje ale Scripturii. Prin urmare, este evident că Dumnezeu a rânduit studierea întregului, chiar pentru a dobândi o cunoaștere limpede a oricărei părți. William Miller, Prelegerile lui Miller, volumul 2, prelegerea 12, 178.

Notice that Miller understood the seven last plagues as the seven judgments upon papal Rome. He could not understand that papal Rome was given a deadly wound that was to be healed. He recognized the seven trumpets as “a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom,” but was unable to recognize the distinction between the kingdoms of pagan and papal Rome. Therefore, his ability to see the distinction between the first four trumpets and the last three trumpets was limited.

Observați că Miller a înțeles cele șapte urgii de pe urmă ca fiind cele șapte judecăți asupra Romei papale. El nu a putut înțelege că Romei papale i-a fost dată o rană de moarte care avea să fie vindecată. El a recunoscut cele șapte trâmbițe drept „o istorie a șapte judecăți deosebite și grele trimise asupra pământului, sau asupra împărăției romane”, dar nu a putut recunoaște distincția dintre împărățiile Romei păgâne și ale Romei papale. Prin urmare, capacitatea lui de a vedea distincția dintre primele patru trâmbițe și ultimele trei trâmbițe a fost limitată.

Miller was unable to recognize that the judgments brought against Rome, were God’s response to Sunday enforcement, for the Millerites were still worshipping on Sunday in their history. Miller was correct in recognizing that the trumpets were judgments upon Rome, but the specific reason the judgments were brought, and the distinction between the first four and last three Trumpets was limited, or non-existent. With that limited view, the “jewel” of the three woes of Islam was still included upon the charts that were directed by the hand of God, and should not be altered.

Miller nu a putut să recunoască faptul că judecățile aduse împotriva Romei au fost răspunsul lui Dumnezeu la impunerea duminicii, deoarece milleriții încă se închinau duminica în istoria lor. Miller a avut dreptate recunoscând că trâmbițele erau judecăți asupra Romei, dar motivul specific pentru care au fost aduse judecățile și distincția dintre primele patru și ultimele trei Trâmbițe erau limitate sau inexistente. Cu acea perspectivă limitată, „bijuteria” celor trei vaiuri ale Islamului era totuși inclusă pe diagramele care au fost călăuzite de mâna lui Dumnezeu și care nu ar trebui să fie modificate.

Enlightened discernment allows a “wise” student of prophecy to recognize that God not only inspired the holy men who wrote the Bible, but He also governed the work of the men who translated the King James Bible, and He specifically says that He employed the same type of divine oversight in the production of the two sacred charts.

Discernământul luminat îi permite unui student „înțelept” al profeției să recunoască faptul că Dumnezeu nu numai că i-a inspirat pe oamenii sfinți care au scris Biblia, ci a și cârmuit lucrarea celor care au tradus Biblia King James, iar El afirmă în mod expres că a exercitat același tip de supraveghere divină în întocmirea celor două planșe sacre.

Miller’s “jewel” of the fifth, sixth and seventh Trumpets (Islam), shines ten times brighter in the last days, for it identifies the subject of the final Midnight Cry. The subject of the Midnight Cry in Millerite history was the date of the conclusion of the prophetic periods, and in this sense the “Midnight Cry” message of the last days (which is the message of Islam of the third Woe), has been typified by the date of October 22, 1844. That date in Millerite history typifies the soon-coming Sunday law, and both October 22, 1844, and the Sunday law were typified by the cross, which was the conclusion of the Triumphal Entry of Christ.

