Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută șaisprezece

Unveiling the Days of Vengeance: A Prophetic Exploration of Jeremiah’s Warning and the Final Generation

Dezvăluirea zilelor răzbunării: o explorare profetică a avertismentului lui Ieremia și a generației de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word

We were considering Jeremiah chapter fifty in the previous article, and in the passage the judgment upon Babylon, that begins at the soon coming Sunday law in the United States and ends with the wrath of God. The executive judgment is the day of the Lord’s vengeance that was represented by the destruction of Jerusalem in the year 70 AD. The destruction of Jerusalem accomplished by Rome in 70 AD, had been typified by the destruction of Jerusalem carried out by Nebuchadnezzar. Together they provided two witnesses of the Executive Judgment of the whore of Tyre, who is also the whore of Revelation chapter seventeen.

În articolul precedent am analizat Ieremia, capitolul cincizeci, și, în acel pasaj, judecata asupra Babilonului, care începe odată cu iminenta lege duminicală din Statele Unite și se încheie cu mânia lui Dumnezeu. Judecata executorie este ziua răzbunării Domnului, care a fost reprezentată de distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr. Distrugerea Ierusalimului săvârșită de Roma în anul 70 d.Hr. fusese prefigurată de distrugerea Ierusalimului înfăptuită de Nebucadnețar. Împreună, ele au oferit doi martori ai judecății executorii asupra desfrânatei din Tir, care este, de asemenea, desfrânata din Apocalipsa, capitolul șaptesprezece.

Jeremiah informs us that when the Lord’s vengeance is accomplished upon modern Babylon, beginning with the soon-coming Sunday law, that “In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve.” In those days, the sealing of the one hundred and forty-four thousand will have already been accomplished.

Ieremia ne înștiințează că, atunci când răzbunarea Domnului va fi împlinită asupra Babilonului modern, începând cu legea duminicală care va veni în curând, „În zilele acelea și în vremea aceea, zice Domnul, se va căuta nelegiuirea lui Israel și nu se va găsi; și păcatele lui Iuda, și nu se vor găsi: căci îi voi ierta pe cei pe care îi păstrez.” În zilele acelea, pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii se va fi încheiat deja.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 216.

> "Ce faceți, fraților, în marea lucrare de pregătire? Cei care se unesc cu lumea primesc tiparul lumesc și se pregătesc pentru semnul fiarei. Cei care nu se încred în sine, care se smeresc înaintea lui Dumnezeu și își curățesc sufletele prin ascultarea de adevăr, aceștia primesc tiparul ceresc și se pregătesc pentru pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Când decretul va fi emis și pecetea va fi aplicată, caracterul lor va rămâne curat și fără pată pentru veșnicie." Mărturii, volumul 5, 216.

The executive judgment begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, who calls men and women to flee from Babylon, and Jeremiah says, “their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her.” Her judgment is accomplished by the “archers.” The first reference to an archer in the Scriptures is concerning Ishmael.

Judecata executorie începe cu a doua voce din capitolul optsprezece al Apocalipsei, care îi cheamă pe bărbați și femei să fugă din Babilon, iar Ieremia spune: „A venit ziua lor, vremea cercetării lor. Glasul celor ce fug și scapă din țara Babilonului, ca să vestească în Sion răzbunarea Domnului Dumnezeului nostru, răzbunarea templului Său. Chemați laolaltă pe arcași împotriva Babilonului: toți cei ce întindeți arcul, tăbărâți împrejurul ei; să nu scape nimeni din ea; răsplătiți-o după fapta ei; după cum a făcut ea, faceți-i și voi.” Judecata ei este împlinită de „arcași”. Prima mențiune a unui arcaș în Scripturi se referă la Ismael.

> And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:17–20.

> Și Dumnezeu a auzit glasul băiatului, iar Îngerul lui Dumnezeu a chemat-o pe Agar din cer și i-a zis: Ce ai, Agar? Nu te teme, căci Dumnezeu a auzit glasul băiatului acolo unde este. Scoală-te, ridică-l pe băiat și ține-l de mână, căci voi face din el un neam mare. Și Dumnezeu i-a deschis ochii, și ea a văzut o fântână cu apă; s-a dus, a umplut burduful cu apă și i-a dat băiatului să bea. Și Dumnezeu a fost cu băiatul: el a crescut, a locuit în pustie și a ajuns arcaș. Geneza 21:17-20.

