Article

# Parallel Warnings - Number One

Avertismente paralele - Numărul unu

The Revelation of Jesus Christ: Understanding the Final Warning for Mankind

Apocalipsa lui Isus Hristos: Înțelegerea avertismentului final adresat omenirii

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word

The “Revelation of Jesus Christ” is opened up to God’s people when “the time is at hand.” The final warning message for mankind is given just before the close of human probation and that final message is represented in several prophetic lines in the Bible. In Revelation fourteen that final warning message is represented by three angels.

„Descoperirea lui Isus Hristos” este deschisă poporului lui Dumnezeu atunci când „vremea este aproape”. Mesajul final de avertizare adresat omenirii este dat chiar înainte de închiderea timpului de probă al omenirii, iar acel mesaj final este reprezentat în mai multe linii profetice din Biblie. În Apocalipsa, capitolul paisprezece, acel mesaj final de avertizare este reprezentat de trei îngeri.

> And I saw another angel fly in the midst of heaven, having the everlasting gospel to preach unto them that dwell on the earth, and to every nation, and kindred, and tongue, and people, Saying with a loud voice, Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come: and worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.

> Și am văzut un alt înger zburând prin mijlocul cerului, având Evanghelia veșnică, ca s-o propovăduiască celor ce locuiesc pe pământ și fiecărui neam, fiecărei seminții, fiecărei limbi și fiecărui popor, zicând cu glas tare: Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă, căci a venit ceasul judecății Lui; și închinați-vă Celui ce a făcut cerul și pământul și marea și izvoarele apelor.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication.

> Și a urmat un alt înger, zicând: A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că ea a adăpat toate neamurile din vinul mâniei desfrânării ei.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus. Revelation 14:6–12.

> Și al treilea înger i-a urmat, zicând cu glas mare: Dacă se închină cineva fiarei și chipului ei și primește semnul ei pe fruntea lui sau pe mâna lui, acela va bea și el din vinul mâniei lui Dumnezeu, turnat neamestecat în potirul indignării Sale; și va fi chinuit cu foc și pucioasă înaintea îngerilor sfinți și înaintea Mielului. Iar fumul chinului lor se ridică în vecii vecilor; și nu au odihnă nici ziua, nici noaptea, cei ce se închină fiarei și chipului ei, și oricine primește semnul numelui ei. Aici este răbdarea sfinților: aici sunt cei ce păzesc poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus. Apocalipsa 14:6-12.

In chapter eighteen of Revelation the very same message announces the fall of Babylon.

În capitolul al optsprezecelea al Apocalipsei, același mesaj vestește căderea Babilonului.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:1–5.

> După aceste lucruri am văzut un alt înger pogorându-se din cer, având mare putere; iar pământul s-a luminat de slava lui. Și a strigat cu putere, cu glas tare, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare și a ajuns locuință a demonilor, și temniță a oricărui duh necurat, și cușcă a oricărei păsări necurate și urâte. Căci toate neamurile au băut din vinul mâniei curviei ei, și împărații pământului au desfrânat cu ea, iar negustorii pământului s-au îmbogățit prin belșugul desfătărilor ei. Și am auzit un alt glas din cer, zicând: Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din urgiile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Apocalipsa 18:1-5.

The prophetic line of history, or we might say, the sequence of events represented by the angel that lightens the earth with his glory in chapter eighteen represents the events that lead to the close of judgment, the close of probation and the seven last plagues. The prophetic history represented in chapter eighteen runs “parallel” to the line of prophetic history represented by the three angels of chapter fourteen.

Linia profetică a istoriei — sau, am putea spune, succesiunea evenimentelor reprezentată de îngerul care luminează pământul cu slava sa în capitolul optsprezece — reprezintă evenimentele care conduc la încheierea judecății, la închiderea timpului de har și la cele șapte plăgi de pe urmă. Istoria profetică reprezentată în capitolul optsprezece se desfășoară „paralel” cu linia istoriei profetice reprezentată de cei trei îngeri din capitolul paisprezece.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> Dumnezeu a dat soliilor din Apocalipsa 14 locul lor în linia profeției, iar lucrarea lor nu trebuie să înceteze până la încheierea istoriei acestui pământ. Soliile primului și celui de-al doilea înger rămân adevăr pentru acest timp și trebuie să se desfășoare în paralel cu cea care urmează. Al treilea înger își proclamă avertizarea cu glas tare. „După aceste lucruri,” a zis Ioan, „am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere, și pământul a fost luminat de slava lui.” În această iluminare, lumina tuturor celor trei solii se îmbină. Materialele din 1888, 803, 804.

