Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-One

Cartea lui Daniel - Numărul douăzeci și unu

In Measure

Cu măsură

Author

Jeff Pippenger

Published

December 16, 2023

Formats

PDF
Word

We are working through Isaiah chapter twenty-seven, for it establishes the context for the following chapters of Isaiah. Those following chapters identify the latter rain as the correct biblical methodology. The methodology, when recognized and employed, reveals the prophetic message that if accepted produces a corresponding experience.

Parcurgem capitolul douăzeci și șapte din Isaia, întrucât acesta stabilește contextul pentru capitolele ce urmează în Isaia. Aceste capitole identifică ploaia târzie drept metodologia biblică corectă. Această metodologie, odată recunoscută și aplicată, dezvăluie mesajul profetic care, dacă este acceptat, produce o experiență corespunzătoare.

On September 11, 2001 the song that is to be sung unto the former covenant people of God, who are the Seventh-day Adventist people, is that they are being passed by as God’s people, for they have not brought forth the fruits that were intended by God for His vineyard to produce. The song was to be premised on the covenant relationship, represented by the vineyard which God had planted and also by their rejection of the stone of stumbling in 1863. They had become Laodicea in 1856, and for seven years, or “seven times”, or twenty-five hundred and twenty days, God sought entrance, but they closed the door against Him in 1863.

La 11 septembrie 2001, cântarea care trebuie cântată fostului popor al legământului lui Dumnezeu, care este poporul Adventist de Ziua a Șaptea, este că ei sunt trecuți cu vederea ca popor al lui Dumnezeu, fiindcă nu au adus roadele pe care Dumnezeu le-a rânduit ca via Sa să le producă. Cântarea trebuia să se întemeieze pe relația de legământ, reprezentată de via pe care Dumnezeu o sădise, precum și pe respingerea de către ei a pietrei de poticnire în 1863. Ei deveniseră Laodicea în 1856, iar timp de șapte ani, sau „șapte vremuri”, sau două mii cinci sute douăzeci de zile, Dumnezeu a căutat să intre, dar I-au închis ușa în față în 1863.

Since September 11, 2001 they are being bound into bundles in advance of being spewed fully out of His mouth at the Sunday law. The message to be sung to Adventism since September 11, 2001 is the Laodicean message, which is the message of the vineyard that contains the stumbling stone that crushes any who refuse to “see” and “taste” the precious stone. The promise to the Laodiceans in Isaiah’s passage is that any Adventist who chooses to accept this final warning, still has time to “take hold of” Christ’s “strength, that” they “may make peace with” Christ, for Christ is still willing “to make peace with” them. But at the cry at midnight, just before the soon-coming Sunday law, that opportunity is forever over.

Începând cu 11 septembrie 2001, ei sunt legați în snopi, înainte de a fi vărsați pe deplin din gura Sa, la momentul legii duminicale. Mesajul care trebuie intonat Adventismului începând cu 11 septembrie 2001 este mesajul laodicean, care este mesajul viei și care cuprinde piatra de poticnire ce-i zdrobește pe toți cei ce refuză să "vadă" și să "guste" piatra prețioasă. Făgăduința pentru laodiceeni din pasajul lui Isaia este că orice adventist care alege să accepte acest ultim avertisment mai are încă timp "să se prindă de" "tăria" lui Hristos, pentru ca el "să poată face pace cu" Hristos, căci Hristos este încă dispus "să facă pace cu" el. Dar la strigarea de la miezul nopții, chiar înaintea iminentei legi duminicale, acea ocazie este pentru totdeauna încheiată.

In the time period that began on September 11, 2001 God promised to make those who “in time past were not a people”, “a root out of a dry ground”, to “take root” “blossom and bud, and fill the face of the world with fruit.” What causes the root of Jesse to blossom and bud is the latter rain, for the root that is to blossom and bud is destined prophetically to be the ensign that is lifted up, and the ensign is the root of Jesse.