The “hour of the great earthquake” in Revelation eleven identifies the beginning of the executive judgment upon the whore of Rome, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. In the “hour” “the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded.” The third woe, is the seventh trumpet. It is the archers of Islam that are employed to bring His judgment upon those who enforce the mark of papal authority (Sunday worship), and persecute those who uphold the mark of God’s authority (Sabbath worship).

"Ceasul cutremurului celui mare" din Apocalipsa unsprezece identifică începutul judecății executorii asupra desfrânatei Romei, care începe odată cu legea duminicală ce va veni în curând în Statele Unite. În "ceas", "vaiul al treilea vine curând. Și al șaptelea înger a sunat." Al treilea vai este trâmbița a șaptea. Arcașii Islamului sunt întrebuințați pentru a aduce judecata Sa asupra celor care impun semnul autorității papale (închinarea duminicală) și îi persecută pe cei care susțin semnul autorității lui Dumnezeu (închinarea de Sabat).

In Luke chapter twenty-one Jesus in answering the disciple’s questions about the destruction of Jerusalem and the temple, provides an historical narrative that also represents the history of the last days. He references the “days of vengeance,” which was an essential prophetic attribute of His ministry as the Messiah, which He identified in His opening announcement of His ministry by reading from the prophet Isaiah to the church in Nazareth. The announcement at Nazareth, and the passage from Isaiah represented not only His ministry, but the message of His disciples, and more specifically the work and ministry of the movement of the one hundred and forty-four thousand.

În Luca, capitolul douăzeci și unu, Isus, răspunzând întrebărilor ucenicilor despre distrugerea Ierusalimului și a templului, oferă o narațiune istorică ce reprezintă totodată istoria zilelor din urmă. El face referire la „zilele răzbunării”, care constituiau un atribut profetic esențial al slujirii Sale ca Mesia, pe care l-a identificat în proclamarea inaugurală a slujirii Sale, citind din profetul Isaia în biserica din Nazaret. Proclamarea de la Nazaret și pasajul din Isaia au reprezentat nu numai slujirea Sa, ci și mesajul ucenicilor Săi și, mai specific, lucrarea și slujirea mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii.

> The spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them. For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Duhul Domnului Dumnezeu este peste mine, pentru că Domnul m-a uns să vestesc vești bune celor smeriți; m-a trimis să leg rănile celor cu inima zdrobită, să proclam libertate captivilor și deschiderea temniței celor legați; să vestesc anul plăcut Domnului și ziua răzbunării Dumnezeului nostru; să mângâi pe toți cei ce jelesc; să rânduiesc celor ce jelesc în Sion, să le dau cunună în loc de cenușă, untdelemnul bucuriei în locul întristării, haina laudei în locul duhului de apăsare; pentru ca ei să fie numiți stejari ai dreptății, sădirea Domnului, ca El să fie proslăvit. Ei vor zidi pustietățile de demult, vor ridica dărâmăturile din vremuri străvechi și vor reface cetățile pustiite, dărâmăturile a multor generații. Și străinii vor sta și vă vor paște turmele, iar fiii străinului vor fi plugarii voștri și vierii voștri. Dar voi veți fi numiți Preoții Domnului; oamenii vă vor spune Slujitorii Dumnezeului nostru; veți mânca bogățiile neamurilor și în slava lor vă veți lăuda. Pentru rușinea voastră veți primi îndoit; iar pentru ocara voastră ei se vor bucura de partea lor; de aceea, în țara lor ei vor stăpâni îndoitul; bucurie veșnică va fi pentru ei. Căci Eu, Domnul, iubesc judecata, urăsc jaful pentru arderea-de-tot; le voi rândui lucrarea în adevăr și voi încheia cu ei un legământ veșnic. Și sămânța lor va fi cunoscută între neamuri și odrasla lor în mijlocul popoarelor; toți cei ce îi vor vedea îi vor recunoaște, că sunt sămânța pe care a binecuvântat-o Domnul. Mă voi bucura nespus în Domnul, sufletul meu se va veseli în Dumnezeul meu; căci m-a îmbrăcat cu veșmintele mântuirii, m-a acoperit cu mantia dreptății, ca un mire care se împodobește cu podoabe și ca o mireasă care se înfrumusețează cu bijuteriile ei. Căci, după cum pământul își aduce lăstarul și, precum grădina face să răsară cele semănate în ea, tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor. Isaia 61:1-11.