The three angels of chapter fourteen flying in the midst of heaven, symbolizes a worldwide message that concludes with the mark of the beast and the close of probation. In chapter eighteen the entire earth is lightened by the glory of the angel whose message also concludes with the close of probation.

Cei trei îngeri din capitolul paisprezece, zburând prin mijlocul cerului, simbolizează o solie mondială care se încheie cu semnul fiarei și cu închiderea timpului de har. În capitolul optsprezece, întregul pământ este luminat de slava îngerului, a cărui solie se încheie, de asemenea, cu închiderea timpului de har.

The message that is symbolically represented by three angels in chapter fourteen and that is also represented by the angel that descends in chapter eighteen are two illustrations of the same warning message. There is nothing redundant in the Bible, nothing wasted. The fact that the very same message is identified more than once by John is an emphasis on the importance of the message and it illustrates the divine method of teaching that is a biblical rule called “repeat and enlarge.” Bringing two lines of prophetic history together reveals truths that would not be recognized in either line when considered apart from the other line. Today if you brought two witnesses of the same event into court to testify, they might very well give opposite reports based upon their political or social ideology. This is not the case with Bible witnesses, they always agree, and if it appears to you that they don’t agree, then you are looking at something incorrectly.

Mesajul care este reprezentat simbolic de trei îngeri în capitolul paisprezece, precum și cel reprezentat de îngerul care coboară în capitolul optsprezece, constituie două ilustrații ale aceluiași mesaj de avertizare. În Biblie nu este nimic de prisos, nimic irosit. Faptul că același mesaj este identificat de mai multe ori de către Ioan subliniază importanța mesajului și ilustrează metoda divină de predare, care este o regulă biblică numită „repetare și extindere”. Aducerea laolaltă a două linii ale istoriei profetice dezvăluie adevăruri care nu ar fi recunoscute în niciuna dintre ele atunci când sunt luate separat, una față de cealaltă. Astăzi, dacă ai aduce doi martori ai aceluiași eveniment în instanță pentru a depune mărturie, ei ar putea foarte bine să ofere relatări opuse, întemeiate pe ideologia lor politică sau socială. Nu aceasta este situația cu mărturiile Scripturii; ele sunt întotdeauna concordante, iar dacă ți se pare că nu sunt, atunci interpretezi ceva greșit.

The two illustrations we are considering are the very same warning message that the book of Malachi represents as the return of Elijah the prophet. All three of the messages arrive in advance of the close of probation—for the warning message contained in all three lines of prophecy are not simply given in advance of the close of probation, but the close of probation is the very point of reference, the subject if you will, of each of those warning messages. In fact, if any warning message is proclaimed or illustrated by any prophet, it’s the same warning as Revelation fourteen, eighteen and Malachi’s Elijah prophecy.

Cele două ilustrații pe care le avem în vedere constituie chiar același mesaj de avertizare pe care cartea lui Maleahi îl prezintă drept întoarcerea profetului Ilie. Toate cele trei mesaje sosesc înaintea închiderii timpului de har, căci mesajul de avertizare cuprins în toate cele trei linii profetice nu este doar dat înaintea închiderii timpului de har, ci închiderea timpului de har este chiar punctul de referință, subiectul, dacă vreți, al fiecăruia dintre aceste mesaje de avertizare. De fapt, dacă vreun mesaj de avertizare este proclamat sau ilustrat de vreun profet, el este același avertisment ca acela din Apocalipsa, capitolele 14 și 18, și din profeția lui Maleahi despre Ilie.

These three lines of prophecy can easily be shown to run parallel to each other. That being said there are two primary sources of information in biblical prophecy. One is the identification of the sequence of events that unfold at the end of the world. The other source of information is the illustration of the prophets’ activities connected with the message outlining the future events.

Se poate demonstra cu ușurință că aceste trei linii profetice sunt paralele între ele. Așadar, există două surse principale de informații în profeția biblică. Una constă în identificarea succesiunii de evenimente care se desfășoară la sfârșitul lumii. Cealaltă sursă de informații este ilustrarea activităților profeților care sunt legate de mesajul ce conturează evenimentele viitoare.

There are two rules worth considering in connection with these ideas. The first is that all the prophets speak about the end of the world, which is where probation closes.