În perioada care a început la 11 septembrie 2001, Dumnezeu a promis că pe aceia care „odinioară nu erau un popor” îi va face „o rădăcină dintr-un pământ uscat”, care să „prindă rădăcină”, „să înflorească și să dea muguri și să umple fața lumii cu rod”. Ceea ce face ca rădăcina lui Isai să înflorească și să dea muguri este ploaia târzie, căci rădăcina care urmează să înflorească și să dea muguri este rânduită profetic să fie stindardul care este înălțat, iar stindardul este rădăcina lui Isai.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. Isaiah 11:10.

> Și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Isai, care va sta ca un stindard pentru popoare; către el vor căuta Neamurile; iar odihna lui va fi glorioasă. Isaia 11:10.

The latter rain caused the root of Jesse to blossom and bud beginning on September 11, 2001 and at the soon-coming Sunday law the root will fill the whole earth with fruit. The Sunday law in Isaiah chapter twenty-seven is the progressive history that is also represented in chapters one through three in the book of Daniel. The latter rain began to sprinkle when the nations were angered on September 11, 2001 with the release and then immediate restraint of Islam of the third Woe.

Ploaia târzie a făcut ca rădăcina lui Isai să înflorească și să odrăslească începând cu 11 septembrie 2001, iar la legea duminicală ce se apropie rădăcina va umple întreg pământul cu roade. Legea duminicală din Isaia capitolul douăzeci și șapte este istoria progresivă care este, de asemenea, reprezentată în capitolele unu până la trei din cartea lui Daniel. Ploaia târzie a început să stropească atunci când neamurile s-au mâniat la 11 septembrie 2001, prin dezlegarea și apoi restrângerea imediată a Islamului celui de-al treilea Vai.

> “‘The commencement of that time of trouble,’ here mentioned does not refer to the time when the plagues shall begin to be poured out, but to a short period just before they are poured out, while Christ is in the sanctuary. At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „«Începutul acelui timp de strâmtorare», menționat aici, nu se referă la timpul când plăgile vor începe să fie turnate, ci la o scurtă perioadă chiar înainte de a fi turnate, pe când Hristos este în sanctuar. În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, necazuri vor veni pe pământ, iar neamurile se vor mânia, totuși vor fi ținute în frâu, astfel încât să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. Atunci «ploaia târzie», sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere strigătului cel mare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să stea în picioare în perioada în care cele șapte ultime plăgi vor fi turnate.” Early Writings, 85.

In the passage Sister White is clarifying that there is a short period when salvation is still open. The “time of trouble” she is addressing is distinct from the great time of trouble, that begins when probation fully closes. In Adventism it is rightly referred to as “the little time of trouble” in relation to the great time of trouble that begins when Michael stands up. The “little time of trouble” represents the period when national ruin begins at the soon-coming Sunday law, and continues until probation closes.

În pasaj, Sora White clarifică faptul că există o scurtă perioadă în care mântuirea este încă accesibilă. „Timpul de strâmtorare” la care ea se referă este distinct de marea strâmtorare, care începe când timpul de har se închide pe deplin. În adventism, acesta este pe bună dreptate denumit „micul timp de strâmtorare”, în raport cu marea strâmtorare care începe când Mihail se va ridica. „Micul timp de strâmtorare” reprezintă perioada în care ruina națională începe odată cu apropiata lege duminicală și continuă până la închiderea timpului de har.

In the history from September 11, 2001 through to the Sunday law the final cleansing and judgment of Adventism is illustrated as occurring during the “sprinkling” of the latter rain. That period when the latter rain, which is also the “refreshing,” begins as a “sprinkling”, but progresses unto the full outpouring at the Sunday law. In that period, which begins when Islam of the third Woe makes the nations angry, the latter rain begins to fall, and some recognize the latter rain and receive it, and some do not recognize the latter rain. Some recognize that something is happening, but they don’t understand what it is, and brace themselves against it.

În istoria de la 11 septembrie 2001 până la legea duminicală, curățirea și judecata finală a Adventismului este ilustrată ca având loc în timpul „stropirii” ploii târzii. Acea perioadă în care ploaia târzie, care este de asemenea „înviorarea”, începe ca o „stropire”, dar progresează până la revărsarea deplină la legea duminicală. În acea perioadă, care începe când Islamul celui de-al treilea Vai face ca neamurile să se mânie, ploaia târzie începe să cadă, iar unii recunosc ploaia târzie și o primesc, iar alții nu recunosc ploaia târzie. Unii recunosc că se întâmplă ceva, dar nu înțeleg ce este și se pregătesc să i se opună.