„Giuvaierul” lui Miller al trâmbițelor a cincea, a șasea și a șaptea (Islamul) strălucește de zece ori mai puternic în zilele de pe urmă, căci el identifică subiectul Strigătului final de la miezul nopții. Subiectul Strigătului de la miezul nopții în istoria milerită a fost data încheierii perioadelor profetice, și, în acest sens, mesajul „Strigătului de la miezul nopții” din zilele de pe urmă (care este mesajul Islamului celui de-al treilea Vai) a fost tipificat prin data de 22 octombrie 1844. Acea dată, în istoria milerită, tipifică legea duminicală iminentă, iar atât 22 octombrie 1844, cât și legea duminicală au fost tipificate de cruce, care a constituit încheierea Intrării Triumfale a lui Hristos.

Miller’s “jewel” of the fifth, sixth and seventh Trumpets (Islam), shines ten times brighter in the last days, for it identifies Islam in agreement with the theme of the last-day reformatory movement, which is Islam of the third Woe. Therefore, as the theme of the final reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand, it has been typified by the theme of each of the previous reformatory movements, whether it be the theme of “the resurrection” in the reformatory movement of Christ, the theme of “prophetic time” in the history of the Millerites, the theme of “the ark of God” in the reformatory movement of David or the theme of “the covenant” in the reformatory movement of Moses.

"Jiuvaerul" lui Miller referitor la a cincea, a șasea și a șaptea trâmbiță (Islamul) strălucește de zece ori mai puternic în zilele din urmă, căci identifică Islamul în armonie cu tema mișcării reformatoare din zilele din urmă, care este Islamul celui de-al treilea Vai. Prin urmare, în calitate de temă a mișcării reformatoare finale a celor o sută patruzeci și patru de mii, ea a fost prefigurată de tema fiecăreia dintre mișcările reformatoare anterioare, fie că este vorba de tema "învierii" în mișcarea reformatoare a lui Hristos, de tema "timpului profetic" din istoria Milleriților, de tema "chivotului lui Dumnezeu" în mișcarea reformatoare a lui David sau de tema "legământului" în mișcarea reformatoare a lui Moise.

Whether the event of the cross, the date of October 22, 1844, or the various themes of the reformatory movements, every date and theme represented a life-or-death testing question for the generation of that time. Miller’s “jewel” of the three Woes of Islam is a life-or-death test question, as represented in the parable of the ten virgins in terms of the “oil.” Miller’s jewels in the beginning of his dream shone as the sun, but at the end of his dream they shone “ten times brighter”. Miller’s jewels were like kerosene (lamp oil) in the history of the Millerites, but today those jewels are rocket fuel!

Fie că era vorba de evenimentul crucii, de data de 22 octombrie 1844 sau de diversele teme ale mișcărilor reformatoare, orice dată și orice temă au constituit pentru generația de atunci o probă de viață și de moarte. „Bijuteria” lui Miller privind cele trei Vaiuri ale Islamului este o probă de viață și de moarte, așa cum este reprezentată în pilda celor zece fecioare în termenii „untdelemnului”. Bijuteriile lui Miller, la începutul visului său, străluceau ca soarele, dar la sfârșitul visului străluceau „de zece ori mai strălucitor”. Bijuteriile lui Miller au fost asemenea kerosenului (ulei de lampă) în istoria milleriților, dar astăzi acele bijuterii sunt combustibil de rachetă!

The Millerites understood, and correctly applied, the time prophecy of Islam of the second Woe, that was fulfilled on August 11, 1840, but their understanding of the third Woe, which is the Seventh Trumpet, could not see the third Woe arriving as a judgment upon the sixth kingdom of Bible prophecy, for they did not see a fifth kingdom, let alone the sixth kingdom of Bible prophecy. Yet the “great light” on Revelation that was given to Miller is to shine ten times brighter in the “Midnight Cry” of the last days.

Milleriții au înțeles și au aplicat corect profeția de timp a Islamului din al doilea Vai, care s-a împlinit la 11 august 1840, dar înțelegerea lor cu privire la al treilea Vai, care este a șaptea Trâmbiță, nu a putut vedea sosirea celui de-al treilea Vai ca o judecată asupra celei de-a șasea împărății a profeției biblice, căci ei nu vedeau o a cincea împărăție, cu atât mai puțin cea de-a șasea împărăție a profeției biblice. Totuși, "marea lumină" asupra Apocalipsei care i-a fost dată lui Miller urmează să strălucească de zece ori mai puternic în "Strigătul de la miezul nopții" al zilelor de pe urmă.

