Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Two

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și doi

The Prophetic Joining: From Ancient Israel’s Division to the United States’ End

Unirea profetică: de la dezbinarea Israelului antic până la sfârșitul Statelor Unite

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2024

Formats

PDF
Word

The testimony of Jeroboam’s rebellion is also the history of ancient Israel’s division into two nations. The northern kingdom made up of ten tribes was known as Israel, or sometimes Ephraim, and the southern kingdom was known as Judah. In the time of Ezekiel, the kingdom had already been two kingdoms for many years, and in chapter thirty-seven, Ezekiel was given a prophecy identifying that the two kingdoms would once again become one nation. That prophecy was fulfilled in the beginning history of the earth beast (the United States), and is fulfilled for the final time at the end of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Mărturia răzvrătirii lui Ieroboam este, de asemenea, istoria împărțirii Israelului antic în două națiuni. Regatul de nord, alcătuit din zece seminții, era cunoscut drept Israel, sau uneori Efraim, iar regatul de sud era cunoscut drept Iuda. Pe vremea lui Ezechiel, Israelul era deja de mulți ani împărțit în două regate, iar în capitolul treizeci și șapte lui Ezechiel i s-a dat o profeție prin care se arăta că cele două regate aveau să devină din nou o singură națiune. Acea profeție a fost împlinită în istoria timpurie a fiarei din pământ (Statele Unite) și este împlinită în chip final la sfârșitul Statelor Unite, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

The rebellion of Jeroboam at the time that Israel was divided into two kingdoms, represents a rebellion at the beginning of the United States, and also at the end of the United States. The rebellion in the beginning and ending of the United States includes the joining of two kingdoms. Revelation chapter eighteen, as repeatedly cited from the writings of Sister White in these articles, represents two calls to the churches. The two nations that are joined during the hour of the Sunday law crisis is the one-hundred and forty-four thousand, and God’s other flock that are still in Babylon.

Răzvrătirea lui Ieroboam, în vremea când Israel a fost împărțit în două împărății, reprezintă o răzvrătire la începutul Statelor Unite și, de asemenea, la sfârșitul Statelor Unite. Răzvrătirea de la începutul și de la sfârșitul Statelor Unite include unirea a două împărății. Capitolul optsprezece din Apocalipsă, așa cum este citat în mod repetat din scrierile sorei White în aceste articole, reprezintă două chemări adresate bisericilor. Cele două națiuni care sunt unite în ceasul crizei legii duminicale sunt cei o sută patruzeci și patru de mii și cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care se află încă în Babilon.

The two nations that were joined in the Millerite history were Judah and Ephraim. They were joined when the individual indignations against the two kingdoms respectively ended in 1798 and then in 1844. The word “moreover” in Ezekiel chapter thirty-seven, allows us to be certain of this application. The word “moreover” means to place the message that follows “moreover,” over the message that preceded the word “moreover.”

Cele două națiuni care au fost unite în istoria milerită au fost Iuda și Efraim. Ele au fost unite când indignările individuale îndreptate împotriva celor două regate s-au încheiat, respectiv, în 1798 și apoi în 1844. Cuvântul "moreover" din Ezechiel, capitolul treizeci și șapte, ne permite să fim siguri de această aplicare. Cuvântul "moreover" înseamnă a suprapune mesajul care urmează după "moreover" peste mesajul care a precedat cuvântul "moreover".

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. Ezekiel 37:15–17.

> Cuvântul Domnului a venit iarăși la mine, zicând: Iar tu, fiule al omului, ia-ți un toiag și scrie pe el: Pentru Iuda și pentru fiii lui Israel, tovarășii lui; apoi ia un alt toiag și scrie pe el: Pentru Iosif, toiagul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui; și unește-le unul cu celălalt într-un singur toiag; și vor fi un singur toiag în mâna ta. Ezechiel 37:15-17.

Ezekiel is applying the prophetic principle of repeat and enlarge when he states, “moreover.” Ezekiel is to take two sticks, one for Judah and one for Ephraim, and take the prophecy illustrated with the two sticks and place it over the top of the previous prophecy. The previous prophetic illustration began in verse one when Ezekiel was carried to a valley of dead dry bones.