> “Many have in a great measure failed to receive the former rain. They have not obtained all the benefits that God has thus provided for them. They expect that the lack will be supplied by the latter rain. When the richest abundance of grace shall be bestowed, they intend to open their hearts to receive it. They are making a terrible mistake. The work that God has begun in the human heart in giving His light and knowledge must be continually going forward. Every individual must realize his own necessity. The heart must be emptied of every defilement and cleansed for the indwelling of the Spirit. It was by the confession and forsaking of sin, by earnest prayer and consecration of themselves to God, that the early disciples prepared for the outpouring of the Holy Spirit on the Day of Pentecost. The same work, only in greater degree, must be done now. Then the human agent had only to ask for the blessing, and wait for the Lord to perfect the work concerning him. It is God who began the work, and He will finish His work, making man complete in Jesus Christ. But there must be no neglect of the grace represented by the former rain. Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

> Mulți, într-o mare măsură, nu au reușit să primească ploaia timpurie. Nu au dobândit toate binefacerile pe care Dumnezeu le-a pus astfel la îndemâna lor. Ei se așteaptă ca lipsa să fie suplinită de ploaia târzie. Când cel mai bogat belșug de har va fi revărsat, au de gând să-și deschidă inimile ca să-l primească. Ei fac o greșeală gravă. Lucrarea pe care Dumnezeu a început-o în inima omului, dându-i lumina și cunoașterea Sa, trebuie să înainteze necontenit. Fiecare trebuie să-și recunoască propria nevoie. Inima trebuie golită de orice întinare și curățită pentru însălășluirea Duhului. Prin mărturisirea și părăsirea păcatului, prin rugăciune stăruitoare și prin consacrarea lor lui Dumnezeu, ucenicii de la început s-au pregătit pentru revărsarea Duhului Sfânt în Ziua Cincizecimii. Aceeași lucrare, numai într-o măsură mai mare, trebuie făcută acum. Atunci agentul omenesc nu avea decât să ceară binecuvântarea și să aștepte ca Domnul să desăvârșească lucrarea cu privire la el. Dumnezeu este Cel care a început lucrarea și El Își va sfârși lucrarea, făcându-l pe om desăvârșit în Isus Hristos. Dar nu trebuie să se neglijeze harul reprezentat de ploaia timpurie. Numai cei care trăiesc potrivit luminii pe care o au vor primi o lumină mai mare. Dacă nu înaintăm zilnic în exercitarea virtuților creștine active, nu vom recunoaște manifestările Duhului Sfânt în ploaia târzie. Ea poate să cadă asupra inimilor din jurul nostru, dar noi nu o vom discerne și nici nu o vom primi. Mărturii pentru slujitori, 506, 507.

The latter rain is now falling and there are those who recognize it and therefore receive it, and there are those who do not recognize it, and therefore do not receive it. The latter rain must be recognized to be received. The latter rain is not just an experience only, it is an experience that is produced by a message, but the message can only be received when the correct methodology is employed to establish the message. Without recognizing the methodology which establishes the message of the latter rain, it is virtually impossible to understand the prophetic lessons that are represented in the rise and fall of kingdoms set forth in the books of Daniel and Revelation.

Ploaia târzie cade acum și sunt unii care o recunosc și, prin urmare, o primesc, iar alții care nu o recunosc și, prin urmare, nu o primesc. Ploaia târzie trebuie recunoscută pentru a fi primită. Ploaia târzie nu este doar o experiență; ea este o experiență produsă de o solie, însă solia poate fi primită numai atunci când este aplicată metodologia corectă de stabilire a soliei. Fără a recunoaște metodologia care stabilește solia ploii târzii, este practic imposibil să se înțeleagă lecțiile profetice reprezentate prin ridicarea și căderea împărățiilor prezentate în cărțile lui Daniel și Apocalipsa.