The truths represented upon Habakkuk’s two tables are essentially truths which were fulfilled in past history. The charts are based upon the time prophecies which Miller was led to assemble, and all those time prophecies had concluded by 1844. Those time prophecies will shine brighter in the last days, for they will be seen to be as accurate today as they were in Millerite history, but they possess no direct time predictions for the last days. They do, however, provide repeating prophetic types of the histories they represented in the past, but with a few of Miller’s jewels, future predictions are directly represented.

Adevărurile reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc sunt, în esență, adevăruri care s-au împlinit în istoria trecută. Diagramele se întemeiază pe profețiile de timp pe care Miller a fost călăuzit să le alcătuiască, iar toate acele profeții de timp se încheiaseră până în 1844. Acele profeții de timp vor străluci mai puternic în zilele din urmă, căci se va vedea că sunt la fel de precise astăzi precum au fost în istoria millerită, însă ele nu conțin predicții de timp directe pentru zilele din urmă. Totuși, ele oferă tipologii profetice recurente ale istoriilor pe care le-au reprezentat în trecut; însă, prin câteva dintre nestematele lui Miller, predicțiile viitoare sunt reprezentate în mod direct.

The work of Christ in the heavenly sanctuary that began in 1844, continues until that work is finished. The prophecy of the twenty-three hundred days, and the work of cleansing that it identified, is still “in the process of fulfillment,” as Sister White states concerning the Ulai and Hiddekel Rivers, so that prophecy has an end-of-the-world fulfillment.

Lucrarea lui Hristos în sanctuarul ceresc, care a început în 1844, continuă până când acea lucrare va fi încheiată. Profeția celor două mii trei sute de zile și lucrarea de curățire pe care ea a indicat-o sunt încă „în curs de împlinire”, după cum afirmă Sora White cu privire la râurile Ulai și Hidechel; tot astfel acea profeție are o împlinire la sfârșitul lumii.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> "Lumina pe care Daniel a primit-o de la Dumnezeu a fost dată în mod deosebit pentru aceste zile din urmă. Vedeniile pe care le-a văzut pe malurile Ulaiului și ale Hidechelului, marile râuri ale Șinearului, sunt acum în curs de împlinire, iar toate evenimentele prevestite se vor împlini în curând." Mărturii pentru slujitori, 112.

Portions of the visions of Daniel chapters seven and eight, which are on the two tables, are yet future, for they both identify the sanctuary work of Christ. Yet the histories of the kingdoms of Bible prophecy in those two chapters end with papal Rome receiving its deadly wound. The “stone” that is “cut out of the mountain without hands”, and the eighth kingdom of Daniel two are still future. But most of what is represented upon the charts in relation to Daniel chapters two, seven and eight has been fulfilled.

Porțiuni din vedeniile din capitolele șapte și opt ale lui Daniel, care se află pe cele două table, sunt încă viitoare, căci ambele identifică lucrarea lui Hristos din sanctuar. Totuși, relatările istorice ale împărățiilor din profeția biblică din acele două capitole se încheie cu Roma papală primindu-și rana de moarte. „Piatra” care este „tăiată din munte fără mâini” și cea de-a opta împărăție din Daniel, capitolul doi, sunt încă viitoare. Dar cea mai mare parte din ceea ce este reprezentat pe planșe în legătură cu capitolele doi, șapte și opt ale lui Daniel s-a împlinit.

