Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eight

Revelația lui Isus Hristos - Numărul opt

The Birth of a Nation

Nașterea unei națiuni

Author

Jeff Pippenger

Published

October 31, 2023

Formats

PDF
Word

The Midnight Cry message in the beginning ended at the opening of the investigative judgment, and the Midnight Cry message ends, at the opening of the executive judgment. The third woe of Islam brings judgment upon the United States for the passage of the Sunday law, and it represents a continuing and escalating judgment upon the entire world for their acceptance of their own Sunday law under the pressure of the civil persecuting power, represented by the ten kings who have committed fornication with Jezebel, the whore of Tyre.

Mesajul Strigării de la miezul nopții, la început, s-a încheiat la deschiderea judecății de cercetare, iar mesajul Strigării de la miezul nopții se încheie la deschiderea judecății executorii. Al treilea vai al Islamului aduce judecată asupra Statelor Unite pentru adoptarea legii duminicale și reprezintă o judecată continuă și escaladantă asupra întregii lumi pentru acceptarea propriei lor legi duminicale sub presiunea puterii civile prigonitorii, reprezentată de cei zece regi care s-au desfrânat cu Izabela, desfrânata din Tir.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> Pe măsură ce America, țara libertății religioase, se va uni cu papalitatea pentru a constrânge conștiința și a-i sili pe oameni să onoreze sabatul fals, popoarele din fiecare țară de pe glob vor fi conduse să-i urmeze exemplul. Mărturii, volumul 6, 18.

The Sunday law battle of the great controversy, is then fully engaged. Satan then appears to personate Christ.

Bătălia legii duminicale din marea controversă este atunci în plină desfășurare. Satana apare apoi dându-se drept Hristos.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Prin decretul care impune instituția papalității, în încălcarea legii lui Dumnezeu, națiunea noastră se va desprinde pe deplin de neprihănire. Când Protestantismul își va întinde mâna peste prăpastie ca să dea mâna cu puterea Romei, când se va întinde peste abis ca să dea mâna cu spiritismul, când, sub influența acestei triple uniri, țara noastră va repudia orice principiu al Constituției sale, ca guvern protestant și republican, și va lua măsuri pentru propagarea minciunilor și amăgirilor papale, atunci vom ști că a sosit vremea lucrării minunate a lui Satana și că sfârșitul este aproape.” Mărturii, volumul 5, 451.

National apostasy is followed by national ruin.

Apostazia națională este urmată de ruină națională.

> “The people of the United States have been a favored people; but when they restrict religious liberty, surrender Protestantism, and give countenance to popery, the measure of their guilt will be full, and ‘national apostasy’ will be registered in the books of heaven. The result of this apostasy will be national ruin.” Review and Herald, May 2, 1893.

> Poporul Statelor Unite ale Americii a fost un popor favorizat; dar când va restrânge libertatea religioasă, va renunța la protestantism și va încuviința papismul, măsura vinei sale va fi deplină, iar 'apostazia națională' va fi înregistrată în cărțile cerului. Urmarea acestei apostazii va fi ruina națională. Review and Herald, 2 mai 1893.

The foolish Laodicean Adventists join hands with the papal power and are overthrown while the other flock of Christ that is still in Babylon escapes the hand of the papacy.

Adventiștii laodiceeni neînțelepți își dau mâna cu puterea papală și sunt doborâți, în timp ce cealaltă turmă a lui Hristos, care este încă în Babilon, scapă din mâna papalității.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Va intra și în țara cea minunată, iar multe țări vor cădea; însă aceștia vor scăpa din mâna lui: Edom, Moab și căpetenia copiilor lui Amon. Daniel 11:41.

Islam suddenly strikes the United States, as the seventh trumpet brings a judgment woe for the passage of the Sunday law.

Islamul lovește pe neașteptate Statele Unite, în timp ce a șaptea trâmbiță aduce un vai al judecății din pricina adoptării legii duminicale.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Și am văzut și am auzit un înger zburând prin mijlocul cerului, zicând cu glas tare: Vai, vai, vai de locuitorii pământului, din pricina celorlalte sunete de trâmbiță ale celor trei îngeri, care încă urmează să trâmbițeze! Apocalipsa 8:13.

The ensign that represents the two witnesses in Revelation eleven is then portrayed by John in Revelation chapter twelve as a woman clothed with the sun, and prophetically portrayed with the symbolism of the beginning and the end.

Însemnul care îi reprezintă pe cei doi martori în Apocalipsa, capitolul unsprezece, este apoi înfățișat de Ioan, în capitolul doisprezece al Apocalipsei, ca o femeie înveșmântată cu soarele și, în chip profetic, este reprezentat prin simbolismul începutului și al sfârșitului.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Și s-a arătat în cer o mare minune: o femeie înveșmântată cu soarele, cu luna sub picioarele ei și pe capul ei o coroană de douăsprezece stele. Și, fiind însărcinată, striga, muncindu-se la naștere și chinuindu-se să nască. Și s-a arătat în cer o altă minune; și iată, un mare balaur roșu, având șapte capete și zece coarne, și pe capetele lui șapte coroane. Și coada lui a târât a treia parte din stelele cerului și le-a aruncat pe pământ; și balaurul a stat înaintea femeii care era gata să nască, ca să-i înghită copilul îndată ce se va naște. Și ea a născut un copil de parte bărbătească, care are să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier; iar copilul ei a fost răpit la Dumnezeu și la tronul Său. Apocalipsa 12:1-5.