The ensign that is lifted up to the world is identified by Isaiah as the “root of Jesse”, and in chapter twenty-seven those who “come of Jacob” “take root.” Those that are the “root of Jesse” are also identified there as “Israel,” and they are those who first blossom and bud, and thereafter fill the world with fruit. The laws of nature do not contradict the laws of prophecy, for it is the same Law-Giver that produced both nature and prophecy. Before a plant bears fruit, it must first come out of dormancy as evidenced by the buds, and thereafter the blossoms. Spiritual Israel, who is the “root of Jesse” receives a progressive outpouring of rain. It begins with a “sprinkling” and escalates to a full outpouring when the world is filled with the fruit presented by the ensign.

Stindardul care este înălțat înaintea lumii este identificat de Isaia drept „rădăcina lui Iesei”, iar în capitolul douăzeci și șapte cei care „se trag din Iacov” „prind rădăcină”. Aceia care sunt „rădăcina lui Iesei” sunt de asemenea identificați acolo drept „Israel”, și ei sunt cei care întâi înfloresc și dau muguri, iar apoi umplu lumea cu rod. Legile naturii nu contrazic legile profeției, căci Același Dătător al Legii a rânduit atât natura, cât și profeția. Înainte ca o plantă să poarte rod, trebuie mai întâi să iasă din starea de repaus, fapt dovedit prin apariția mugurilor, iar apoi a florilor. Israelul spiritual, care este „rădăcina lui Iesei”, primește o revărsare progresivă de ploaie. Ea începe cu o „stropire” și se intensifică până la o revărsare deplină când lumea este umplută cu rodul prezentat de stindard.

In Isaiah chapter twenty-seven, the starting point of the sprinkling of the rain is represented as taking place when the buds “shooteth forth.” When they first “shooteth forth,” the rain is identified as being poured out “in measure.” “In measure, when it shooteth forth.” On September 11, 2001 the sprinkling of the latter rain began to be poured out “in measure,” for at that time the wheat and tares, or the wise and the foolish were still mixed together.

În capitolul douăzeci și șapte din Isaia, punctul de pornire al stropirii ploii este înfățișat ca având loc atunci când mugurii „dau în lăstari”. Când mugurii, pentru prima dată, „dau în lăstari”, ploaia este identificată ca fiind turnată „cu măsură”. „Cu măsură, când dă în lăstari.” La 11 septembrie 2001, stropirea ploii târzii a început să fie turnată „cu măsură”, căci atunci grâul și neghina, sau cei înțelepți și cei neînțelepți, erau încă amestecați.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> Marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează tot pământul cu slava Sa, nu va veni până când nu vom avea un popor luminat, care să cunoască prin experiență ce înseamnă să fie împreună-lucrători cu Dumnezeu. Când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare fără măsură a Duhului Său; dar aceasta nu va fi câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu sunt împreună-lucrători cu Dumnezeu. Dumnezeu nu poate turna Duhul Său când egoismul și îngăduința de sine sunt atât de vădite; când domnește un duh care, dacă ar fi pus în cuvinte, ar exprima acel răspuns al lui Cain: «Sunt eu păzitorul fratelui meu?» Dacă adevărul pentru acest timp, dacă semnele care se îndesesc din toate părțile, care mărturisesc că sfârșitul tuturor lucrurilor este aproape, nu sunt suficiente pentru a trezi energia adormită a celor care pretind că cunosc adevărul, atunci întunericul, proporțional cu lumina care a strălucit, va cuprinde aceste suflete. Nu există nici măcar aparența unei scuze pentru indiferența lor pe care să o poată prezenta lui Dumnezeu în marea zi a judecății finale. Nu va exista niciun motiv de invocat pentru faptul că nu au trăit, nu au umblat și nu au lucrat în lumina adevărului sacru al Cuvântului lui Dumnezeu și, astfel, să arate unei lumi întunecate de păcat, prin purtarea lor, prin compasiunea lor și prin râvna lor, că puterea și realitatea Evangheliei nu pot fi combătute. Review and Herald, 21 iulie 1896.

Isaiah twenty-seven identifies the history of the beginning of the outpouring of the latter rain, when the root buds out of a dry ground, and then all the way through until the earth is filled with fruit. The chapter identifies that “in measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it.” When the latter rain is being measured as a “sprinkling”, Sister White states that the latter rain, “may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.”