The one hundred and forty-four thousand who are sealed in Ezekiel chapter nine, are those who are mourning over the sins in the church and in the world. “The acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God,” is when those who mourn in Zion are comforted, and become “trees of righteousness” in order to “glorify the Lord.” They glorify the Lord, for “in those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none.” Those who mourn are those who have been sealed and they are those who “shall build the old wastes,” who “shall raise up the former desolations, and” who “shall repair the waste cities, the desolations of many generations.” They shall “be named the Priests of the Lord,” and men shall call them “the Ministers of our God.”

Cei o sută patruzeci și patru de mii care sunt pecetluiți în Ezechiel, capitolul nouă, sunt aceia care jelesc pentru păcatele din biserică și din lume. "Anul bineprimit al Domnului, și ziua răzbunării Dumnezeului nostru," este vremea când cei ce jelesc în Sion sunt mângâiați și devin "copaci ai dreptății" pentru a "slăvi pe Domnul." Ei Îl slăvesc pe Domnul, căci "în zilele acelea și în vremea aceea, zice Domnul, nelegiuirea lui Israel va fi căutată și nu va fi." Cei ce jelesc sunt cei care au fost pecetluiți și ei sunt aceia care "vor zidi dărâmăturile vechi", care "vor ridica pustiirile de odinioară" și care "vor reface cetățile pustiite, pustiirile multor generații." Ei vor fi "numiți Preoții Domnului", iar oamenii îi vor numi "Slujitorii Dumnezeului nostru."

The righteousness of the one hundred and forty-four thousand is to “spring forth before all nations,” when they are lifted up as an ensign in the hour of the great earthquake. Their righteousness is caused progressively, for it is “as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth.” The sealing of the one hundred and forty-four thousand began at the arrival of the latter rain on September 1, 2001. It is then that the buds of earth were brought forth. Isaiah identifies when the buds spring forth.

Neprihănirea celor o sută patruzeci și patru de mii este rânduită să "răsară înaintea tuturor neamurilor", când vor fi înălțați ca un stindard în ceasul marelui cutremur. Neprihănirea lor este lucrată în mod progresiv, căci ea este "după cum pământul face să răsară mugurii, și după cum grădina face să răsară ceea ce este semănat în ea; tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară neprihănirea și lauda". Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii a început odată cu venirea ploii târzii la 1 septembrie 2001. Atunci au fost aduși la iveală mugurii pământului. Isaia identifică timpul când mugurii răsar.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Isaiah 27:8, 9.

> Cu măsură, când odrăslește, te vei judeca cu ea; El își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, așadar, va fi ispășită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este întregul rod spre înlăturarea păcatului său: când va face toate pietrele altarului ca pietre de cretă sfărâmate în bucăți, dumbrăvile și chipurile cioplite nu se vor mai ridica. Isaia 27:8, 9.

In “the day of the east wind” which is His “rough wind” that “He stayeth,” the “shooting forth” of the buds will begin when the rain is “measured.” “Stayeth” means restrained. When the four winds are restrained by the four angels of Revelation chapter seven, the sealing of the one hundred and forty-four thousand begins. At that time the latter rain begins to “sprinkle” in moderation, for the word “measure” in the verse means moderation. At the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand the latter rain is measured, and at the end of the period it is without measure.