She is standing upon the moon, and clothed with the sun. The moon is a reflection of the sun, and therefore prophetically typifies the sun. The twelve stars in her crown represent the twelve tribes of ancient Israel at the beginning of ancient Israel, which typify the twelve disciples at the end of ancient Israel. The twelve stars that are the twelve disciples at the end of ancient Israel, are also the twelve apostles at the beginning of modern Israel. They therefore typify the one hundred and forty-four thousand at the end of modern Israel, who are disciples and apostles. At the beginning of the history where the disciples represent both an ending of ancient Israel and the apostles the beginning of modern Israel, the woman who is the church, was pregnant with Christ. He is the “man child” who would be caught up to God after His death and resurrection.

Ea stă pe lună și este îmbrăcată cu soarele. Luna este o reflexie a soarelui și, prin urmare, îl prefigurează în mod profetic pe soare. Cele douăsprezece stele din cununa ei reprezintă, la începutul Israelului din vechime, cele douăsprezece seminții ale Israelului din vechime, care îi prefigurează pe cei doisprezece ucenici la sfârșitul Israelului din vechime. Cele douăsprezece stele, care sunt cei doisprezece ucenici la sfârșitul Israelului din vechime, sunt, de asemenea, cei doisprezece apostoli la începutul Israelului modern. Ei, așadar, îi prefigurează pe cei o sută patruzeci și patru de mii la sfârșitul Israelului modern, care sunt ucenici și apostoli. La începutul istoriei în care ucenicii reprezintă sfârșitul Israelului din vechime, iar apostolii începutul Israelului modern, femeia, care este Biserica, era însărcinată cu Hristos. El este "pruncul de parte bărbătească" care avea să fie răpit la Dumnezeu după moartea și învierea Sa.

The woman therefore, also typifies the birth of the one hundred and forty-four thousand, who also ascend into heaven after being resurrected from the valley of death. Once they are in heaven, she would also give birth to another child, that represents the other flock that comes out of Babylon at the Sunday law.

Femeia, așadar, tipifică și nașterea celor o sută patruzeci și patru de mii, care se înalță de asemenea la cer după ce au fost înviați din valea morții. După ce ei au ajuns în cer, ea dă naștere și unui alt copil, care reprezintă cealaltă turmă ce iese din Babilon la vremea legii duminicale.

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Înainte de a intra în durerile nașterii, a născut; înainte de a-i veni durerea, a fost izbăvită de un copil de parte bărbătească. Cine a auzit așa ceva? Cine a văzut asemenea lucruri? Se va face oare pământul să nască într-o singură zi? Sau se va naște un neam dintr-odată? Căci de îndată ce Sionul a intrat în durerile nașterii, și-a născut copiii. Voi aduce Eu până la soroc și să nu fac să se nască? zice Domnul; voi face Eu să se nască și voi închide pântecele? zice Dumnezeul tău. Isaia 66:7-9.

In the time of the earth beast’s rule, a nation is born at once. That nation is the one hundred and forty-four thousand, for they are those who perfectly reflect the character of Christ. They are those typified by the “man child” Jesus. They are Isaiah’s “man child,” who is born before the woman goes into labor. The dead dry bones that the world rejoiced over when they were murdered by the beast from the bottomless pit, will be comforted in Jerusalem, and they will then rejoice with the woman who brings forth the “man child.” They are brought forth before she travails and then she travails and brings forth “her” other “children,” as the Gentiles then respond to the message of the third angel as a flowing river, as the message sweeps across the land as a tidal wave. They are born in a great crisis, representing her travail. The woman of Revelation twelve, essentially has twins. The first born are the one hundred and forty-four thousand who are identified as the first fruits, and the Gentiles as the great ingathering of the summertime harvest.

În timpul domniei fiarei din pământ, un popor se naște deodată. Acest popor este alcătuit din cei o sută patruzeci și patru de mii, căci ei sunt aceia care reflectă în mod desăvârșit caracterul lui Hristos. Ei sunt cei prefigurați de „copilul de parte bărbătească” Isus. Ei sunt „copilul de parte bărbătească” din Isaia, care se naște înainte ca femeia să intre în durerile nașterii. Oasele uscate, moarte, asupra a căror ucidere de către fiara din Adâncul fără fund a jubilat lumea, vor fi mângâiate la Ierusalim și apoi se vor bucura împreună cu femeia care aduce pe lume „copilul de parte bărbătească”. Ei sunt aduși pe lume înainte ca ea să intre în durerile nașterii, iar apoi ea suferă durerile nașterii și aduce pe lume „ceilalți” „copii” ai „ei”, pe măsură ce Neamurile răspund atunci soliei îngerului al treilea ca un râu curgător, pe măsură ce solia mătură țara ca un val de maree. Ei se nasc într-o mare criză, reprezentând durerile ei de naștere. Femeia din Apocalipsa doisprezece are, în esență, gemeni. Întâii-născuți sunt cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt identificați ca „cele dintâi roade”, iar Neamurile, ca marea strângere a secerișului de vară.

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Bucurați-vă împreună cu Ierusalimul și veseliți-vă cu el, toți cei ce-l iubiți; tresăltați de bucurie împreună cu el, toți cei ce l-ați jelit, ca să sugeți și să vă săturați din sânul mângâierilor lui; ca să sugeți din belșug și să vă desfătați de prisosința slavei lui. Căci așa zice Domnul: Iată, voi întinde spre el pacea ca un râu și slava neamurilor ca un șuvoi năvalnic; atunci veți suge, veți fi purtați pe brațe și dezmierdați pe genunchi. Cum mângâie pe cineva mama sa, așa vă voi mângâia Eu; și veți fi mângâiați în Ierusalim. Când veți vedea acestea, inima voastră se va bucura, iar oasele voastre vor înverzi ca iarba; și mâna Domnului se va face cunoscută față de slujitorii Săi, iar indignarea Lui împotriva vrăjmașilor Săi. Isaia 66:10-14.