Există două reguli vrednice de a fi luate în considerare în legătură cu aceste idei. Întâia este aceea că toți profeții vorbesc despre sfârșitul lumii, care este momentul în care are loc închiderea timpului de har.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Fiecare dintre profeții din vechime a vorbit mai puțin pentru vremea lor decât pentru a noastră, astfel încât profețirea lor este valabilă pentru noi. «Și toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise pentru avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor.» 1 Corinteni 10:11. «Lor le-a fost descoperit că nu pentru ei înșiși, ci pentru noi slujeau ei aceste lucruri, care acum v-au fost vestite prin cei ce v-au propovăduit Evanghelia prin Duhul Sfânt trimis din cer, în care chiar îngerii doresc să privească.» 1 Petru 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Biblia și-a adunat comorile și le-a strâns laolaltă pentru această ultimă generație. Toate marile evenimente și solemnele acte ale istoriei Vechiului Testament s-au repetat și se repetă în biserică în aceste zile din urmă.” Mesaje alese, cartea 3, 338, 339.

All the prophetic messages of the Bible are “in force for us” “upon whom the ends of the world are come.” That rule, in conjunction with another rule that identifies “matters” which the Holy Spirit has “shaped,” “both in the giving of the prophecy and” also “in the events portrayed” add strength to the claim that prophetic events at the beginning of a prophecy typify and run parallel to the prophetic events at the end of any given prophecy.

Toate mesajele profetice ale Bibliei sunt "valabile pentru noi", "peste care au venit sfârșiturile veacurilor". Acea regulă, în conjuncție cu o altă regulă care identifică "aspecte" pe care Duhul Sfânt le-a "modelat", "atât în transmiterea profeției cât și" de asemenea "în evenimentele înfățișate", adaugă greutate susținerii că evenimentele profetice de la începutul unei profeții tipifică și se desfășoară în paralel cu evenimentele profetice de la sfârșitul oricărei profeții date.

> “There is need of a much closer study of the word of God; especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy; but we should call attention to what the prophets and apostles have written under the inspiration of the Holy Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and that the Lord God of heaven and His law are to be exalted. Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented.” Testimonies to Ministers, 112.

> Este nevoie de un studiu mult mai aprofundat al Cuvântului lui Dumnezeu; în mod deosebit, Daniel și Apocalipsa ar trebui să primească atenție ca niciodată până acum în istoria lucrării noastre. S-ar putea să avem mai puțin de spus, în anumite privințe, cu privire la puterea romană și la papalitate; dar ar trebui să atragem atenția asupra a ceea ce profeții și apostolii au scris sub inspirația Duhului Sfânt al lui Dumnezeu. Duhul Sfânt a rânduit astfel lucrurile, atât în darea profeției, cât și în evenimentele înfățișate, încât să ne învețe că agentul omenesc trebuie ținut în umbră, ascuns în Hristos, iar Domnul Dumnezeu al cerului și Legea Sa să fie înălțate. Citiți cartea lui Daniel. Evocați, punct cu punct, istoria împărățiilor reprezentate acolo. Mărturii pentru slujitori, 112.

The “Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed.” In “giving of the prophecy and in the events portrayed” “matters” have been “so shaped” by “the Holy Spirit” that both “the giving of the prophecy” and “the events portrayed,” are to be recognized as inspired and applied to the prophetic illustration of the end of the world.

„Duhul Sfânt a orânduit astfel lucrurile, atât în transmiterea profeției, cât și în evenimentele prezentate.” În „transmiterea profeției și în evenimentele prezentate”, „lucrurile” au fost „orânduite astfel” de „Duhul Sfânt”, încât atât „transmiterea profeției”, cât și „evenimentele prezentate” trebuie să fie recunoscute ca inspirate și aplicate la ilustrarea profetică a sfârșitului lumii.

John was given the prophecy from Gabriel and told to write it in a book and send it to the churches. He was then being persecuted by Rome; he was exiled in a fashion that would parallel what in the world today would call a black-site. In that history John was as isolated from mankind as is any prisoner at Guantanamo Bay.

Lui Ioan i-a fost dată profeția de la Gabriel și i s-a spus să o scrie într-o carte și să o trimită bisericilor. Era atunci persecutat de Roma; a fost exilat într-o manieră care s-ar asemăna cu ceea ce lumea de astăzi ar numi un „black-site”. În acea istorie, Ioan era la fel de izolat de omenire precum este orice deținut de la Guantanamo Bay.

John identifies that the vision took place when he was worshipping on the seventh-day Sabbath, which is the Lord’s Day.

Ioan indică faptul că vedenia a avut loc în timp ce se închina în Sabatul zilei a șaptea, care este Ziua Domnului.

> For the Son of man is Lord even of the sabbath day. Matthew 12:8.

> Căci Fiul Omului este Domn chiar și al zilei de Sabat. Matei 12:8.