Ezechiel aplică principiul profetic al repetării și extinderii atunci când afirmă: «Iar». Ezechiel trebuie să ia două bucăți de lemn, una pentru Iuda și una pentru Efraim, iar profeția ilustrată prin cele două bucăți de lemn s-o suprapună peste profeția anterioară. Ilustrarea profetică anterioară a început în versetul întâi, când Ezechiel a fost dus într-o vale de oase moarte și uscate.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Therefore prophesy and say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, O my people, I will open your graves, and cause you to come up out of your graves, and bring you into the land of Israel. And ye shall know that I am the Lord, when I have opened your graves, O my people, and brought you up out of your graves, And shall put my spirit in you, and ye shall live, and I shall place you in your own land: then shall ye know that I the Lord have spoken it, and performed it, saith the Lord. Ezekiel 37:1–14.

> Mâna Domnului a fost peste mine și m-a dus, în Duhul Domnului, și m-a așezat în mijlocul unei văi care era plină de oase. Și m-a făcut să trec pe lângă ele de jur împrejur; și, iată, erau foarte multe pe fața văii; și, iată, erau foarte uscate. Și mi-a zis: Fiul omului, pot oare oasele acestea să trăiască? Și am răspuns: Doamne Dumnezeule, Tu știi. Și iarăși mi-a zis: Prorocește asupra acestor oase și spune-le: O, oase uscate, ascultați cuvântul Domnului. Așa zice Domnul Dumnezeu acestor oase: Iată, voi face să intre în voi suflare și veți trăi. Voi pune pe voi vine, voi face să crească pe voi carne, vă voi acoperi cu piele, voi pune suflare în voi și veți trăi; și veți cunoaște că Eu sunt Domnul. Am prorocit deci, cum mi s-a poruncit; și pe când proroceam, s-a făcut un vuiet, și, iată, o cutremurare, și oasele s-au adunat laolaltă, os la osul său. Și m-am uitat, și, iată, au crescut pe ele vine și carne, și pielea le-a acoperit pe deasupra; dar nu era în ele suflare. Atunci mi-a zis: Prorocește către vânt, prorocește, fiul omului, și spune vântului: Așa zice Domnul Dumnezeu: Vino din cele patru vânturi, o suflare, și suflă peste acești uciși, ca să trăiască. Și am prorocit cum îmi poruncise; și suflarea a intrat în ei, și au trăit, și s-au ridicat în picioare, o oaste foarte mare. Apoi mi-a zis: Fiul omului, oasele acestea sunt toată casa lui Israel: iată, ei zic: Oasele noastre s-au uscat și nădejdea noastră a pierit; suntem tăiați de tot. De aceea, prorocește și spune-le: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, poporul Meu, vă voi deschide mormintele și vă voi face să ieșiți din mormintele voastre și vă voi aduce în țara lui Israel. Și veți cunoaște că Eu sunt Domnul, când vă voi deschide mormintele, poporul Meu, și vă voi face să ieșiți din mormintele voastre; și voi pune Duhul Meu în voi, și veți trăi, și vă voi așeza în țara voastră; atunci veți ști că Eu, Domnul, am vorbit și am împlinit, zice Domnul. Ezechiel 37:1-14.

From the very beginning of these articles, we have shown that the valley of dead bones represents God’s people in the last days, and that the message of the four winds that causes them to stand upon their feet as a mighty army, is the Midnight Cry message identifying Islam of the third Woe. Sister White identifies the bones as God’s people.

Chiar de la începutul acestor articole am arătat că valea oaselor moarte reprezintă poporul lui Dumnezeu în zilele de pe urmă și că mesajul celor patru vânturi, care îi ridică în picioare ca o oaste puternică, este solia Strigătului de la miezul nopții, care identifică Islamul celui de-al treilea Vai. Sora White identifică oasele ca fiind poporul lui Dumnezeu.

> “I lay down my pen and lift up my soul in prayer, that the Lord would breathe upon his backslidden people, which are as dry bones, that they may live.” General Conference Bulletin, February 4, 1893.