Those that “mourn” for Jerusalem are those that sigh and cry for the abominations done within her and who have been sealed, and they are sealed in advance of the Sunday law. We are now in the “closing work for the church,” which are the final moments of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Cei care „plâng” pentru Ierusalim sunt aceia care suspină și strigă pentru urâciunile săvârșite în mijlocul ei și care au fost pecetluiți, iar ei sunt pecetluiți înainte de legea duminicală. Suntem acum în „lucrarea de încheiere pentru biserică”, care reprezintă momentele finale ale pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The true people of God, who have the spirit of the work of the Lord and the salvation of souls at heart, will ever view sin in its real, sinful character. They will always be on the side of faithful and plain dealing with sins which easily beset the people of God. Especially in the closing work for the church, in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand who are to stand without fault before the throne of God, will they feel most deeply the wrongs of God’s professed people. This is forcibly set forth by the prophet’s illustration of the last work under the figure of the men each having a slaughter weapon in his hand. One man among them was clothed with linen, with a writer’s inkhorn by his side. ‘And the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’” Testimonies, volume 3, 266.

> Adevăratul popor al lui Dumnezeu, care are la inimă spiritul lucrării Domnului și mântuirea sufletelor, va privi întotdeauna păcatul în adevăratul său caracter păcătos. Ei vor fi întotdeauna de partea unei abordări credincioase și fără ocolișuri a păcatelor care îi înfășoară așa de lesne pe cei din poporul lui Dumnezeu. Mai ales în lucrarea de încheiere pentru biserică, în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii care urmează să stea fără vină înaintea tronului lui Dumnezeu, vor simți cel mai adânc nelegiuirile poporului care se declară al lui Dumnezeu. Acest lucru este înfățișat cu putere de ilustrarea profetului a lucrării de pe urmă, sub chipul unor bărbați, fiecare având în mână o armă de nimicire. Unul dintre ei era îmbrăcat în in, având la brâu călimara de scriitor. „Și Domnul i-a zis: Treci prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile oamenilor care suspină și gem din pricina tuturor urâciunilor care se săvârșesc în mijlocul ei.” Mărturii, volumul 3, 266.

Those that “sigh and cry” are sealed before the destroying angels with the slaughter weapons go through the church, which is represented as Jerusalem.

Cei ce „suspină și gem” sunt pecetluiți înainte ca îngerii nimicitori, cu armele de măcel, să străbată biserica, care este reprezentată prin Ierusalim.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.

> Porunca este: «Străbate prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile bărbaților care suspină și gem pentru toate urâciunile care se săvârșesc în mijlocul ei.» Aceștia, cei ce suspinau și gemeau, puseseră înainte cuvintele vieții; mustraseră, sfătuiseră și imploraseră. Unii dintre cei care Îl necinsteau pe Dumnezeu s-au pocăit și și-au smerit inimile înaintea Lui. Dar slava Domnului se depărtase de la Israel; deși mulți încă păstrau formele religiei, puterea și prezența Lui lipseau.

> “In the time when His wrath shall go forth in judgments, these humble, devoted followers of Christ will be distinguished from the rest of the world by their soul anguish, which is expressed in lamentation and weeping, reproofs and warnings. While others try to throw a cloak over the existing evil, and excuse the great wickedness everywhere prevalent, those who have a zeal for God’s honor and a love for souls will not hold their peace to obtain favor of any. Their righteous souls are vexed day by day with the unholy works and conversation of the unrighteous. They are powerless to stop the rushing torrent of iniquity, and hence they are filled with grief and alarm. They mourn before God to see religion despised in the very homes of those who have had great light. They lament and afflict their souls because pride, avarice, selfishness, and deception of almost every kind are in the church. The Spirit of God, which prompts to reproof, is trampled underfoot, while the servants of Satan triumph. God is dishonored, the truth made of none effect.

> În vremea când mânia Sa se va revărsa în judecăți, acești urmași smeriți și devotați ai lui Hristos se vor deosebi de restul lumii prin chinul sufletului lor, care se exprimă în tânguire și plâns, mustrări și avertizări. În timp ce alții caută să arunce un văl peste răul existent și să scuze marea nelegiuire răspândită pretutindeni, cei care au râvnă pentru onoarea lui Dumnezeu și dragoste pentru suflete nu vor tăcea pentru a dobândi favoarea nimănui. Sufletele lor drepte sunt chinuite zi de zi de lucrările necurate și de vorbirea celor nelegiuiți. Sunt neputincioși să oprească torentul năvalnic al fărădelegii și, de aceea, sunt plini de durere și alarmă. Se tânguiesc înaintea lui Dumnezeu văzând religia disprețuită chiar în căminele celor care au avut mare lumină. Se tânguiesc și își chinuiesc sufletele, pentru că mândria, avariția, egoismul și înșelăciunea de aproape orice fel sunt în biserică. Duhul lui Dumnezeu, care îndeamnă la mustrare, este călcat în picioare, în timp ce slujitorii lui Satana triumfă. Dumnezeu este dezonorat, iar adevărul este făcut fără putere.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.

> Categoria celor care nu se mâhnesc pentru propria lor decădere spirituală și nici nu plâng pentru păcatele altora va rămâne fără pecetea lui Dumnezeu. Domnul îi însărcinează pe solii Săi, pe oamenii care au în mâini arme de nimicire: „Mergeți după el prin cetate și loviți: ochiul vostru să nu cruțe, nici să nu vă fie milă; nimiciți cu desăvârșire bătrâni și tineri, fecioare, prunci și femei; dar să nu vă apropiați de niciun om peste care este semnul; și începeți de la sanctuarul Meu.” Atunci au început cu bătrânii care erau înaintea casei.