While worshipping in the Spirit, he heard a great voice behind him.

Pe când se închina în Duhul, a auzit în urma lui un glas mare.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9–11.

> Eu, Ioan, care sunt și fratele vostru și părtaș la necaz, și la împărăția și răbdarea lui Isus Hristos, mă aflam în insula numită Patmos, din pricina Cuvântului lui Dumnezeu și a mărturiei lui Isus Hristos. Am fost în Duhul în ziua Domnului și am auzit în urma mea un glas mare, ca de trâmbiță, care zicea: Eu sunt Alfa și Omega, Cel dintâi și Cel de pe urmă; și: Ce vezi, scrie într-o carte și trimite-o celor șapte biserici care sunt în Asia: către Efes, și către Smirna, și către Pergam, și către Tiatira, și către Sardes, și către Filadelfia, și către Laodiceea. Apocalipsa 1:9-11.

John, his surroundings and the circumstances identified describe him as one that is being persecuted for being a seventh-day Sabbath worshipper, but one who is also being persecuted because they believe in both the Bible and the writings of Ellen White, which is the “testimony of Jesus.” He hears a great voice behind him, which he turns to see, and in so doing he represents a Seventh-day Adventist at the end of the world who hear a voice behind them saying, “this is the way, walk ye in it.”

Descrierea lui Ioan, a împrejurimilor sale și a circumstanțelor identificate îl prezintă ca pe unul care este persecutat pentru că este păzitor al Sabatului zilei a șaptea, dar și ca pe unul care este persecutat pentru că crede atât în Biblie, cât și în scrierile lui Ellen White, care constituie „mărturia lui Isus”. El aude înapoia lui un glas mare, spre care se întoarce ca să-l vadă și, făcând astfel, el reprezintă un Adventist de Ziua a Șaptea de la sfârșitul lumii, care aude înapoia lui un glas zicând: „aceasta este calea, umblați pe ea”.

All the lines of prophecy parallel each other at the end of the world.

Toate liniile profeției sunt paralele între ele la sfârșitul lumii.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end.” Acts of the Apostles, 585.

> "În Apocalipsa se întâlnesc și se încheie toate cărțile Bibliei." Faptele apostolilor, 585.

Any prophet that hears a voice behind them, aligns with John in the illustration of God’s people at the end of the world. John heard a voice behind him that gave him instructions. Isaiah also heard a voice of instruction.

Orice profet care aude un glas înapoia sa se încadrează, alături de Ioan, în ilustrarea poporului lui Dumnezeu la sfârșitul lumii. Ioan a auzit un glas înapoia lui, care i-a dat îndrumări. Isaia a auzit, de asemenea, un glas de îndrumare.

> And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him.

> De aceea Domnul va aștepta, ca să Se îndure de voi, și de aceea Se va înălța, ca să aibă milă de voi; căci Domnul este un Dumnezeu al judecății: ferice de toți cei ce Îl așteaptă.

> For the people shall dwell in Zion at Jerusalem: thou shalt weep no more: he will be very gracious unto thee at the voice of thy cry; when he shall hear it, he will answer thee. And though the Lord give you the bread of adversity, and the water of affliction, yet shall not thy teachers be removed into a corner any more, but thine eyes shall see thy teachers: And thine ears shall hear a word behind thee, saying, This is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left. Isaiah 30:18–21.

> Căci poporul va locui în Sion, la Ierusalim; nu vei mai plânge; El îți va arăta multă îndurare la glasul strigătului tău; când îl va auzi, îți va răspunde. Și chiar dacă Domnul îți dă pâinea strâmtorării și apa necazului, totuși învățătorii tăi nu vor mai fi îndepărtați într-un colț, ci ochii tăi îi vor vedea pe învățătorii tăi; și urechile tale vor auzi un cuvânt în urma ta, zicând: Aceasta este calea, umblați pe ea, când vă veți întoarce la dreapta și când vă veți întoarce la stânga. Isaia 30:18-21.

God’s remnant people hear a voice behind them identifying which way they should walk. They then need to decide if they will listen or not listen. The people represented by John and Isaiah are people at the end of the world who wait for the Lord while He tarries, and Isaiah informs us he tarries because He is a God of judgment. From the beginning of Millerite history in 1798 until the close of probation for Adventism at the Sunday law, God is accomplishing the judgment in the heavenly sanctuary. The promise is that those who wait for the Lord during the judgment period will be blessed.