The work of Christ in the sanctuary, and the third Woe of Islam are essentially the two subjects that represent prophetic history beyond the time of the Millerites. Along with those two themes, is the last-day history that is typified when the two charts are brought together upon one line. When that is done, the first disappointment of 1843, as represented upon the first chart, finds its correction upon the second chart. Together they produce and identify the “hidden history” of the Seven Thunders, which is now being unsealed in connection with the unsealing of the Revelation of Jesus Christ.

Lucrarea lui Hristos în sanctuar și al treilea Vai al Islamului constituie, în esență, cele două teme care caracterizează istoria profetică de după timpul Milleriților. Alături de aceste două teme se află istoria zilelor de pe urmă, care este tipificată atunci când cele două planșe sunt aduse împreună pe o singură linie. Când acest lucru este făcut, prima dezamăgire din 1843, așa cum este reprezentată pe prima planșă, își găsește corectarea pe a doua planșă. Împreună, ele produc și identifică „istoria ascunsă” a celor Șapte Tunete, care acum este desigilată în legătură cu desigilarea Apocalipsei lui Isus Hristos.

That “hidden history” is structured upon the “truth,” which is the three Hebrew letters that when combined, create the word “truth.” The word is created by the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet, and represent Jesus not only as the Truth, but as Alpha and Omega. The “hidden history” begins and ends with a disappointment, and has rebellion in the middle, for “thirteen” is a number which represents rebellion.

Acea "istorie ascunsă" este întemeiată pe "adevăr", care constă din cele trei litere ebraice care, combinate, alcătuiesc cuvântul "adevăr". Cuvântul este alcătuit din literele întâia, a treisprezecea și ultima ale alfabetului ebraic și îl reprezintă pe Isus nu numai ca Adevărul, ci și ca Alfa și Omega. "Istoria ascunsă" începe și se încheie cu o dezamăgire și are răzvrătirea la mijloc, căci "treisprezece" este un număr care reprezintă răzvrătirea.

The year 1843, illustrated upon the first chart, identifies the first disappointment and the arrival of the tarrying time. The tarrying time leads to the arrival of the message of the Midnight Cry, where the rebellion of the foolish virgins is manifested. The message of the Midnight Cry is then proclaimed until the last disappointment. That “hidden history” of the Midnight Cry is repeated (to the very letter) in the last days.

Anul 1843, ilustrat pe prima planșă, identifică prima dezamăgire și sosirea vremii de zăbovire. Vremea de zăbovire duce la sosirea mesajului Strigătului de la Miezul Nopții, unde se manifestă răzvrătirea fecioarelor neînțelepte. Mesajul Strigătului de la Miezul Nopții este apoi proclamat până la ultima dezamăgire. Acea „istorie ascunsă” a Strigătului de la Miezul Nopții se repetă (întocmai, literă cu literă) în zilele de pe urmă.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Mi se indică adesea pilda celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă a fost și va fi împlinită întocmai, după literă, căci are o aplicare specială pentru timpul acesta și, asemenea soliei îngerului al treilea, a fost împlinită și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului. Review and Herald, 19 august 1890.

When rightly understood, the previous statement identifies that the only group of people in the last days who have a possibility of being either a foolish or wise virgin, are people within a group who have suffered a disappointment. The disappointment is what produces the tarrying time, and the parable that “has been and will be fulfilled to the very letter” is premised upon the effects produced internally within the virgins during a tarrying time that begins with a disappointment. That disappointment that slew the “two witnesses” in the street of the city, and reduced them to dead, dry bones in the valley of death took place on July 18, 2020. Adventism, by and large, was not involved with that disappointment. If anything, they celebrated the failed prediction as the “two witnesses” lay slain in the street. To the very letter means “to the very letter”.