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 210, 211.

> „Aici vedem că biserica — sanctuarul Domnului — a fost cea dintâi care a simțit lovitura mâniei lui Dumnezeu. Bătrânii, aceia cărora Dumnezeu le dăduse multă lumină și care stătuseră ca păzitori ai intereselor spirituale ale poporului, au trădat încrederea ce le fusese acordată. Ei adoptaseră poziția că nu mai trebuie să căutăm minuni și manifestarea vădită a puterii lui Dumnezeu ca în zilele de odinioară. Vremurile s-au schimbat. Aceste cuvinte le întăresc necredința și ei spun: Domnul nu va face nici bine, nici rău. El este prea milostiv ca să-Și cerceteze poporul în judecată. Astfel, „Pace și siguranță” este strigătul oamenilor care nu-și vor mai înălța niciodată glasul ca o trâmbiță, ca să arate poporului lui Dumnezeu fărădelegile sale și casei lui Iacov păcatele ei. Acești câini muți, care nu voiau să latre, sunt aceia care simt dreapta răzbunare a unui Dumnezeu ofensat. Bărbați, fecioare și copilași pier cu toții împreună.” Mărturii, volumul 5, 210, 211.

Isaiah forty begins by employing the symbolism of a doubling, which is a prophetic marker of the Midnight Cry message that is a second message that unites with the message of the fall of Babylon. The fall of Babylon is doubled when it is expressed prophetically. The phrase is “Babylon is fallen, is fallen.”

Isaia 40 începe recurgând la simbolismul dublării, care constituie un semn distinctiv profetic al soliei Strigării de la miezul nopții, o a doua solie ce se unește cu solia căderii Babilonului. Căderea Babilonului este dublată atunci când este exprimată profetic. Expresia este: „A căzut, a căzut Babilonul.”

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Și a urmat un alt înger, zicând: A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că le-a dat tuturor neamurilor să bea din vinul mâniei desfrânării ei. Apocalipsa 14:8.

There are two biblical falls of literal Babylon, and there are two biblical falls of spiritual Babylon. Together they represent four historical witnesses which identify the prophetic characteristics of Babylon’s fall.

Există două căderi biblice ale Babilonului literal, iar alte două căderi biblice ale Babilonului spiritual. Împreună, ele reprezintă patru mărturii istorice care identifică caracteristicile profetice ale căderii Babilonului.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> Și a strigat cu mare putere, cu glas tare, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare, și a ajuns sălaș al demonilor, și temniță a oricărui duh necurat, și colivie a oricărei păsări necurate și urâte. Apocalipsa 18:2.

Literal Babylon fell as Babel in the time of Nimrod, and literal Babylon also fell in the time of Belshazzar. Spiritual Babylon fell in 1798, and its final fall is repeatedly illustrated in the Scriptures. For this reason, the message of the fall of Babylon contains the prophetic symbolism of the doubling. With Babylon’s fall there is a doubling, but there are also two other primary prophetic reasons for the phenomenon of doubling.

Babilonul literal a căzut ca Babel în vremea lui Nimrod, iar Babilonul literal a căzut de asemenea în vremea lui Belșațar. Babilonul spiritual a căzut în 1798, iar căderea sa finală este ilustrată în mod repetat în Scripturi. Din acest motiv, mesajul căderii Babilonului conține simbolismul profetic al dublării. Odată cu căderea Babilonului are loc o dublare, însă există și alte două motive profetice principale pentru fenomenul dublării.

The second reason is that as a message it represents a message that is joined by a second message. It represents two messages. There are other significant truths associated with the meaning and structure of the second angel’s message, but we are simply noting that Isaiah’s final prophetic narrative that begins in chapter forty, begins with the doubling of the symbol of the Comforter, which Christ promised to provide His people, while he tarried in the heavenly sanctuary.

Al doilea motiv este că, în calitate de mesaj, el reprezintă un mesaj la care i se alătură un al doilea mesaj. El reprezintă două mesaje. Există și alte adevăruri semnificative asociate cu semnificația și structura mesajului celui de-al doilea înger, dar remarcăm doar că ultima narațiune profetică a lui Isaia, care începe în capitolul patruzeci, se deschide prin dublarea simbolului Mângâietorului, pe care Hristos a făgăduit să-l ofere poporului Său, pe când El zăbovea în sanctuarul ceresc.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 40:1, 2.

> Mângâiați, mângâiați pe poporul Meu, zice Dumnezeul vostru. Vorbiți inimii Ierusalimului și strigați-i că lupta lui s-a încheiat, că nelegiuirea lui este iertată: căci a primit din mâna Domnului îndoit pentru toate păcatele sale. Isaia 40:1, 2.

There is no other passage in the Bible that speaks more specifically concerning the element of Christ’s character as the Alpha and Omega, as the passage in Isaiah forty to the end of the book. As the Alpha and Omega, Christ places the signature of His name as Alpha and Omega upon this passage, for when you get to the end of Isaiah, he once again refers to the Comforter, for Christ is the Word, and He is the beginning and ending.

Nu există niciun alt pasaj în Biblie care să vorbească mai precis despre aspectul caracterului lui Hristos ca Alfa și Omega decât secțiunea din Isaia, de la capitolul patruzeci până la sfârșitul cărții. Ca Alfa și Omega, Hristos așază semnătura Numelui Său ca Alfa și Omega asupra acestei secțiuni, căci, când ajungi la sfârșitul lui Isaia, el se referă din nou la Mângâietorul, căci Hristos este Cuvântul, iar El este începutul și sfârșitul.