Poporul rămășiță al lui Dumnezeu aude o voce în urma lui, care îi indică pe ce cale trebuie să meargă. Apoi trebuie să hotărască dacă va asculta sau nu. Oamenii reprezentați de Ioan și de Isaia sunt oameni de la sfârșitul lumii care Îl așteaptă pe Domnul în timp ce El zăbovește, iar Isaia ne informează că El zăbovește pentru că este un Dumnezeu al judecății. De la începutul istoriei milerite, în 1798, și până la închiderea timpului de probă pentru adventism, la legea duminicală, Dumnezeu aduce la îndeplinire judecata în sanctuarul ceresc. Promisiunea este că aceia care Îl așteaptă pe Domnul în timpul perioadei de judecată vor fi binecuvântați.

God’s people who are blessed for waiting, are represented by the virgins who wait for the Bridegroom in the parable of the ten virgins. All ten fell asleep, and then at midnight a crisis arrives that separates the sleeping virgins into two classes. One class had heard a voice behind them and turned to see the voice which instructed them as to which way to proceed, and the other class refused to turn around and hear the voice—in spite of the fact that the message that runs throughout the book of Revelation is, “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Poporul lui Dumnezeu, care este binecuvântat pentru că așteaptă, este reprezentat de fecioarele care Îl așteaptă pe Mirele în pilda celor zece fecioare. Toate cele zece au adormit, iar apoi, la miezul nopții, survine o criză care desparte fecioarele adormite în două cete. Cei dintâi auziseră un glas înapoia lor și s-au întors să vadă glasul care îi îndruma cu privire la calea pe care să meargă, iar ceilalți au refuzat să se întoarcă și să audă glasul — în ciuda faptului că mesajul care străbate întreaga carte a Apocalipsei este: „Cine are urechi, să audă ce zice Duhul Bisericilor.”

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> "Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist." Tragedia veacurilor, 393.

John represents the Adventist people who turn to the past in order to understand the future. When they “hear a word behind” them as John did, the word also includes the instruction given in Isaiah’s testimony of this identical event. Isaiah’s instruction was, “this is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left.” The wise virgins in Daniel twelve understand the increase of knowledge at the end of the world, because they had “run to and fro” in the word to understand the life-giving knowledge that was unsealed.

Ioan reprezintă poporul adventist care se întoarce spre trecut pentru a înțelege viitorul. Când 'aud un cuvânt înapoia' lor, așa cum a făcut Ioan, cuvântul cuprinde de asemenea îndrumarea dată în mărturia lui Isaia despre acest eveniment identic. Îndrumarea lui Isaia a fost: "Aceasta este calea, umblați pe ea, când vă întoarceți la dreapta și când vă întoarceți la stânga." Fecioarele înțelepte din Daniel doisprezece înțeleg înmulțirea cunoștinței de la sfârșitul lumii, pentru că au 'alergat încoace și încolo' în Cuvânt pentru a înțelege cunoștința dătătoare de viață care a fost desigilată.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Tu însă, Daniele, ține închise cuvintele și pecetluiește cartea până la vremea sfârșitului: mulți vor alerga încoace și încolo, iar cunoașterea va spori. Daniel 12:4.

The prophets we are considering represent Seventh-day Adventists in the history where judgment comes to a conclusion and probation closes. Those represented as the wise virgins hear a voice behind them saying this is the way to walk and He promises to guide them on the path when they turn to the left or the right. “Running to and fro” as the wise virgins do when the book is unsealed is a symbol for Bible study. Nature informs us that in order to run, you first must learn to walk and Isaiah’s testimony says that if you listen to the voice behind you, he will guide you in the study of His Word whether you turn to the Old Testament (left) or the New Testament (right). Open the Bible and He will guide you by His voice. But for Seventh-day Adventists at the end of the world it also means He will guide you when you open the Bible (left) and when you open the Spirit of Prophecy (right).

Profeții pe care îi avem în vedere îi reprezintă pe Adventiștii de Ziua a Șaptea în istoria în care judecata ajunge la încheiere, iar timpul de probă se închide. Cei reprezentați ca fecioarele înțelepte aud un glas în urma lor spunând că aceasta este calea pe care să meargă, iar El le promite că îi va călăuzi pe drum când se vor abate la stânga sau la dreapta. "Alergarea încoace și încolo", așa cum fac fecioarele înțelepte când cartea este desigilată, este un simbol al studierii Bibliei. Natura ne învață că, pentru a alerga, trebuie mai întâi să înveți să umbli, iar mărturia lui Isaia spune că, dacă asculți de glasul care vine din urma ta, El te va călăuzi în studiul Cuvântului Său, fie că te îndrepți spre Vechiul Testament (stânga), fie spre Noul Testament (dreapta). Deschide Biblia și El te va călăuzi prin glasul Său. Dar pentru Adventiștii de Ziua a Șaptea de la sfârșitul lumii aceasta înseamnă, de asemenea, că El te va călăuzi când deschizi Biblia (stânga) și când deschizi Spiritul Profetic (dreapta).