Isaia, capitolul douăzeci și șapte, prezintă istoria începutului revărsării ploii târzii, când rădăcina odrăslește dintr-un pământ uscat, și apoi până când pământul se umple de rod. Capitolul arată că „în măsură, când va odrăsli, te vei certa cu ea.” Când ploaia târzie este măsurată ca o „stropire”, Sora White afirmă că ploaia târzie „poate să cadă pe inimile din jurul nostru, dar noi nu o vom discerne și nu o vom primi.”

In so doing she identifies a church that is mixed with those that recognize and others who do not recognize the falling of the rain. In the previous passage she identifies that when God pours the latter rain out without measure it marks when there is no longer a mixture of wise and foolish virgins by stating, “When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God.”

Procedând astfel, ea identifică o biserică amestecată, în care se află atât cei care recunosc, cât și alții care nu recunosc căderea ploii. În pasajul anterior, ea arată că, atunci când Dumnezeu revarsă ploaia târzie fără măsură, aceasta marchează momentul în care nu mai există un amestec de fecioare înțelepte și neînțelepte, afirmând: „Când avem o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură; dar aceasta nu va avea loc câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu sunt împreună-lucrători cu Dumnezeu.”

The larger portion of the church, or the majority of the church, are represented in Matthew twenty-five as foolish virgins, for biblically “many” are called but “few” are chosen. The wise and the foolish are providentially separated at the crisis at midnight, that precedes the soon-coming Sunday law. The separation creates a people who can then receive the full outpouring of the Spirit in the latter rain and become the “nation that is born in a day”. Then the root of Jesse will be lifted up as an ensign and fill the world with fruit.

Cea mai mare parte a bisericii, sau majoritatea bisericii, este reprezentată în Matei douăzeci și cinci ca fecioare neînțelepte, căci, biblic vorbind, "mulți" sunt chemați, dar "puțini" sunt aleși. Înțeleptele și neînțeleptele sunt despărțite în chip providențial în timpul crizei de la miezul nopții, care precede iminenta lege duminicală. Această separare creează un popor care apoi poate primi revărsarea deplină a Duhului Sfânt în ploaia târzie și poate deveni "neamul care se naște într-o zi". Atunci rădăcina lui Isai va fi înălțată ca un stindard și va umple lumea de rod.

Isaiah twenty-seven identifies that when the latter rain began to be poured out “in measure”, on September 11, 2001, “thou will debate with it.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it.” The event of September 11, 2001 became an immediate debate in the world and the church. To this very day–over twenty years later–there are still arguments against assigning those events to an act of Islam, as opposed to some form of a globalist conspiracy. The debate associated with the arrival of the sprinkling of the latter rain began on September 11, 2001, but the debates that are carried on in the world, are not the “debate” that is identified in God’s prophetic Word. The debate is about predictions such as the one that follows.

Isaia douăzeci și șapte identifică faptul că atunci când ploaia târzie a început să fie turnată „cu măsură”, la 11 septembrie 2001, „vei purta dezbatere cu ea.” „Cu măsură, când va odrăsli, vei purta dezbatere cu ea.” Evenimentul din 11 septembrie 2001 a devenit de îndată prilej de dezbatere în lume și în biserică. Până în ziua de astăzi—peste douăzeci de ani mai târziu—există încă argumente împotriva atribuirii acelor evenimente unui act al Islamului, în opoziție cu vreo formă de conspirație globalistă. Dezbaterea asociată cu sosirea stropirii ploii târzii a început la 11 septembrie 2001, dar dezbaterile care se poartă în lume nu sunt „dezbaterea” care este identificată în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. Dezbaterea privește predicții precum cea care urmează.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> Cu o ocazie, aflându-mă în orașul New York, mi s-a cerut, în timpul nopții, să privesc clădiri înălțându-se etaj după etaj spre cer. Aceste clădiri erau garantate ca fiind rezistente la foc și erau ridicate spre a-i glorifica pe proprietarii și pe constructorii lor. Tot mai sus și încă mai sus se înălțau aceste clădiri, iar în ele se foloseau cele mai costisitoare materiale. Cei cărora le aparțineau aceste clădiri nu se întrebau: «Cum Îl putem noi cel mai bine glorifica pe Dumnezeu?» Domnul nu Se afla în gândurile lor.