> Îmi las pana din mână și îmi înalț sufletul în rugăciune, ca Domnul să sufle peste poporul Său care a dat înapoi, asemenea oaselor uscate, ca să trăiască. Buletinul Conferinței Generale, 4 februarie 1893.

We have shown in previous articles that the prophetic message identifying July 18, 2020, was erroneous, and that the false proclamation marked the arrival of the first disappointment and tarrying time in the parable of the ten virgins. Though the proclamation of time was legitimate in the Millerite period, after 1844, there was never to be another message hung upon time. When Future for America made the proclamation of July 18, 2020, they slid back to a history that the proclamation of time was acceptable and in so doing they sinned, and they were slain in the street of the great city of Revelation chapter eleven. Dead in the street, they then needed to be resurrected, as were the two witnesses after three and a half days.

Am arătat în articolele anterioare că mesajul profetic care identifica data de 18 iulie 2020 a fost eronat, iar proclamarea falsă a marcat sosirea primei dezamăgiri și a timpului de zăbovire din pilda celor zece fecioare. Deși proclamarea timpului a fost legitimă în perioada milerită, după 1844 nu avea să mai existe vreodată un alt mesaj întemeiat pe timp. Când Future for America a făcut proclamarea pentru 18 iulie 2020, ei s-au întors la o istorie în care proclamarea timpului era acceptabilă și, procedând astfel, au păcătuit. Ei au fost uciși pe ulița cetății celei mari din Apocalipsa, capitolul unsprezece. Morți pe uliță, trebuiau apoi să fie înviați, așa cum au fost cei doi martori după trei zile și jumătate.

> “The dry bones need to be breathed upon by the Holy Spirit of God, that they may come into action, as by a resurrection from the dead.” Bible Training School, December 1, 1903.

> Oasele uscate au nevoie să fie atinse de suflul Duhului Sfânt al lui Dumnezeu, pentru ca ele să se pună în mișcare, ca printr-o înviere din morți. Bible Training School, 1 decembrie 1903.

In previous articles we have shown that the message of the four winds that resurrects the two witnesses, is the message of Islam of the third Woe, and that the message is the Midnight Cry message of the last days. Ezekiel says, “moreover,” and in so doing identified that during the history that illustrates the proclamation of the Midnight Cry, two sticks, one represented as Ephraim and one as Judah, were to be joined together and become one nation. The parable of the ten virgins is fulfilled in the last days, “to the very letter,” as it was fulfilled in Millerite history. In the period when the Midnight Cry was fulfilled in the Millerite history, and again in the fulfillment of the last days, “two sticks” were and will be joined together.

În articolele anterioare am arătat că solia celor patru vânturi, care îi învie pe cei doi martori, este solia islamului din cadrul celui de-al treilea Vai și că această solie este solia Strigătului de la miezul nopții din zilele de pe urmă. Ezechiel spune: „încă” și, prin aceasta, a arătat că, în istoria care ilustrează proclamarea Strigătului de la miezul nopții, două bucăți de lemn, una reprezentându-l pe Efraim și una pe Iuda, urmau să fie unite și să devină un singur neam. Pilda celor zece fecioare se împlinește în zilele de pe urmă, „întocmai, la literă”, așa cum s-a împlinit în istoria millerită. În perioada în care Strigătul de la miezul nopții s-a împlinit în istoria millerită, și, din nou, la împlinirea zilelor de pe urmă, „două bucăți de lemn” au fost și vor fi unite.

The two sticks represented the northern (Ephraim) and southern kingdoms (Judah) of ancient Israel. We have also shown that William Miller was typified by Elijah, and that during the three-and-a-half years of drought Elijah had gone to the widow of Zarephath.