> Thus saith the Lord, The heaven is my throne, and the earth is my footstool: where is the house that ye build unto me? and where is the place of my rest? For all those things hath mine hand made, and all those things have been, saith the Lord: but to this man will I look, even to him that is poor and of a contrite spirit, and trembleth at my word. He that killeth an ox is as if he slew a man; he that sacrificeth a lamb, as if he cut off a dog’s neck; he that offereth an oblation, as if he offered swine’s blood; he that burneth incense, as if he blessed an idol. Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before mine eyes, and chose that in which I delighted not. Isaiah 66:1–4.

> Așa zice Domnul: Cerul este scaunul Meu de domnie, iar pământul, așternutul picioarelor Mele; unde este casa pe care Mi-o zidiți și unde este locul odihnei Mele? Căci toate aceste lucruri le-a făcut mâna Mea și toate au luat ființă, zice Domnul; dar spre omul acesta voi privi: spre cel sărac și cu duhul zdrobit, care se cutremură la Cuvântul Meu. Cine junghie un bou este ca și cum ar ucide un om; cine jertfește un miel, ca și cum ar tăia gâtul unui câine; cine aduce un prinos, ca și cum ar aduce sânge de porc; cine arde tămâie, ca și cum ar binecuvânta un idol. Da, ei și-au ales căile lor, și sufletul lor se desfată în urâciunile lor. Și Eu voi alege amăgirile lor și voi aduce peste ei spaimele lor, pentru că atunci când am chemat, nimeni n-a răspuns; când am vorbit, n-au auzit; ci au făcut rău înaintea ochilor Mei și au ales ceea ce nu Mi-a plăcut. Isaia 66:1-4.

The question is raised concerning what house did God’s people build for Him? Did they raise Peter’s spiritual house or the synagogue of Satan? God identifies that the house that He built, is made up of those that are of a “poor and of a contrite spirit, and” those who “trembleth at” God’s “word.” He contrasts those who tremble at His word with another class that offer unclean offerings, who have chosen their own way. Those of the class that are offering unclean offerings will find as did the Jews, that their house is to be left to them desolate.

Se pune întrebarea: ce casă I-a zidit poporul lui Dumnezeu? Au ridicat ei casa duhovnicească a lui Petru sau sinagoga Satanei? Dumnezeu arată că casa pe care El a zidit-o este alcătuită din cei care sunt "săraci și cu duhul zdrobit, și" din aceia care "tremură la" "cuvântul" lui Dumnezeu. El îi opune celor ce tremură la cuvântul Său o altă categorie, care aduc jertfe necurate și care și-au ales propria cale. Cei din categoria care aduc jertfe necurate vor afla, precum au aflat și iudeii, că casa lor le va fi lăsată pustie.

All the prophets speak of the end of the world, and this is an illustration of the distinction between the wise, who tremble at His Word, and the foolish that are offering abominations to God, abominations that their souls delight in. For this reason, God will choose the delusions for the foolish Laodicean virgins, which is the delusion which the apostle Paul identifies is brought about for accepting a “lie.”

Toți profeții vorbesc despre sfârșitul lumii, iar acest fapt este o ilustrare a distincției dintre cei înțelepți, care se cutremură la Cuvântul Său, și cei nesăbuiți, care Îi aduc lui Dumnezeu urâciuni, urâciuni în care sufletele lor își găsesc plăcerea. Din această pricină, Dumnezeu va alege amăgirile pentru fecioarele laodiceene nesăbuite; aceasta este amăgirea pe care apostolul Pavel o identifică drept adusă ca urmare a acceptării unei 'minciuni'.

The “lie” is a specific symbol in Adventism’s history, and it was accepted by the builders in 1863, and built upon throughout Advent history. It was a lie that produced a false foundation, and they there began to erect a counterfeit false temple. Their work of counterfeiting the true temple continues until “the last days.” Isaiah places the context of chapter sixty-six within the separation of the wise and foolish virgins. Isaiah is identifying the prophetic history that he marked in the first verse of Isaiah forty when Christ promised to send the Comforter three and a half symbolic days after the disappointment of July 18, 2020.

„Minciuna” este un simbol specific în istoria Adventismului; ea a fost acceptată de ziditori în 1863, iar pe ea s-a zidit de-a lungul întregii istorii adventiste. A fost o minciună care a produs o temelie falsă, iar pe ea au început să ridice un templu fals, contrafăcut. Lucrarea lor de falsificare a templului adevărat continuă până în „zilele de pe urmă.” Isaia așază contextul capitolului șaizeci și șase în cadrul separării fecioarelor înțelepte și neînțelepte. Isaia identifică istoria profetică pe care a marcat-o în primul verset al capitolului patruzeci din Isaia, când Hristos a făgăduit să trimită Mângâietorul trei zile și jumătate simbolice după dezamăgirea din 18 iulie 2020.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:5, 6.

> Ascultați cuvântul Domnului, voi care vă cutremurați la cuvântul Lui; frații voștri care v-au urât, care v-au izgonit din pricina Numelui Meu, au zis: Să fie slăvit Domnul; însă El Se va arăta spre bucuria voastră, iar ei se vor rușina. Un glas de vuiet din cetate, un glas din Templu, glasul Domnului care răsplătește vrăjmașilor Săi. Isaia 66:5, 6.

From 1798 to 1844, in the movement of the Millerites, the Lord erected a spiritual temple that, as the messenger of the covenant He came suddenly unto in 1844. The Lord erects a spiritual temple in the movement of the one hundred and forty-four thousand, that He might suddenly come and enter into covenant with that temple. Peter, in his first epistle, chapter two calls that temple a “spiritual house.” Those that “hear the word of the Lord” are those that John in the Revelation refers to when he says those that hear are “blessed.” They are the ensign, for the ensign is made up of “the outcasts of Israel.” The foolish Laodiceans will be ashamed when the Lord glorifies Himself in the Philadelphians who tremble at His Word, and His Word is “truth.”