Atunci când este înțeleasă corect, afirmația anterioară arată că singura categorie de oameni din zilele din urmă care are posibilitatea de a fi fie o fecioară neînțeleaptă, fie una înțeleaptă, este alcătuită din persoane dintr-un grup care au suferit o dezamăgire. Dezamăgirea este cea care produce timpul de întârziere, iar pilda care „a fost și va fi împlinită până la literă” se întemeiază pe efectele produse în lăuntrul fecioarelor pe durata unui timp de întârziere care începe cu o dezamăgire. Acea dezamăgire care i-a ucis pe „cei doi martori” în ulița cetății și i-a redus la oase moarte, uscate, în valea morții a avut loc la 18 iulie 2020. Adventismul, în linii mari, nu a fost implicat în acea dezamăgire. Ba chiar au sărbătorit predicția eșuată, în timp ce „cei doi martori” zăceau uciși în uliță. Până la literă înseamnă „până la literă”.

In the Millerite history, the former covenant people (Protestantism), celebrated the failed prediction of 1843 (the first disappointment), and at that point the Protestants passed the limits of their probationary testing time. The testing time had begun on August 11, 1840, when the mighty angel of Revelation ten descended at the fulfillment of the time prophecy of the second Woe (Islam). The Protestants rejected prophetic time at the first disappointment, for the erroneous prediction provided them with an excuse for no longer seeking truth. The theme of all of the waymarks of the Millerite history was “time prophecy”.

În istoria milerită, fostul popor al legământului (Protestantismul) a sărbătorit eșecul predicției din 1843 (prima dezamăgire), iar în acel moment protestanții au trecut dincolo de limitele timpului lor de probă și de încercare. Timpul de încercare începuse la 11 august 1840, când îngerul puternic din Apocalipsa 10 a coborât, la împlinirea profeției de timp a celui de-al doilea Vai (Islam). Protestanții au respins timpul profetic la prima dezamăgire, căci predicția eronată le-a oferit un pretext de a nu mai căuta adevărul. Tema tuturor reperelor istoriei milerite a fost "profeția de timp".

On September 11, 2001, the angel of Revelation eighteen descended at the fulfillment of the prophecy of the third Woe (Islam). The theme of all of the waymarks in the last days is Islam. The first disappointment marks the end of a cleansing of the former covenant people, as the former covenant people were then provided with an excuse for no longer seeking the truth. The testing time then began for “the virgins” of the last days, for the testing of the former covenant people that began with the descent of the angel, ended at the first disappointment. Thus, the testing of those who are represented as virgins began, and that process of testing will ultimately manifest whether the virgins are either foolish or wise.

La 11 septembrie 2001, îngerul din Apocalipsa 18 a coborât la împlinirea profeției celui de-al treilea Vai (Islam). Tema tuturor reperelor din zilele de pe urmă este Islamul. Prima dezamăgire marchează sfârșitul unei curățiri a fostului popor al legământului, deoarece fostului popor al legământului i s-a oferit atunci un pretext pentru a nu mai căuta adevărul. Atunci a început timpul de încercare pentru „fecioarele” din zilele de pe urmă, căci încercarea fostului popor al legământului, care începuse odată cu coborârea îngerului, s-a încheiat la prima dezamăgire. Astfel, a început încercarea celor care sunt reprezentați ca fecioare, iar acel proces de încercare va manifesta, în cele din urmă, dacă fecioarele sunt fie neînțelepte, fie înțelepte.

Between the first and the last disappointment is the message of the Midnight Cry. The theme of the message of the Midnight Cry for the Millerites was “time”, and the theme of the message of the Midnight Cry in the last days is “Islam”. In Miller’s dream he is awakened with a shout (cry), and at that time, his jewels shine ten times brighter than they formerly shone. The jewels upon the charts that directly identifies a prediction for the last days is Islam and the investigative judgment. As such, the tests of the “message” of the Midnight Cry and of the “experience” represented by the investigative judgment, is not for the former covenant people, but for those who profess to be the last virgins.