Cele două bucăți de lemn reprezentau regatele de nord (Efraim) și de sud (Iuda) ale vechiului Israel. Am arătat, de asemenea, că William Miller a fost preînchipuit de Ilie și că, în timpul celor trei ani și jumătate de secetă, Ilie s-a dus la văduva din Sarepta.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. And Elijah said unto her, Fear not; go and do as thou hast said: but make me thereof a little cake first, and bring it unto me, and after make for thee and for thy son. For thus saith the Lord God of Israel, The barrel of meal shall not waste, neither shall the cruse of oil fail, until the day that the Lord sendeth rain upon the earth. And she went and did according to the saying of Elijah: and she, and he, and her house, did eat many days. 1 Kings 17:8–15.

> Și cuvântul Domnului a venit la el, zicând: Scoală-te, du-te la Sarepta, care ține de Sidon, și locuiește acolo; iată, am poruncit acolo unei femei văduve să te hrănească. Atunci el s-a sculat și s-a dus la Sarepta. Și când a ajuns la poarta cetății, iată, acolo era o femeie văduvă adunând vreascuri; el a strigat-o și i-a zis: Adu-mi, te rog, puțină apă într-un vas, ca să beau. Și pe când ea se ducea să i-o aducă, el i-a strigat și a zis: Adu-mi, te rog, și o bucățică de pâine în mâna ta. Ea a zis: Viu este Domnul Dumnezeul tău, că n-am o turtă, ci doar un pumn de făină într-un vas și puțin untdelemn într-un urcior; și iată, adun două vreascuri, ca să mă duc și să-l pregătesc pentru mine și pentru fiul meu; vom mânca, apoi vom muri. Atunci Ilie i-a zis: Nu te teme; du-te și fă după cum ai zis; dar fă-mi mai întâi din ea o turtă mică și adu-mi-o, iar după aceea să faci pentru tine și pentru fiul tău. Căci așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: vasul cu făină nu se va goli și urciorul cu untdelemn nu se va împuțina până în ziua când Domnul va trimite ploaie pe pământ. Ea s-a dus și a făcut după cuvântul lui Ilie; și ea, el și casa ei au mâncat multe zile. 1 Împărați 17:8-15.

The “many days” in the passage is the three-and-a-half years that Ahab searched for Elijah and represented the twelve-hundred-and-sixty years of papal persecution. Concerning the “many days” of papal persecution, Jesus said:

„Multe zile” din pasaj sunt cei trei ani și jumătate în care Ahab l-a căutat pe Ilie și care reprezentau cei o mie două sute șaizeci de ani de persecuție papală. Cu privire la „multe zile” ale persecuției papale, Isus a spus:

> And except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened. Matthew 24:22.

> Și dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nimeni n-ar fi scăpat; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate. Matei 24:22.

Sister White directly identifies Jesus’ pronouncement of “those days” as the period of papal persecution.

Sora White identifică în mod direct afirmația lui Isus privind „acele zile” drept perioada persecuției papale.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> "Persecuția bisericii nu a continuat pe întreaga perioadă de 1260 de ani. Dumnezeu, în îndurarea Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Prevestind 'marea strâmtorare' care avea să se abată asupra bisericii, Mântuitorul a spus: 'Dacă zilele acelea nu ar fi fost scurtate, n-ar scăpa nicio ființă; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate.' Matei 24:22. Prin influența Reformei s-a pus capăt persecuției înainte de 1798." The Great Controversy, 266, 267.

The “many days” that Elijah was sustained by the widow, were also the “many days” of papal persecution identified by Daniel.

Cele „multe zile” în care văduva l-a hrănit pe Ilie au fost, de asemenea, cele „multe zile” ale persecuției papale identificate de Daniel.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> Și cei înțelepți dintre popor îi vor învăța pe mulți; totuși vor cădea prin sabie și prin flacără, prin robie și prin jaf, multe zile. Iar când vor cădea, vor primi un mic ajutor; dar mulți li se vor alipi prin lingușiri. Și unii dintre cei înțelepți vor cădea, ca să-i încerce, să-i curățească și să-i albească, până la vremea sfârșitului; căci încă este pentru o vreme hotărâtă. Daniel 11:33-35.