Între 1798 și 1844, în mișcarea millerită, Domnul a ridicat un templu duhovnicesc la care, ca Sol al legământului, a venit deodată în 1844. Domnul zidește un templu duhovnicesc în mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii, pentru ca să vină deodată și să intre în legământ cu acel templu. Petru, în întâia sa epistolă, capitolul doi, numește acel templu „casă duhovnicească”. Cei care „aud cuvântul Domnului” sunt aceia la care se referă Ioan în Apocalipsă, când spune că cei ce aud sunt „fericiți”. Ei sunt stindardul, căci stindardul este alcătuit din „izgoniții lui Israel”. Laodiceenii neînțelepți vor fi rușinați când Domnul Se va proslăvi în Filadelfienii care tremură la Cuvântul Său, iar Cuvântul Său este „adevăr”.

The three voices that are heard during the period when the wise and foolish are being separated from the other class, comes from “the city,” from “the temple” and from “the Lord that renders recompense.” The first “voice” from the city is “a voice of noise,” and the “noise” is the arrival of the Comforter that comes suddenly.

Cele trei glasuri care sunt auzite în perioada în care înțelepții și neînțelepții sunt separați de cealaltă clasă provin din "cetate", din "templu" și de la "Domnul, Cel ce răsplătește". Întâiul "glas" din cetate este "un glas de zgomot", iar "zgomotul" este venirea Mângâietorului, ce sosește pe neașteptate.

> And when the day of Pentecost was fully come, they were all with one accord in one place. And suddenly there came a sound from heaven as of a rushing mighty wind, and it filled all the house where they were sitting. And there appeared unto them cloven tongues like as of fire, and it sat upon each of them. Acts 2:1-3.

> Și când s-a împlinit ziua Cincizecimii, erau toți de un cuget, împreună, în același loc. Și, deodată, s-a făcut din cer un vuiet ca de vânt puternic și năvalnic și a umplut toată casa unde ședeau. Și li s-au arătat limbi împărțite, ca de foc, și s-au așezat câte una pe fiecare dintre ei. Faptele Apostolilor 2:1-3.

The word translated as “sound” in Acts chapter two, verse two, means a “noise,” and a “rumor.” A “rumor,” is a prophecy. The “sound” or “noise” that comes from “the city” is represented by “a mighty wind.” The “voice of noise from the city,” is the “rumor” or prophetic message of Islam that marks the arrival of the Comforter in the valley of dry bones that were slain in “the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified.”

Cuvântul tradus prin „sunet” în Faptele Apostolilor, capitolul al doilea, versetul al doilea, înseamnă „zgomot” și „zvon”. Un „zvon” este o profeție. „Sunetul” sau „zgomotul” care vine din „cetate” este reprezentat de „un vânt puternic”. „Glasul zgomotului din cetate” este „zvonul” sau mesajul profetic al Islamului care marchează sosirea Mângâietorului în valea oaselor uscate ale celor uciși pe „ulița cetății celei mari, care, duhovnicește, se cheamă Sodoma și Egipt, unde a fost răstignit și Domnul nostru”.

In chapter forty of Isaiah, the “voice” that was to prepare the way for “the messenger of the covenant,” asked what message he should “cry.” He was told to “cry” the message of Islam. In Acts the “sound” that filled Peter’s spiritual “house” was a “rushing mighty wind,” which in Ezekiel thirty-seven, came from the four winds of Islam.

În capitolul patruzeci din Isaia, „glasul” care trebuia să pregătească calea pentru „mesagerul legământului” a întrebat ce mesaj trebuia să „strige”. I s-a spus să „strige” mesajul Islamului. În Faptele Apostolilor, „sunetul” care a umplut „casa” spirituală a lui Petru era un „vânt năvalnic și puternic”, care, în Ezechiel treizeci și șapte, venea din cele patru vânturi ale Islamului.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:6.

> Un glas de vuiet din cetate, un glas din Templu, glasul Domnului care răsplătește vrăjmașilor Săi. Isaia 66:6.

From the street where our Lord was crucified the Comforter first informs the “voice” of the one who cries in the wilderness, what the message is to be. Then the mighty army that is the temple that has been erected, as typified in the beginning movement from 1798 to 1844, swells the cry. The movement of the mighty army as they proclaim the cry of Islam leads to the third “voice” identifying God’s voice of the judgment upon the United States for the passage of the Sunday law. It is there that the Lord renders recompense. The three voices are governed within the structure of the hidden history of the seven thunders, which represents the beginning, middle and ending letters of the Hebrew word that was created by the Wonderful Linguist and is translated as “truth”. You cannot make this stuff up!

De pe strada pe care Domnul nostru a fost răstignit, Mângâietorul îi comunică mai întâi „glasului” celui ce strigă în pustie ce anume trebuie să fie mesajul. Apoi oastea puternică, care este templul ce a fost ridicat, preînchipuită în mișcarea de început din 1798 până în 1844, amplifică strigătul. Mișcarea oștii puternice, pe măsură ce proclamă strigătul Islamului, conduce la al treilea „glas”, care identifică glasul judecății lui Dumnezeu asupra Statelor Unite pentru promulgarea legii duminicale. Acolo Domnul aduce răsplătire. Cele trei glasuri sunt guvernate în cadrul structurii istoriei ascunse a celor șapte tunete, care reprezintă literele inițiale, mediane și finale ale cuvântului ebraic care a fost creat de Lingvistul Minunat și este tradus ca „adevăr”. Așa ceva nu poate fi născocit!