Între prima și ultima dezamăgire se află mesajul Strigării de la miezul nopții. Tema mesajului Strigării de la miezul nopții pentru milleriți a fost „timpul”, iar tema mesajului Strigării de la miezul nopții în zilele de pe urmă este „Islamul”. În visul lui Miller, el este trezit de un strigăt (strigare), iar în acel moment, nestematele lui strălucesc de zece ori mai puternic decât străluciseră mai înainte. Nestematele de pe hărți care identifică în mod direct o predicție pentru zilele de pe urmă sunt Islamul și judecata de cercetare. Ca atare, testele „mesajului” Strigării de la miezul nopții și ale „experienței” reprezentate de judecata de cercetare nu sunt pentru fostul popor al legământului, ci pentru cei care mărturisesc că sunt fecioarele cele de pe urmă.

The illustration that is produced when both charts are brought together, which identifies the history of the first to the last disappointment, identifies that in the time when the “hidden history” of the Seven Thunders is occurring, the final work of the investigative judgment is being accomplished. That final work is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and it takes place during the “troublous times” of Daniel nine, during the angering of the nations in Revelation eleven, the holding of the “four winds” of Revelation chapter seven, the “staying of the rough wind in the day of the east wind,” of Isaiah chapter twenty-seven, and the restraint of the “angry horse that is seeking to break loose and bring death and destruction” upon the world. All of these prophetic witnesses represent Islam of the third Woe, as represented upon the sacred charts.

Ilustrarea care rezultă atunci când ambele hărți sunt puse laolaltă, și care identifică istoria de la prima până la ultima dezamăgire, identifică faptul că, în timpul când are loc „istoria ascunsă” a Celor Șapte Tunete, se împlinește lucrarea finală a judecății de cercetare. Acea lucrare finală este pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, și ea are loc în timpul „vremurilor de strâmtorare” din Daniel capitolul nouă, în timpul mâniei neamurilor din Apocalipsa capitolul unsprezece, în reținerea „celor patru vânturi” din Apocalipsa capitolul șapte, în „stăvilirea vântului năprasnic în ziua vântului de răsărit”, din Isaia capitolul douăzeci și șapte, și în înfrânarea „calului mânios care caută să se dezlănțuie și să aducă moarte și nimicire” asupra lumii. Toți acești martori profetici reprezintă Islamul celui de-al treilea Vai, așa cum este redat pe hărțile sacre.

The three primary elements of the two sacred charts of Habakkuk that are specifically addressing events that were future to the publication of the charts, is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, Islam and the fulfillment of the parable of the ten virgins. The charts identify a testing, sealing process of both an “experience” and a “message.” The experience necessary for a foolish virgin is “Christ in you the hope of glory”, which represents the perfection represented by the one hundred and forty-four thousand.

Cele trei elemente principale ale celor două diagrame sacre ale lui Habacuc, care se referă în mod specific la evenimente ulterioare publicării diagramelor, sunt: pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, Islamul și împlinirea pildei celor zece fecioare. Diagramele identifică un proces de încercare și pecetluire atât al unei "experiențe", cât și al unui "mesaj". Experiența necesară pentru o fecioară neînțeleaptă este "Hristos în voi, nădejdea slavei", care reprezintă desăvârșirea reprezentată de cei o sută patruzeci și patru de mii.

> Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory: Whom we preach, warning every man, and teaching every man in all wisdom; that we may present every man perfect in Christ Jesus. Colossians 1:26–28.

> Taina care a fost ascunsă din veacuri și din generații, dar acum a fost descoperită sfinților Săi; cărora Dumnezeu a voit să le facă cunoscut care este bogăția slavei acestei taine între Neamuri: Hristos în voi, nădejdea slavei; pe El Îl propovăduim, sfătuind pe orice om și învățând pe orice om în toată înțelepciunea, ca să înfățișăm pe orice om desăvârșit în Hristos Isus. Coloseni 1:26-28.