The way to walk is even more specific when Jeremiah’s testimony is added.

Calea pe care să umblăm devine încă și mai precisă atunci când se adaugă mărturia lui Ieremia.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken.

> Așa zice Domnul: Stați pe drumuri și priviți și întrebați de cărările cele vechi, unde este calea cea bună, și umblați pe ea și veți găsi odihnă pentru sufletele voastre. Dar ei au zis: Nu vom umbla pe ea. De asemenea am rânduit străjeri peste voi, zicând: Luați aminte la sunetul trâmbiței. Dar ei au zis: Nu vom lua aminte.

> Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> De aceea, ascultați, voi, neamuri, și luați cunoștință, o, adunare, de ceea ce este în mijlocul lor. Ascultă, pământule: iată, voi aduce nenorocire asupra acestui popor, chiar rodul gândurilor lor, pentru că n-au luat aminte la cuvintele mele, nici la legea mea, ci au lepădat-o. Ieremia 6:16-19.

There are two classes of worshippers in the passage. One group considers all the “ways” and chooses the “old paths” to walk in. They were capable of selecting the “good way” from all the other possible “ways,” because they are those who listened to the voice behind them, and that voice informed them, “this is the way, walk ye in it.” John represents those that hear the voice from behind, a voice from the “old paths.”

În pasaj există două categorii de închinători. Un grup ia în socotință toate „căile” și alege „căile vechi” pe care să umble. Ei au fost capabili să aleagă „calea cea bună” dintre toate celelalte „căi” posibile, pentru că sunt aceia care au auzit glasul din urma lor, iar acel glas le-a spus: „Aceasta este calea, umblați pe ea.” Ioan îi reprezintă pe cei ce aud glasul din urma lor, un glas de pe „căile vechi”.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> 'Așa zice Domnul: Stați în drumuri și priviți și întrebați de cărările cele vechi, care este calea cea bună, și umblați pe ea.' Ieremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Nimeni să nu caute să smulgă temeliile credinței noastre — temeliile așezate la începutul lucrării noastre prin studierea rugătoare a Cuvântului și prin revelație. Pe aceste temelii am zidit în ultimii cincizeci de ani. Oamenii pot socoti că au găsit o cale nouă și că pot pune o temelie mai tare decât cea care a fost așezată. Dar aceasta este o mare amăgire. Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost așezată.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> În trecut, mulți au întreprins zidirea unei noi credințe, statornicirea unor noi principii. Dar cât a stat în picioare zidirea lor? Curând s-a prăbușit, fiindcă nu era întemeiată pe Stâncă.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> Nu au trebuit oare primii ucenici să se confrunte cu spusele oamenilor? Nu au trebuit ei să asculte teorii false și apoi, după ce au făcut totul, să rămână neclintiți, zicând: „Altă temelie nu poate pune nimeni decât cea care este pusă”? 1 Corinteni 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Așadar, suntem datori să ținem neclintit până la sfârșit începutul încrederii noastre. Cuvinte pline de putere au fost trimise de Dumnezeu și de Hristos acestui popor, scoatându-l din lume, punct cu punct, în lumina limpede a adevărului prezent. Cu buze atinse de foc sfânt, slujitorii lui Dumnezeu au proclamat solia. Rostirea divină și-a pus pecetea asupra autenticității adevărului proclamat.” Mărturii, volumul 8, 296, 297.

But there is another group in Jeremiah’s line and that “congregation” as he identifies them, have built a house representing a new faith, and that house falls because it was not built upon the rock. That house is the Seventh-day Adventist church, or as John identifies the very same church—the synagogue of Satan.

Dar există un alt grup pe linia lui Ieremia, iar „adunarea”, cum îi numește el, a zidit o casă care reprezintă o credință nouă, și acea casă cade pentru că nu a fost zidită pe stâncă. Acea casă este Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea, sau, cum o identifică Ioan pe aceeași biserică: „sinagoga lui Satana”.

To refuse to hear is to reject, his “words” and his “law.” Due to their rebellion against returning and walking in the old paths and also their refusal to hear the trumpet message of the watchman, God is going to bring evil upon the people Jeremiah identifies as a “evil congregation.” How God deals with the Seventh-day Adventist church of Laodicea is a subject of Bible prophecy. The prophet Hosea contributes to the characteristics of the “evil congregation” when he speaks about why they are rejected.