În "ziua vântului de răsărit", care este "vântul Său aspru" pe care "El îl stăvilește", "odrăslirea mugurilor" va începe când ploaia va fi "măsurată". "Stayeth" înseamnă "stăvilit". Când cele patru vânturi sunt stăvilite de cei patru îngeri din Apocalipsa, capitolul șapte, începe pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii. Atunci ploaia târzie începe să "stropească" în mod moderat, căci cuvântul "măsură" din verset înseamnă moderație. La începutul perioadei pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, ploaia târzie este măsurată, iar la sfârșitul perioadei este fără măsură.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> Marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează tot pământul cu slava Sa, nu va veni până când nu vom avea un popor luminat, care să cunoască prin experiență ce înseamnă să fie împreună-lucrători cu Dumnezeu. Când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare fără măsură a Duhului Său; dar aceasta nu va fi câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu sunt împreună-lucrători cu Dumnezeu. Dumnezeu nu poate turna Duhul Său când egoismul și îngăduința de sine sunt atât de vădite; când domnește un duh care, dacă ar fi pus în cuvinte, ar exprima acel răspuns al lui Cain: «Sunt eu păzitorul fratelui meu?» Dacă adevărul pentru acest timp, dacă semnele care se îndesesc din toate părțile, care mărturisesc că sfârșitul tuturor lucrurilor este aproape, nu sunt suficiente pentru a trezi energia adormită a celor care pretind că cunosc adevărul, atunci întunericul, proporțional cu lumina care a strălucit, va cuprinde aceste suflete. Nu există nici măcar aparența unei scuze pentru indiferența lor pe care să o poată prezenta lui Dumnezeu în marea zi a judecății finale. Nu va exista niciun motiv de invocat pentru faptul că nu au trăit, nu au umblat și nu au lucrat în lumina adevărului sacru al Cuvântului lui Dumnezeu și, astfel, să arate unei lumi întunecate de păcat, prin purtarea lor, prin compasiunea lor și prin râvna lor, că puterea și realitatea Evangheliei nu pot fi combătute. Review and Herald, 21 iulie 1896.

The testing period of the latter rain and sealing of the one hundred and forty-four thousand begins with the measuring of the outpouring of the Holy Spirit for the wheat and tares have reached the time of the harvest. The rain brings both classes to maturity, then at the end of the testing period the wheat and tares are separated, and the wheat will then “know by experience what it means to be laborers together with God” They will then “have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure.”

Perioada de încercare a ploii târzii și a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii începe odată cu măsurarea revărsării Duhului Sfânt, căci grâul și neghina au ajuns la vremea secerișului. Ploaia aduce ambele clase la maturitate, apoi, la sfârșitul perioadei de încercare, grâul și neghina sunt separate, iar grâul va "cunoaște prin experiență ce înseamnă să fie lucrători împreună cu Dumnezeu". Atunci ei vor "avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, iar Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură".

The “day of the rough east wind” arrived on September 11, 2001, and Habakkuk’s debate over the counterfeit peace and safety message of the latter rain message, as opposed to the message identifying the day of God’s vengeance, began. At that point the plants, both wheat and tares began to bud and bring forth the fruit they would manifest at the judgment of the soon-coming Sunday law.

„Ziua vântului aspru de la răsărit” a sosit la 11 septembrie 2001, iar dezbaterea lui Habacuc cu privire la mesajul contrafăcut de pace și liniște al ploii târzii, în opoziție cu mesajul care identifică ziua răzbunării lui Dumnezeu, a început. În acel moment, plantele, și grâul, și neghina, au început să dea muguri și să aducă rodul pe care aveau să-l manifeste la judecata legii duminicale ce avea să vină în curând.

> “Again, these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> "Din nou, aceste parabole învață că nu va exista nicio perioadă de probă după judecată. Când lucrarea Evangheliei se încheie, urmează imediat separarea dintre cei buni și cei răi, iar soarta fiecărei clase este pentru totdeauna hotărâtă." Christ's Object Lessons, 123.

One class bows to the sun in Ezekiel chapter eight, and the other receives the seal of God in Ezekiel chapter nine. In Luke chapter twenty-one, Christ is identifying the one hundred and forty-four thousand, and He sets forth a sign that marks the final generation of earth’s history. He identified the sign that Christians must recognize in order to flee the destruction of Jerusalem.

O clasă se închină soarelui în capitolul opt din Ezechiel, iar cealaltă primește pecetea lui Dumnezeu în capitolul nouă din Ezechiel. În capitolul douăzeci și unu din Luca, Hristos îi identifică pe cei o sută patruzeci și patru de mii și stabilește un semn care marchează generația finală din istoria pământului. El a identificat semnul pe care creștinii trebuie să-l recunoască pentru a fugi de distrugerea Ierusalimului.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Și când veți vedea Ierusalimul înconjurat de oști, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei ce sunt în Iudeea să fugă la munți; cei ce sunt în mijlocul lui să iasă; iar cei ce sunt prin ținuturi să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, pentru ca toate cele scrise să se împlinească. Luca 21:20-22.