The one hundred and forty-four thousand are represented as a group of people who have came out of a “captivity”. The captivity that is directly represented in the book of Revelation is the captivity of being dead in the street for three and a half days, as represented in Revelation chapter eleven. The captivity of a symbolic death is representing the “seven times” of Leviticus twenty-six, and that captivity requires the manifestation of repentance, as illustrated by Daniel’s prayer, in chapter nine.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt reprezentați ca un grup de oameni care au ieșit dintr-o «captivitate». Captivitatea care este reprezentată în mod direct în cartea Apocalipsei este captivitatea de a zăcea mort în stradă timp de trei zile și jumătate, așa cum este înfățișată în capitolul unsprezece al Apocalipsei. Captivitatea unei morți simbolice reprezintă «de șapte ori» din Leviticul douăzeci și șase, iar acea captivitate cere manifestarea pocăinței, așa cum ilustrează rugăciunea lui Daniel din capitolul nouă.

When the dead dry bones are brought back to life, they are immediately lifted up as an “ensign”. In death they were without Christ within them, the hope of glory. Part of their required repentance was their acknowledgment that they had walked contrary to God, and that God had walked contrary to them. When they meet the requirements prophetically identified, Christ then “comes suddenly to His temple”, and the “experience” is attained that is needed in order to be a member of the ensign that is then lifted up.

Când oasele moarte și uscate sunt readuse la viață, ele sunt îndată înălțate ca un „stindard”. În moarte erau fără Hristos în ei, nădejdea slavei. O parte a pocăinței cerute de la ei a fost mărturisirea faptului că umblaseră potrivnic lui Dumnezeu și că Dumnezeu umblase potrivnic lor. Când împlinesc cerințele identificate profetic, Hristos „vine deodată la Templul Său”, iar „experiența” necesară pentru a fi parte din stindardul care este apoi înălțat este dobândită.

The “experience” that is illustrated when the two charts are brought together, is accomplished by the final work of Christ in the heavenly sanctuary. That “experience” is represented by the “mareh” vision, which is the vision of “the appearance”. The “message” that is needed is the “chazon” vision, of prophetic history. That “message” is identified as the message of God’s impending judgment upon a rebellious world that is brought about by Islam of the third Woe.

„Experiența” care este ilustrată atunci când cele două diagrame sunt aduse laolaltă se împlinește prin lucrarea finală a lui Hristos în sanctuarul ceresc. Acea „experiență” este reprezentată de viziunea „mareh”, care este viziunea „arătării”. „Mesajul” de care este nevoie este viziunea „chazon” a istoriei profetice. Acel „mesaj” este identificat drept mesajul despre judecata iminentă a lui Dumnezeu asupra unei lumi răzvrătite, judecată adusă de Islamul celui de-al treilea Vai.

In 1856, the Lord sought to finish the rebuilding of spiritual Jerusalem in Adventism. Under the arrival of the three angels from 1798 unto 1844, the Millerite temple had been built upon the foundations, represented as “jewels” in Miller’s dream, as represented by the prophetic truths on the two pioneer charts (1843 and 1850) that fulfilled Habakkuk chapter two. He then led His people to erect the wall of His seventh-day Sabbath law, and returned them to the “old paths” of ancient Israel to finish the work of the “street to walk in”. BUT, the old path included a doctrine, a prophecy, that was designed to test and separate them. In 1863, Adventism failed the test of the “seven times”, and began to wander in the wilderness of Laodicea.

În 1856, Domnul a căutat să desăvârșească rezidirea Ierusalimului spiritual în Adventism. Odată cu sosirea celor trei îngeri, din 1798 până la 1844, templul milerit fusese zidit pe temeliile care erau reprezentate ca „bijuterii” în visul lui Miller, așa cum erau înfățișate de adevărurile profetice de pe cele două diagrame pioniere (1843 și 1850), care au împlinit capitolul doi din Habacuc. Apoi i-a călăuzit pe poporul Său să ridice zidul Legii Sale a Sabatului zilei a șaptea și i-a readus la „vechile cărări” ale Israelului de odinioară, pentru a încheia lucrarea „uliței pe care să se umble”. DAR, vechea cărare includea o doctrină, o profeție, menită să-i încerce și să-i despartă. În 1863, Adventismul a eșuat la proba „celor șapte vremuri” și a început să rătăcească în pustia Laodiceei.