A refuza să asculți înseamnă a respinge „cuvintele” și „legea” Lui. Din pricina răzvrătirii lor împotriva întoarcerii și a umblării pe cărările cele vechi, precum și a refuzului lor de a asculta solia de trâmbiță a străjerului, Dumnezeu va aduce rău asupra poporului pe care Ieremia îl identifică drept o „adunare rea”. Modul în care Dumnezeu tratează Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea a Laodiceei este un subiect al profeției biblice. Profetul Osea contribuie la definirea trăsăturilor „adunării rele” când vorbește despre motivele pentru care sunt respinși.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu piere din lipsa cunoștinței: fiindcă ai lepădat cunoștința, te voi lepăda și Eu, ca să nu-Mi fii preot: fiindcă ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita și Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

They are rejected for lacking knowledge, which represents a message that is unsealed at the time of the end. God is ending here His covenant relationship with His people in the passage, for He directly calls them, “My people!” Because they rejected Christ, and have forgotten His law they will be no priest for God. When God’s people enter into covenant with God, He makes them priests and kings. When God entered into covenant with ancient Israel he stated through Moses:

Ei sunt lepădați din pricina lipsei de cunoștință, care reprezintă un mesaj care este desigilat la vremea sfârșitului. În acest pasaj, Dumnezeu pune capăt relației Sale de legământ cu poporul Său, căci El îi numește în mod direct: «Poporul Meu!» Pentru că L-au respins pe Hristos și au uitat legea Lui, nu vor mai fi preoți pentru Dumnezeu. Când poporul lui Dumnezeu intră în legământ cu Dumnezeu, El îi face preoți și împărați. Când Dumnezeu a încheiat legământul cu Israelul din vechime, El a spus prin Moise:

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> Acum dar, dacă veți asculta într-adevăr de glasul Meu și veți păzi legământul Meu, atunci Îmi veți fi o comoară deosebită, mai presus decât toate popoarele; căci al Meu este tot pământul. Și Îmi veți fi o împărăție de preoți și un neam sfânt. Acestea sunt cuvintele pe care le vei spune fiilor lui Israel. Exodul 19:5, 6.

When God entered into covenant with the Christian church he stated through Peter:

Când Dumnezeu a încheiat un legământ cu Biserica creștină, El a rostit prin Petru:

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> Dar voi sunteți o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor deosebit; ca să vestiți laudele Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată: voi, care odinioară nu erați un popor, dar acum sunteți poporul lui Dumnezeu; voi, care nu primiserăți îndurare, dar acum ați primit îndurare. 1 Petru 2:9, 10.

Peter in these verses addresses the transition from ancient Israel as God’s chosen covenant people unto the Christian church, when he states that “in times past were not a people, but now are the people of God.” When the Jews divorced themselves from God, the Lord entered into covenant with the Christian church. Both were considered as nations of priests while they were married to the Lord.

Petru, în aceste versete, abordează tranziția de la Israelul din vechime, ca popor ales al legământului lui Dumnezeu, către Biserica creștină, afirmând: „odinioară nu erați un popor, iar acum sunteți poporul lui Dumnezeu”. Când iudeii au divorțat de Dumnezeu, Domnul a încheiat un legământ cu Biserica creștină. Ambele erau socotite popoare de preoți câtă vreme erau căsătorite cu Domnul.

To be rejected as a priest indicates that you once were a covenant people. Seventh-day Adventists entered into covenant with the Lord at the beginning of Adventist history. The church in the wilderness came out of the Reformation but rejected the Millerite message, and thus divorced themselves from God during the history of the first and second angels’ messages. The final separation was the arrival of the second angel and the pronouncement was that they were no longer a daughter of Christ, but had become a daughter of Babylon. Immediately after, during the Midnight Cry, God called His new bride to the covenant marriage.

A fi lepădat din preoție arată o apartenență anterioară la poporul legământului. Adventiștii de Ziua a Șaptea au încheiat un legământ cu Domnul la începutul istoriei adventiste. Biserica din pustie a provenit din Reformă, dar a respins mesajul milerit și, astfel, s-a despărțit de Dumnezeu în cursul istoriei primei și celei de-a doua solii îngerești. Despărțirea finală a venit odată cu sosirea celui de-al doilea înger, iar proclamația a fost că nu mai erau o fiică a lui Hristos, ci deveniseră o fiică a Babilonului. Îndată după aceea, în timpul Strigătului de la miezul nopții, Dumnezeu Și-a chemat noua mireasă la căsătoria legământului.