The “time of the end,” which is also the “time appointed” in the verses, was 1798, and it marked the end of papal persecution, as had been typified by Elijah’s time with the widow of Zarephath. In that history the widow, representing an unmarried church, was identified as the church in the wilderness in chapter twelve of the book of Revelation. She was gathering two sticks, not one stick or ten sticks, but two sticks. Ezekiel was to take two sticks, one for the northern kingdom of Israel and one for the southern kingdom of Israel and join them together to make one stick. Those two kingdoms had both been scattered for twenty-five hundred and twenty years, but God’s promise was that He would gather them. The woman was gathering the two sticks that were to be joined together, and she was doing so “until the day that the Lord sendeth rain upon the earth.”

„Timpul sfârșitului”, care este și „vremea hotărâtă” din versete, a fost 1798 și a marcat sfârșitul persecuției papale, așa cum fusese preînchipuit prin timpul petrecut de Ilie alături de văduva din Sarepta. În acea istorie, văduva, reprezentând o biserică necăsătorită, a fost identificată drept biserica din pustie din capitolul doisprezece al cărții Apocalipsei. Ea aduna două bețe, nu un băț sau zece bețe, ci două bețe. Ezechiel trebuia să ia două bețe, unul pentru regatul de nord al lui Israel și celălalt pentru regatul de sud al lui Israel, și să le unească pentru a face un singur băț. Acele două regate fuseseră amândouă împrăștiate timp de două mii cinci sute douăzeci de ani, dar promisiunea lui Dumnezeu era că El le va aduna. Femeia aduna cele două bețe care urmau să fie unite și făcea aceasta „până în ziua când Domnul va trimite ploaie pe pământ”.

The day when the Lord sent “rain” was identifying the Midnight Cry of Millerite history, that reached its conclusion on October 22, 1844, when the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected from 1798 (the end of the first indignation), through until October 22, 1844 (the end of the last indignation). In that period of time, the Midnight Cry message, represented in Ezekiel’s illustration of the valley of bones was fulfilled, when the two sticks of the northern and southern kingdoms were joined to form one nation, with one king, for on October 22, 1844, Christ came before the Father and received a kingdom.

Ziua în care Domnul a trimis "ploaie" identifica Strigătul de la miezul nopții din istoria millerită, care și-a atins încheierea la 22 octombrie 1844, când Solul Legământului a venit deodată la templul pe care îl ridicase în intervalul cuprins între 1798 (sfârșitul primei indignări) și 22 octombrie 1844 (sfârșitul ultimei indignări). În acea perioadă de timp, solia Strigătului de la miezul nopții, reprezentată în ilustrarea lui Ezechiel a văii oaselor, și-a găsit împlinirea, când cele două toiage ale împărățiilor de nord și de sud au fost unite pentru a forma o singură națiune, cu un singur rege, căci la 22 octombrie 1844, Hristos a venit înaintea Tatălui și a primit o împărăție.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Sfânta Sfintelor, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prorocită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare din Matei 25. Marea Luptă, 426.

Christ received a kingdom on October 22, 1844, as identified in Daniel.

Hristos a primit o împărăție la 22 octombrie 1844, după cum este indicat în Cartea lui Daniel.

> I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of days, and they brought him near before him. And there was given him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve him: his dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away, and his kingdom that which shall not be destroyed. Daniel 7:13, 14.

> Am văzut în vedeniile nopții și, iată, unul ca Fiul Omului a venit pe norii cerului și a venit la Cel Îmbătrânit de zile, și l-au adus aproape înaintea Lui. Și i s-a dat stăpânire, slavă și o împărăție, pentru ca toate popoarele, neamurile și oamenii de toate limbile să-I slujească: stăpânirea Lui este o stăpânire veșnică, care nu va trece, iar Împărăția Lui este cea care nu va fi nimicită. Daniel 7:13, 14.

When Ezekiel’s two sticks are joined together, they have one king over them.

Când cele două toiege ale lui Ezechiel sunt îmbinate laolaltă, au un singur împărat peste ele.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Ezekiel 37:24, 25.