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> M-am gândit: «O, de-ar putea cei care își investesc astfel mijloacele să-și vadă felul în care procedează așa cum îl vede Dumnezeu! Ei înalță, una după alta, clădiri mărețe, dar cât de nesăbuite sunt, în ochii Stăpânului universului, planurile și născocirile lor. Ei nu cercetează cu toate puterile inimii și ale minții cum ar putea să-L proslăvească pe Dumnezeu. Au pierdut din vedere aceasta, cea dintâi datorie a omului.»

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> Pe măsură ce aceste clădiri înalte se ridicau, proprietarii se bucurau cu trufie ambițioasă că dispuneau de bani pentru a-și satisface plăcerile proprii și a stârni invidia vecinilor lor. O mare parte din banii pe care astfel îi investeau fusese obținută prin exacțiune, prin stoarcerea celor săraci. Au uitat că în cer se ține evidența fiecărei tranzacții comerciale; fiecare învoială nedreaptă, fiecare act fraudulos, sunt consemnate acolo. Va veni vremea când, în frauda și insolența lor, oamenii vor ajunge la un hotar pe care Domnul nu le va îngădui să-l treacă și vor învăța că există o limită a îndelungii răbdări a lui Iehova.

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: “They are perfectly safe.” But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 12, 13.

> Scena care mi s-a înfățișat apoi a fost o alarmă de incendiu. Oamenii priveau la clădirile înalte și considerate rezistente la foc și spuneau: „Sunt pe deplin în siguranță.” Dar aceste clădiri au fost mistuite ca și cum ar fi fost făcute din smoală. Mașinile de pompieri nu puteau face nimic ca să stăvilească distrugerea. Pompierii nu au fost în stare să le pună în funcțiune. Mărturii, volumul 9, 12, 13.

The Adventist church immediately after September 11, 2001 sought to hide passages such as this from the world. How could this not be about New York City, and the enormously high buildings which the fire engines could not stop the ensuing fires? How could a passage such as this from the writings that the Adventist church professes to be written by a prophetess not be proclaimed from the rooftops after such a fulfillment as that?

Biserica Adventistă, imediat după 11 septembrie 2001, a căutat să ascundă dinaintea lumii pasaje ca acesta. Cum ar putea aceasta să nu se refere la orașul New York și la clădirile enorm de înalte, ale căror incendii izbucnite ulterior nu au putut fi stinse de mașinile de pompieri? Cum ar fi putut un astfel de pasaj din scrierile despre care Biserica Adventistă mărturisește că au fost scrise de o profetesă să nu fie proclamat de pe acoperișuri după o asemenea împlinire ca aceea?

The arrival of the sprinkling of the latter rain, that marks the arrival of the prophetic “debate,” also identifies the final rebellion of Adventism, for it is there that they fully reject the clear and simple words of the one they identify as the prophetess to the remnant.

Sosirea stropirii ploii târzii, care marchează venirea „dezbaterii” profetice, identifică totodată rebeliunea finală a Adventismului, căci în cadrul ei resping pe deplin cuvintele clare și simple ale celei pe care o identifică drept profetesa rămășiței.

> “Satan is . . . constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18). Satan will work ingeniously, in different ways and through different agencies, to unsettle the confidence of God’s remnant people in the true testimony.

> Satana . . . strecoară neîncetat falsul—pentru a abate de la adevăr. Însăși înșelăciunea cea din urmă a Satanei va fi să facă fără efect mărturia Duhului lui Dumnezeu. 'Unde nu este vedenie, poporul piere' (Proverbe 29:18). Satana va lucra în mod ingenios, în feluri diferite și prin diferite mijloace, pentru a zdruncina încrederea poporului de rămășiță al lui Dumnezeu în adevărata mărturie.

> “There will be a hatred kindled against the Testimonies which is satanic. The workings of Satan will be to unsettle the faith of the churches in them, for this reason: Satan cannot have so clear a track to bring in his deceptions and bind up souls in his delusions if the warnings and reproofs and counsels of the Spirit of God are heeded.” Selected Messages, book 1, 48.