In agreement with the prophetic history we have been identifying, Isaiah then addresses the birth of a nation.

În acord cu istoria profetică pe care am identificat-o până acum, Isaia abordează apoi nașterea unui neam.

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Înainte de a intra în durerile nașterii, a născut; înainte de a-i veni durerea, a fost izbăvită de un copil de parte bărbătească. Cine a auzit așa ceva? Cine a văzut asemenea lucruri? Se va face oare pământul să nască într-o singură zi? Sau se va naște un neam dintr-odată? Căci de îndată ce Sionul a intrat în durerile nașterii, și-a născut copiii. Voi aduce Eu până la soroc și să nu fac să se nască? zice Domnul; voi face Eu să se nască și voi închide pântecele? zice Dumnezeul tău. Isaia 66:7-9.

The nation that is born before the woman travails was recently in the street, dead and dry while the whole world rejoiced over her circumstances. But when the two witnesses stood, those who had been rejoicing in their death were afraid. Once the dead dry slain bodies stand up as a nation, all that love Jerusalem will then rejoice with her. Those that love Jerusalem include not only the nation of the one hundred and forty-four thousand, but also God’s other flock that are then called out of Babylon. The resurrection from the disappointment of July 18, 2020, is accomplished by the arrival of the Comforter, which will make the dead dry “bones” “flourish like an herb.”

Națiunea care se naște înainte ca femeia să intre în durerile nașterii zăcea de curând pe stradă, moartă și uscată, în timp ce întreaga lume se bucura de împrejurările ei. Dar când cei doi martori au stat în picioare, cei ce se bucuraseră de moartea lor s-au înfricoșat. Odată ce trupurile omorâte, moarte și uscate, se ridică în picioare ca o națiune, toți cei ce iubesc Ierusalimul se vor bucura atunci împreună cu ea. Între cei ce iubesc Ierusalimul se numără nu numai națiunea celor o sută patruzeci și patru de mii, ci și cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care atunci este chemată afară din Babilon. Învierea din dezamăgirea de la 18 iulie 2020 este înfăptuită prin venirea Mângâietorului, care va face ca "oasele" moarte și uscate "să înflorească precum iarba."

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Bucurați-vă împreună cu Ierusalimul și veseliți-vă cu el, toți cei ce-l iubiți; tresăltați de bucurie împreună cu el, toți cei ce l-ați jelit, ca să sugeți și să vă săturați din sânul mângâierilor lui; ca să sugeți din belșug și să vă desfătați de prisosința slavei lui. Căci așa zice Domnul: Iată, voi întinde spre el pacea ca un râu și slava neamurilor ca un șuvoi năvalnic; atunci veți suge, veți fi purtați pe brațe și dezmierdați pe genunchi. Cum mângâie pe cineva mama sa, așa vă voi mângâia Eu; și veți fi mângâiați în Ierusalim. Când veți vedea acestea, inima voastră se va bucura, iar oasele voastre vor înverzi ca iarba; și mâna Domnului se va face cunoscută față de slujitorii Săi, iar indignarea Lui împotriva vrăjmașilor Săi. Isaia 66:10-14.

The Alpha and Omega places the ending of Isaiah’s last narrative right where it started in the beginning, with the identification of the arrival of the Comforter. And as is always the case, with every message that represents the Elijah message, it is placed within the context of the Lord striking the earth with a curse.

Alfa și Omega așază încheierea ultimei narațiuni a lui Isaia chiar acolo de unde a pornit la început, prin identificarea venirii Mângâietorului. Iar, ca întotdeauna, orice mesaj care reprezintă solia lui Ilie se înscrie în contextul în care Domnul lovește pământul cu blestem.

> For, behold, the Lord will come with fire, and with his chariots like a whirlwind, to render his anger with fury, and his rebuke with flames of fire. For by fire and by his sword will the Lord plead with all flesh: and the slain of the Lord shall be many. They that sanctify themselves, and purify themselves in the gardens behind one tree in the midst, eating swine’s flesh, and the abomination, and the mouse, shall be consumed together, saith the Lord. For I know their works and their thoughts: it shall come, that I will gather all nations and tongues; and they shall come, and see my glory. Isaiah 66:15–18.

> Căci, iată, Domnul va veni cu foc și cu carele Sale ca un vârtej, ca să-Și verse mânia cu urgie și mustrarea Sa cu flăcări de foc. Căci prin foc și prin sabia Sa va ține judecată Domnul cu toată făptura; și cei uciși de Domnul vor fi mulți. Cei ce se sfințesc și se curățesc în grădini, înapoia unui copac din mijloc, mâncând carnea porcului, urâciunea și șoarecele, vor fi mistuiți împreună, zice Domnul. Căci Eu le cunosc faptele și gândurile: va veni vremea când voi aduna toate neamurile și limbile; și vor veni și vor vedea slava Mea. Isaia 66:15-18.

The foolish Laodicean Adventists that are behind the “tree” of the knowledge of good and evil that is “in the midst” of “the garden” of Eden, profess to be sanctifying and purifying themselves, while they are actually eating the unclean doctrines of Babylon, and hiding as did Adam and Eve because of the sins they loved too much to surrender. They shall be consumed with all the other nations. They are contrasted with the wise who will be a “sign.” The “sign” is the “ensign,” which represents the Sabbath, which is the sign of the Lord thy God that actually sanctifies His people.