Jesus identified, “line upon line,” more prophetic characteristics of the sign, for His words are recorded not only by Luke, but also by Matthew and Mark.

Isus a identificat, „rând după rând”, mai multe caracteristici profetice ale semnului, căci cuvintele Lui sunt consemnate nu numai de Luca, ci și de Matei și Marcu.

> And this gospel of the kingdom shall be preached in all the world for a witness unto all nations; and then shall the end come. When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:14–16.

> Și această Evanghelie a Împărăției va fi propovăduită în toată lumea, spre mărturie tuturor neamurilor; și atunci va veni sfârșitul. Când, deci, veți vedea urâciunea pustiirii, despre care a vorbit prorocul Daniel, stând în locul sfânt (cine citește să înțeleagă): atunci cei ce vor fi în Iudeea să fugă la munți. Matei 24:14-16.

> And the gospel must first be published among all nations. But when they shall lead you, and deliver you up, take no thought beforehand what ye shall speak, neither do ye premeditate: but whatsoever shall be given you in that hour, that speak ye: for it is not ye that speak, but the Holy Ghost. Now the brother shall betray the brother to death, and the father the son; and children shall rise up against their parents, and shall cause them to be put to death. And ye shall be hated of all men for my name’s sake: but he that shall endure unto the end, the same shall be saved. But when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not, (let him that readeth understand,) then let them that be in Judaea flee to the mountains. Mark 13:10–14.

> Și Evanghelia trebuie mai întâi să fie propovăduită tuturor neamurilor. Iar când vă vor duce și vă vor preda, nu vă îngrijiți dinainte ce veți vorbi, nici nu premeditați; ci orice vi se va da în ceasul acela, aceea să spuneți; căci nu voi sunteți cei ce vorbiți, ci Duhul Sfânt. Iar fratele va da la moarte pe frate, și tatăl pe fiu; și copiii se vor ridica împotriva părinților și-i vor da la moarte. Și veți fi urâți de toți din pricina Numelui Meu; dar cel ce va răbda până la sfârșit, acela va fi mântuit. Iar când veți vedea urâciunea pustiirii, despre care a vorbit Daniel prorocul, stând unde nu se cuvine (cine citește să înțeleagă), atunci cei ce sunt în Iudeea să fugă la munți. Marcu 13:10-14.

Before the seven last plagues, which is the final and perfect fulfillment of the “days of vengeance,” is accomplished upon two classes the gospel of the kingdom must be preached and published among all nations. The gospel message is given to the nations at the soon-coming Sunday law in the United States, when the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign. The “days of vengeance” represents the period of the Executive Judgment of the whore of Babylon, which begins with the Sunday law in the United States and ends when Michael stands up and human probation closes, and the wrath of God is poured out in the seven last plagues.

Înainte ca împlinirea finală și desăvârșită a „zilelor răzbunării”, prin cele șapte ultime plăgi, să se săvârșească asupra celor două clase, Evanghelia Împărăției trebuie să fie propovăduită și vestită tuturor neamurilor. Mesajul Evangheliei este dat neamurilor în contextul iminentei legi duminicale din Statele Unite, când cei o sută patruzeci și patru de mii sunt înălțați ca un stindard. „Zilele răzbunării” reprezintă perioada Judecății Executive a desfrânatei Babilonului, care începe cu legea duminicală din Statele Unite și se încheie când Mihail se ridică și timpul de probă al omenirii se închide, iar mânia lui Dumnezeu este revărsată în cele șapte ultime plăgi.

The period of time is the “hour” which Mark identifies, and the “hour” of the “great earthquake,” and the “hour” the ten kings agree to give their seventh kingdom unto the papacy. When the last soul has accepted the gospel that is published to all nations, probation closes, and God’s wrath is poured out without mercy. That period begins with the gospel being proclaimed to all nations as the ensign is lifted up, and ends when the last person responds to the gospel message proclaimed and preached and published by the ensign. That period of time is the “days of vengeance.”