> Și David, robul Meu, va fi împărat peste ei; și ei toți vor avea un singur păstor; vor umbla în judecățile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Vor locui în țara pe care i-am dat-o lui Iacov, robul Meu, în care au locuit părinții voștri; vor locui în ea, chiar ei, fiii lor și fiii fiilor lor, în veci; iar David, robul Meu, va fi cârmuitorul lor în veci. Ezechiel 37:24, 25.

All the prophets agree with one another, and king David is Christ who came before the Father on October 22, 1844, and received a kingdom that had been gathered together from the two sticks of Israel (the northern kingdom) and Judah (the southern kingdom). The scattering of the two kingdoms ended during the forty-six years from 1798 to 1844, as Christ raised a temple that had been desolated and trampled down. When He raised the temple, He then suddenly came unto His temple as the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three. Ezekiel agrees with that fact, for all the prophets agree with one another.

Toți prorocii sunt de acord unii cu alții, iar împăratul David este Hristos, Care a venit înaintea Tatălui la 22 octombrie 1844 și a primit o împărăție care fusese adunată laolaltă din cele două toiege, ale lui Israel (împărăția de nord) și ale lui Iuda (împărăția de sud). Împrăștierea celor două împărății s-a încheiat în decursul celor patruzeci și șase de ani dintre 1798 și 1844, pe măsură ce Hristos a ridicat un templu care fusese pustiit și călcat în picioare. Când a ridicat templul, a venit apoi deodată la templul Său, ca Solul Legământului, în împlinirea capitolului trei din Maleahi. Ezechiel este în acord cu acest fapt, căci toți prorocii sunt de acord unii cu alții.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. Ezekiel 37:24–27.

> Și robul Meu David va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; vor umbla după rânduielile Mele, vor păzi legile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o robului Meu Iacov, în care au locuit părinții voștri; și vor locui în ea, ei, copiii lor și copiii copiilor lor, în veci; iar robul Meu David va fi voievodul lor în veci. Ba mai mult, voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza și îi voi înmulți și voi așeza Locașul Meu cel Sfânt în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi, de asemenea, cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Ezechiel 37:24-27.

It is Christ that erects the temple.

Este Hristos Cel ce zidește templul.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> Și vorbește-i, zicând: Așa vorbește Domnul oștirilor: Iată omul al cărui nume este Odrasla; el va odrăsli din locul lui și va zidi templul Domnului; chiar el va zidi templul Domnului; și va purta slava și va ședea și va domni pe tronul său; și va fi preot pe tronul său; iar sfatul păcii va fi între amândoi. Iar cununile vor fi pentru Helem, pentru Tobia și pentru Iedaia, și pentru Hen, fiul lui Șefania, ca aducere-aminte în templul Domnului. Și cei de departe vor veni și vor zidi în templul Domnului, și veți cunoaște că Domnul oștirilor m-a trimis la voi. Și aceasta se va întâmpla, dacă veți asculta cu luare-aminte de glasul Domnului Dumnezeului vostru. Zaharia 6:12-15.

Christ is the BRANCH, and He identified that if they destroyed His temple that He would raise it in three days, to which the Jews replied that it took forty-six years to build the temple.

Hristos este ODRASLA, iar El a afirmat că, dacă i-ar dărâma Templul Său, El l-ar ridica în trei zile, la care Iudeii au replicat că au trebuit patruzeci și șase de ani pentru a zidi Templul.

> Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? John 2:18–20.

> Atunci Iudeii au răspuns și I-au zis: Ce semn ne arăți nouă, de vreme ce faci aceste lucruri? Iisus a răspuns și le-a zis: Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica. Atunci au zis Iudeii: Patruzeci și șase de ani s-a zidit templul acesta, și tu îl vei ridica în trei zile? Ioan 2:18-20.

Christ was speaking of His body in the passage, but all the prophets are speaking more about the last days than the days in which they lived. The resurrection of Christ on the third day, represented the resurrection of the dead bones during the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. The rain that is the subject of Elijah’s testimony, was manifested during the climax of his confrontation with the prophets of Baal and Ashtaroth. It was then demonstrated that the God of Elijah was the true God, and also that Elijah was the true prophet.