> Se va aprinde o ură satanică împotriva Mărturiilor. Lucrarea lui Satana va fi să zdruncine credința bisericilor în ele, din acest motiv: Satana nu poate avea o cale atât de netedă pentru a introduce înșelăciunile sale și a înlănțui sufletele în amăgirile sale, dacă avertizările, mustrările și sfaturile Duhului lui Dumnezeu sunt luate aminte. Mesaje alese, cartea 1, 48.

The prophetic binding of both the wheat and the tares began on September 11, 2001, with the rebellion against the Spirit of Prophecy, which marked the conclusion of a progressive rebellion that began against the Bible in 1863.

Legarea profetică atât a grâului, cât și a neghinei a început la 11 septembrie 2001, odată cu răzvrătirea împotriva Spiritului Profeției, care a marcat încheierea unei răzvrătiri progresive ce începuse în 1863 împotriva Bibliei.

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> Noi, ca popor, mărturisim că avem adevărul înaintea tuturor celorlalte popoare de pe pământ. Atunci viața și caracterul nostru ar trebui să fie în armonie cu o asemenea credință. Ziua este chiar asupra noastră când cei drepți vor fi legați, ca un grâu de preț, în snopi pentru grânarul ceresc, în timp ce cei răi sunt, asemenea neghinei, adunați pentru focurile marii zile de pe urmă. Dar grâul și neghina „cresc împreună până la seceriș”. Mărturii, volumul 5, 100.

How could Adventism ignore the following passage that states directly that when these buildings came down Revelation eighteen, verse one through three would be fulfilled?

Cum a putut Adventismul să ignore pasajul următor, care afirmă în mod direct că, atunci când aceste clădiri s-au prăbușit, Apocalipsa, capitolul optsprezece, versetele unu până la trei, aveau să se împlinească?

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

The issue we are addressing here is not whether these passages were fulfilled on September 11, 2001, for they absolutely were, but the issue we are seeking to address is the “debate” that would begin at that time. The debate was over correct or incorrect methodology. The Adventist church began its rejection of the fourteen rules of prophetic interpretation of William Miller in 1863, and they have progressed to the point now where you cannot purchase a book of biblical study written by Adventist theologians that isn’t repeatedly endorsed by the theologians of apostate Protestantism and Roman Catholicism. From 1863 to 2001, and still today, the methodology that was originally represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation were set aside for the methodology of Roman Catholicism and apostate Protestantism. The prophetic “debate” that began when Revelation eighteen, verses one through three were fulfilled was over true or false methodology.

Chestiunea pe care o abordăm aici nu este dacă aceste pasaje s-au împlinit la 11 septembrie 2001, căci s-au împlinit în mod absolut, ci chestiunea pe care căutăm să o abordăm este „dezbaterea” care avea să înceapă atunci. Dezbaterea privea metodologia corectă sau incorectă. Biserica Adventistă a început în 1863 respingerea celor paisprezece reguli de interpretare profetică ale lui William Miller și a ajuns până acolo încât, astăzi, nu poți cumpăra o carte de studiu biblic scrisă de teologi adventiști care să nu fie în mod repetat recomandată de teologii protestantismului apostat și ai romano-catolicismului. Din 1863 până în 2001, și încă și astăzi, metodologia reprezentată inițial de regulile de interpretare profetică ale lui William Miller a fost pusă deoparte în favoarea metodologiei romano-catolicismului și a protestantismului apostat. „Dezbaterea” profetică ce a început când Apocalipsa, capitolul optsprezece, versetele unu până la trei, s-au împlinit privea metodologia adevărată sau falsă.

We will continue our consideration of the “debate” of chapter twenty-seven of Isaiah in the next article.

Vom continua considerarea noastră a „dezbaterii” din capitolul douăzeci și șapte al lui Isaia în articolul următor.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> "Ar trebui să știm noi înșine în ce constă creștinismul, ce este adevărul, care este credința pe care am primit-o, care sunt regulile Bibliei — regulile date nouă de la cea mai înaltă autoritate." Materialele din 1888, 403.

Back to Articles