Perioada de timp este „ceasul” pe care îl identifică Marcu, și „ceasul” al „marelui cutremur”, și „ceasul” în care cei zece regi se învoiesc să dea papalității regatul lor al șaptelea. Când ultimul suflet va fi primit Evanghelia vestită tuturor neamurilor, timpul de probă se încheie, iar mânia lui Dumnezeu este vărsată fără milă. Acea perioadă începe odată cu proclamarea Evangheliei către toate neamurile, pe măsură ce stindardul este înălțat, și se încheie când ultima persoană răspunde mesajului Evangheliei proclamat, predicat și vestit de către stindard. Acea perioadă de timp constituie „zilele răzbunării”.

In Luke, chapter twenty-one, Jesus is pinpointing that history, for He is identifying the final generation, that will not die before His second coming. He identifies a sign, which is represented as the abomination of desolation spoken of by Daniel the prophet. The sign is when the abomination of desolation stands in the “holy place,” and when it is “standing where it ought not,” which is also when Jerusalem is “compassed with armies.”

În Evanghelia după Luca, capitolul douăzeci și unu, Isus indică cu precizie acel moment din istorie, căci El identifică generația finală, care nu va muri înainte de a doua Sa venire. El identifică un semn, înfățișat drept urâciunea pustiirii despre care a vorbit prorocul Daniel. Semnul este când urâciunea pustiirii stă în „locul sfânt” și când „stă unde nu se cuvine”, iar aceasta este totodată vremea când Ierusalimul este „împresurat de oști”.

When Jerusalem was compassed by armies in the year 66 by Cestius, the Christians in Jerusalem fled the city, and Sister White identifies that not one Christian died during the destruction that ultimately ended in the year 70. Cestius initiated a siege, and then withdrew for apparently unknown reasons, and the Christians in the city fled in agreement with the warning associated with the sign. In the year 70 Titus completed the destruction by once again instituting a siege. The siege of Cestius was the beginning of what is called the First Jewish-Roman War, and the siege and destruction accomplished by Titus was the end of the First Jewish-Roman War.

Când Ierusalimul a fost înconjurat de armate în anul 66 de către Cestius, creștinii din Ierusalim au fugit din cetate, iar Sora White afirmă că niciun creștin nu a murit în timpul distrugerii care, în cele din urmă, s-a încheiat în anul 70. Cestius a inițiat un asediu, apoi s-a retras din motive aparent necunoscute, iar creștinii din cetate au fugit în conformitate cu avertizarea asociată semnului. În anul 70, Titus a finalizat distrugerea prin reinstaurarea unui asediu. Asediul lui Cestius a constituit începutul a ceea ce se numește Primul Război Iudeo-Roman, iar asediul și distrugerea înfăptuite de Titus au constituit sfârșitul Primului Război Iudeo-Roman.

The entire history lasted three and a half years, began and ended with a siege, and the beginning contained a sign for God’s people. That history was identified as the days of God’s vengeance by Christ, which was a specific element that He was to identify in His ministry. Those days represent the executive judgment upon the whore of Rome that begins at the soon-coming Sunday law, and ends when human probation closes. At the beginning of the executive judgment of the whore of Babylon, the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign, which is a sign. When God’s other flock see the sign, they are to flee out of Babylon, whose destruction was typified by the destruction of Jerusalem.

Întreaga istorie a durat trei ani și jumătate, a început și s-a încheiat cu un asediu, iar la început s-a dat un semn pentru poporul lui Dumnezeu. Acea istorie a fost identificată de Hristos drept zilele răzbunării lui Dumnezeu, ceea ce constituia un element specific pe care El trebuia să-l identifice în slujirea Sa. Acele zile reprezintă judecata executivă asupra desfrânatei Romei, care începe odată cu legea duminicală ce va veni în curând și se sfârșește când se închide timpul de probă al omenirii. La începutul judecății executive asupra desfrânatei Babilonului, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt înălțați ca un stindard, care este un semn. Când cealaltă turmă a lui Dumnezeu vede semnul, trebuie să fugă din Babilon, a cărui nimicire a fost preînchipuită de nimicirea Ierusalimului.

We will continue to consider Luke chapter twenty-one in the next article.

Vom continua examinarea capitolului douăzeci și unu din Luca în articolul următor.

Back to Articles