Hristos vorbea despre trupul Său în pasajul respectiv, dar toți profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit. Învierea lui Hristos a treia zi a reprezentat învierea oaselor moarte în timpul revărsării Duhului Sfânt în Strigătul de la Miezul Nopții. Ploaia, care face obiectul mărturiei lui Ilie, s-a manifestat în timpul apogeului confruntării sale cu profeții lui Baal și ai Astartei. Atunci s-a dovedit că Dumnezeul lui Ilie era adevăratul Dumnezeu și, de asemenea, că Ilie era adevăratul profet.

At the arrival of the first disappointment, it was manifested that the Protestants had become false prophets, as typified by the prophets of Baal and Ashtaroth. The tarrying time then began, and led to the message of the Midnight Cry, that led to Christ suddenly coming to His temple. The Midnight Cry is represented by Ezekiel’s message that brings the bones up as a mighty army. Moreover, during that period (forty-six years), the two sticks were to be joined together to produce one nation, with one king.

La ivirea primei dezamăgiri, s-a făcut vădit că protestanții deveniseră profeți mincinoși, după tiparul profeților lui Baal și ai Astarteei. Atunci a început timpul de zăbovire și a dus la solia Strigătului de la miezul nopții, care a condus la venirea pe neașteptate a lui Hristos la Templul Său. Strigătul de la miezul nopții este reprezentat de solia lui Ezechiel, care ridică oasele ca o oștire puternică. Mai mult, în cursul acelei perioade (patruzeci și șase de ani), cele două bucăți de lemn aveau să fie împreunate, pentru a alcătui un singur neam, cu un singur împărat.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:15–23.

> Cuvântul Domnului mi-a venit iarăși, zicând: Iar tu, fiul omului, ia-ți o bucată de lemn și scrie pe ea: Pentru Iuda și pentru fiii lui Israel, tovarășii lui; apoi ia o altă bucată de lemn și scrie pe ea: Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui. Împreunează-le una cu alta într-un singur lemn, și vor fi una în mâna ta. Iar când fiii poporului tău îți vor zice, spunând: Nu ne vei arăta ce înseamnă acestea?, să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua lemnul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi alătura lemnului lui Iuda; voi face din ele un singur lemn, și vor fi una în Mâna Mea. Iar lemnele pe care ai scris să fie în mâna ta, înaintea ochilor lor. Și să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, îi voi lua pe fiii lui Israel din mijlocul neamurilor la care s-au dus, îi voi strânge din toate părțile și îi voi aduce în țara lor. Îi voi face un singur neam în țară, pe munții lui Israel; și un singur împărat va fi împărat peste toți; și nu vor mai fi două neamuri și nici nu vor mai fi despărțiți în două împărății niciodată. Nu se vor mai pângări cu idolii lor, nici cu urâciunile lor, nici cu vreuna dintre fărădelegile lor, ci îi voi izbăvi din toate locuințele lor în care au păcătuit și îi voi curăți; și vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Ezechiel 37:15-23.

The two sticks which the widow was gathering in advance of Elijah’s rain at the Midnight Cry, were the northern and southern kingdoms of Israel that had been scattered and were to be gathered into one nation on October 22, 1844, when the antitypical Day of Atonement began, for the promise was that at that time God “will cleanse them.” The cleansing, representing the Investigative Judgment, began at that time. That gathering of the two sticks must be understood correctly, for God always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Cele două bețe pe care văduva le strângea înainte de ploaia lui Ilie, la Strigătul de la Miezul Nopții, erau împărățiile de nord și de sud ale lui Israel, care fuseseră împrăștiate și urmau să fie adunate într-un singur neam la 22 octombrie 1844, când a început Ziua Ispășirii antitipică, căci făgăduința era că atunci Dumnezeu „îi va curăți”. Curățirea, reprezentând Judecata de Cercetare, a început atunci. Acea strângere a celor două bețe trebuie înțeleasă corect, căci Dumnezeu ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul lui.

1844, was the end of the two kingdoms of Israel, for they had then become one kingdom, spiritual Israel, and they were from that point on only to be one nation. That history was illustrated by the beginning history when they had become two nations, which is the history of the rebellion of Jeroboam.