October 22, 1844, typifies the soon-coming Sunday law, and at the Sunday law the work will be accomplished represented by the forty-nine years of finishing the street and wall in troublous times, as identified by Daniel.

22 octombrie 1844 constituie tipul legii duminicale iminente, iar odată cu legea duminicală va fi dusă la îndeplinire lucrarea reprezentată de cei patruzeci și nouă de ani ai desăvârșirii uliței și a zidului, în vremuri de strâmtorare, după cum indică Daniel.

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:25.

> Să știi, așadar, și să înțelegi că, de la darea poruncii de a restabili și a zidi Ierusalimul până la Mesia, Principele, vor fi șapte săptămâni și șaizeci și două de săptămâni: strada va fi zidită iarăși și zidul, chiar în vremuri de strâmtorare. Daniel 9:25.

All the prophets agree with one another, and the “troublous times” of Daniel is also identified in the passage from Early Writings which we have been considering.

Toți profeții sunt în acord unii cu alții, iar expresia „vremuri de strâmtorare” din Daniel este, de asemenea, identificată în pasajul din Scrieri timpurii pe care l-am avut în vedere.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, va veni strâmtorare pe pământ, iar neamurile se vor mânia, dar vor fi ținute în frâu, ca să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere glasului cel tare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să poată sta în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate. Scrieri timpurii, 85.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Just as long as those who profess the truth are serving Satan, his hellish shadow will cut off their views of God and heaven. They will be as those who have lost their first love. They cannot view eternal realities. That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> Atât timp cât cei care mărturisesc adevărul Îi slujesc lui Satana, umbra lui infernală le va întuneca privirea spre Dumnezeu și spre cer. Vor fi ca aceia care și-au pierdut dragostea dintâi. Nu pot contempla realitățile veșnice. Ceea ce Dumnezeu a pregătit pentru noi este reprezentat în Zaharia, capitolele 3 și 4, și 4:12-14: "Și am răspuns iarăși și i-am zis: Ce sunt aceste două ramuri de măslin care, prin cele două țevi de aur, își varsă din ele însele untdelemnul de aur? Iar el mi-a răspuns și a zis: Nu știi ce sunt acestea? Și am zis: Nu, domnul meu. Atunci el a zis: Aceștia sunt cei doi unși care stau înaintea Domnului întregului pământ."

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> Domnul este bogat în resurse. El nu duce lipsă de mijloace. Din pricina lipsei noastre de credință, a firii noastre pământești, a vorbirii noastre ieftine, a necredinței noastre, manifestate în convorbirea noastră, se adună umbre întunecoase în jurul nostru. Hristos nu este făcut cunoscut, nici prin cuvânt, nici prin caracter, ca fiind Cel cu totul plăcut și deosebit dintre zece mii. Când sufletul se mulțumește să se înalțe întru deșertăciune, Duhul Domnului poate face puțin pentru el. Privirea noastră mioapă vede umbra, dar nu poate vedea slava de dincolo. Îngerii țin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se dezlănțuie și să năvălească peste fața întregului pământ, aducând cu sine nimicire și moarte în drumul său.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> Vom dormi chiar pe pragul lumii veșnice? Vom fi apatici și reci și morți? O, de-am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu, pe care El le suflă în poporul Său, ca ei să stea pe picioarele lor și să trăiască. Trebuie să vedem că calea este îngustă, iar poarta strâmtă. Dar pe măsură ce trecem prin poarta strâmtă, lărgimea ei este fără limită. Manuscript Releases, volumul 20, 217.

Back to Articles