Adventiștii laodiceeni nechibzuiți, care se află în spatele "pomului" cunoștinței binelui și răului, care este "în mijlocul" "grădinii" Edenului, pretind că se sfințesc și se curățesc, în timp ce, de fapt, mănâncă învățăturile necurate ale Babilonului și se ascund, precum Adam și Eva, din pricina păcatelor pe care le-au iubit prea mult ca să renunțe la ele. Vor fi mistuiți împreună cu toate celelalte neamuri. Ei sunt puși în contrast cu cei înțelepți, care vor fi un "semn". "Semnul" este "stindardul", care reprezintă Sabatul, care este semnul Domnului Dumnezeului tău, al Celui ce cu adevărat Își sfințește poporul.

> Wherefore the children of Israel shall keep the sabbath, to observe the sabbath throughout their generations, for a perpetual covenant. It is a sign between me and the children of Israel for ever: for in six days the Lord made heaven and earth, and on the seventh day he rested, and was refreshed. Exodus 31:16, 17.

> De aceea, copiii lui Israel vor păzi Sabatul, ca să-l păzească din neam în neam, ca un legământ veșnic. Acesta este un semn între Mine și copiii lui Israel pentru totdeauna: căci în șase zile Domnul a făcut cerul și pământul, iar în ziua a șaptea S-a odihnit și S-a înviorat. Exodul 31:16, 17.

The wise are not hiding behind a tree of profession, they are lifted up as an ensign, presenting the glory of God in the final scenes of the great controversy. His glory is His character, and the element of His character that they represent to the world is Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and last which is represented as “Truth.”

Cei înțelepți nu se ascund în spatele unui pom al mărturisirii de credință, ci sunt înălțați ca un stindard, prezentând slava lui Dumnezeu în scenele finale ale marii controverse. Slava Sa este caracterul Său, iar elementul caracterului Său pe care ei îl reprezintă înaintea lumii este Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, Cel dintâi și Cel de pe urmă, care este reprezentat ca „Adevărul”.

> And I will set a sign among them, and I will send those that escape of them unto the nations, to Tarshish, Pul, and Lud, that draw the bow, to Tubal, and Javan, to the isles afar off, that have not heard my fame, neither have seen my glory; and they shall declare my glory among the Gentiles. And they shall bring all your brethren for an offering unto the Lord out of all nations upon horses, and in chariots, and in litters, and upon mules, and upon swift beasts, to my holy mountain Jerusalem, saith the Lord, as the children of Israel bring an offering in a clean vessel into the house of the Lord. And I will also take of them for priests and for Levites, saith the Lord. For as the new heavens and the new earth, which I will make, shall remain before me, saith the Lord, so shall your seed and your name remain. And it shall come to pass, that from one new moon to another, and from one sabbath to another, shall all flesh come to worship before me, saith the Lord. And they shall go forth, and look upon the carcases of the men that have transgressed against me: for their worm shall not die, neither shall their fire be quenched; and they shall be an abhorring unto all flesh. Isaiah 66:16–24.

> Și voi pune un semn între ei, și voi trimite dintre ei pe cei ce vor scăpa către neamuri, la Tarșiș, Pul și Lud, cei ce întind arcul, la Tubal și Iavan, spre insulele cele depărtate, care n-au auzit de faima Mea, nici n-au văzut slava Mea; și ei vor vesti slava Mea între neamuri. Și vor aduce pe toți frații voștri, ca dar Domnului, din toate neamurile, pe cai și în care, în lectici, pe catâri și pe dobitoace iuți, la muntele Meu cel sfânt, Ierusalim, zice Domnul, după cum fiii lui Israel aduc un dar într-un vas curat în casa Domnului. Și voi lua și dintre ei ca preoți și leviți, zice Domnul. Căci, după cum cerurile cele noi și pământul cel nou, pe care le voi face, vor rămâne înaintea Mea, zice Domnul, tot așa vor rămâne sămânța voastră și numele vostru. Și se va întâmpla că, de la o lună nouă la alta și de la un sabat la altul, va veni tot trupul să se închine înaintea Mea, zice Domnul. Și vor ieși și vor privi la trupurile moarte ale oamenilor care au păcătuit împotriva Mea; căci viermele lor nu va muri, nici focul lor nu se va stinge; și vor fi o pricină de groază pentru tot trupul. Isaia 66:16-24.

Isaiah’s final prophetic narrative begins with the arrival of the Comforter in July of 2023, and the narrative ends right where it started. It arrives in the hidden history of the seven thunders that is unsealed just before probation closes. It identifies the repetition of the Millerite movement at the beginning with the history of the movement of the one hundred and forty-four thousand at the end. It represents the message of the curse that accompanies the Elijah message as the message of Islam’s prophetic work of angering the nations as it is employed by the Lord to bring judgment ‘first’ upon the United States for a Sunday law, and ‘last’ upon the entire world, for the same rebellion.

Narațiunea profetică finală a lui Isaia începe cu sosirea Mângâietorului în iulie 2023, iar narațiunea se încheie exact acolo unde a început. Aceasta își face apariția în istoria ascunsă a celor șapte tunete, desigilată chiar înainte de închiderea timpului de probă. Ea identifică repetarea mișcării millerite de la început cu istoria mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii de la sfârșit. Ea reprezintă mesajul blestemului care însoțește solia lui Ilie ca solia lucrării profetice a Islamului de a mânia neamurile, așa cum această lucrare este folosită de Domnul pentru a aduce judecată 'mai întâi' asupra Statelor Unite pentru o lege duminicală și 'la urmă' asupra întregii lumi, pentru aceeași răzvrătire.

We will continue our consideration of Isaiah’s last narrative in the next article.

Vom continua analiza noastră a ultimei narațiuni a lui Isaia în articolul următor.

Back to Articles