Anul 1844 a fost sfârșitul celor două împărății ale lui Israel, căci ele deveniseră atunci o singură împărăție, Israelul spiritual, și de atunci înainte nu aveau să mai fie decât o singură națiune. Acea istorie a fost ilustrată de istoria de început, când deveniseră două națiuni, care este istoria răzvrătirii lui Ieroboam.

The history of Jeroboam’s counterfeit system of worship must also be illustrated at the end of his kingdom. Aaron’s rebellion in the beginning of ancient Israel and Jeroboam’s rebellion at the beginning of the northern kingdom, represent the rebellion of 1863, and 1863 is only clearly understood when the end of Jeroboam’s kingdom, as represented by the joining of the two sticks, is also laid over the top of 1863. It is then that 1863 is clearly seen to be represented as a generation that erected an image of jealousy.

Istoria sistemului contrafăcut de închinare al lui Ieroboam trebuie, de asemenea, să fie ilustrată la sfârșitul regatului său. Răzvrătirea lui Aaron la începutul Israelului străvechi și răzvrătirea lui Ieroboam la începutul Regatului de Nord reprezintă răzvrătirea din 1863, iar 1863 este înțeles limpede doar atunci când sfârșitul regatului lui Ieroboam, așa cum este reprezentat prin unirea celor două bucăți de lemn, este de asemenea suprapus peste 1863. Atunci 1863 este văzut limpede ca fiind reprezentat drept o generație care a ridicat un chip al geloziei.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> Dar această asemănare a oaselor uscate nu se aplică numai lumii, ci și celor care au fost binecuvântați cu o mare lumină; căci și ei sunt asemenea scheletelor din vale. Au forma oamenilor, osatura trupului; dar nu au viață spirituală. Însă pilda nu lasă oasele uscate doar închegate în forme de oameni; căci nu este de ajuns să existe simetrie a mădularelor și a trăsăturilor. Suflarea vieții trebuie să însuflețească trupurile, pentru ca ele să stea în picioare și să intre în activitate. Aceste oase reprezintă casa lui Israel, biserica lui Dumnezeu, iar nădejdea bisericii este influența vivificatoare a Duhului Sfânt. Domnul trebuie să sufle peste oasele uscate, pentru ca ele să trăiască.

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> Duhul lui Dumnezeu, cu puterea Sa dătătoare de viață, trebuie să fie în fiecare om, pentru ca fiecare mușchi și tendon spiritual să fie în exercițiu. Fără Duhul Sfânt, fără suflarea lui Dumnezeu, există torpoare a conștiinței, pierderea vieții spirituale. Mulți care sunt fără viață spirituală au numele înscrise în registrele bisericii, dar nu sunt scriși în cartea vieții Mielului. Pot fi alipiți de biserică, dar nu sunt uniți cu Domnul. Pot fi sârguincioși în îndeplinirea unei anumite serii de datorii și pot fi socotiți oameni vii; dar mulți se numără printre aceia cărora li se spune: 'ai numele că trăiești și ești mort.'

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> Dacă nu există o convertire autentică a sufletului la Dumnezeu; dacă suflarea de viață a lui Dumnezeu nu însuflețește sufletul la viața spirituală; dacă mărturisitorii adevărului nu sunt însuflețiți de un principiu născut din cer, ei nu sunt născuți din sămânța nepieritoare, care trăiește și rămâne în veac. Dacă nu se încred în neprihănirea lui Hristos ca singurul lor temei de siguranță; dacă nu-I reproduc caracterul, nu lucrează în duhul Său, sunt goi, nu poartă haina neprihănirii Sale. Cei morți sunt adesea socotiți vii; căci aceia care își lucrează, după propriile lor idei, ceea ce numesc ei mântuire, nu-L au pe Dumnezeu lucrând în ei, ca ei să voiască și să lucreze, după buna Lui plăcere.

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> "Această clasă este bine reprezentată de valea oaselor uscate pe care Ezechiel a văzut-o în viziune." Review and Herald, 17 ianuarie 1893.

Back to Articles