The two tables that were the symbol of the covenant for ancient Israel were the two tables of the Ten Commandments, and the two tables for spiritual modern Israel are the two tables of Habakkuk as represented by the 1843 and 1850 charts. The covenant people that inspiration has identified repeatedly as Laodicea rejected the old paths, refused to listen to the voice behind them, and they therefore repeat the ending history of ancient Israel as they are spewed out of the mouth of the Lord. Why does this happen to those He calls, “My people?”

Cele două table care au fost simbolul legământului pentru Israelul din vechime au fost cele două table ale Decalogului, iar cele două table pentru Israelul spiritual modern sunt cele două tăblițe ale lui Habacuc, așa cum sunt reprezentate de planșele din 1843 și 1850. Poporul legământului, pe care inspirația l-a identificat în repetate rânduri drept Laodicea, a respins cărările cele vechi, a refuzat să asculte glasul dinapoia lui și, prin urmare, repetă istoria de încheiere a Israelului din vechime, în timp ce este vărsat din gura Domnului. De ce se întâmplă aceasta celor pe care El îi numește «Poporul Meu»?

The parable of the ten virgins, which illustrates the experience of Adventism is twice fulfilled, once at the beginning and then at the ending of Adventism. Sister White teaches that the parable has been and will be fulfilled to the very letter, and also that the parable is always to be understood as present truth, just as is the third angel.

Pilda celor zece fecioare, care ilustrează experiența Adventismului, își găsește de două ori împlinirea: o dată la începutul și apoi la sfârșitul Adventismului. Sora White învață că pilda a fost și va fi împlinită întocmai, la literă, și, de asemenea, că pilda trebuie întotdeauna înțeleasă ca adevăr prezent, așa cum este și solia îngerului al treilea.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Mi se indică adesea pilda celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă a fost și va fi împlinită întocmai, după literă, căci are o aplicare specială pentru timpul acesta și, asemenea soliei îngerului al treilea, a fost împlinită și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului. Review and Herald, 19 august 1890.

Millerite Adventism fulfilled the waiting of the parable between their failed prediction of 1843 and the correct prediction of October 22, 1844. The prophetic details of this history are many and important, but I simply wish to identify that the parable of the ten virgins is directly connected to the third angel as Sister White just stated.

Adventismul millerit a împlinit așteptarea din pildă între predicția sa eșuată din 1843 și predicția sa corectă din 22 octombrie 1844. Detaliile profetice ale acestei istorii sunt numeroase și importante, dar doresc doar să arăt că pilda celor zece fecioare este în mod direct legată de al treilea înger, așa cum tocmai a afirmat Sora White.

From 1798 until October 22, 1844, the message of the first angel announced the opening of the judgment. Just before the judgment began the Midnight Cry of the parable of the ten virgins was fulfilled. Therefore, when the third angel announces the close of judgment, the announcement of the Midnight Cry will once again be repeated.

Din 1798 până la 22 octombrie 1844, solia primului înger a vestit deschiderea judecății. Cu puțin înainte ca judecata să înceapă, Strigarea de la miezul nopții din pilda celor zece fecioare a fost împlinită. Prin urmare, când al treilea înger vestește închiderea judecății, vestirea Strigării de la miezul nopții va fi din nou repetată.

The recognition that the Protestant churches had rejected God’s message, thus becoming the daughters of Babylon, was the arrival of the second angel’s message and the beginning of the tarrying time in the parable that was being “fulfilled to the very letter.” The Lord did not return in 1843, He tarried to test and bless the virgins. The announcement of the second angel identifying the Protestant churches as daughters of Babylon was a call for those still in those fallen churches to come out and stand with the Millerites and their understanding of the prophecies. At the Exeter camp meeting Samuel Snow provided the evidence necessary to confirm the Lord’s coming on October 22, 1844, and the message of the Midnight Cry swept across the land like a tidal wave. Then the third angel arrived at the Great Disappointment of October 22, 1844.

Recunoașterea că bisericile protestante respinseseră solia lui Dumnezeu, devenind astfel fiicele Babilonului, a însemnat venirea soliei îngerului al doilea și începutul timpului de întârziere din pilda care se „împlinea la literă”. Domnul nu S-a întors în 1843; El a zăbovit pentru a încerca și a binecuvânta fecioarele. Vestirea celui de-al doilea înger, care identifica bisericile protestante drept fiicele Babilonului, a fost o chemare adresată celor încă aflați în acele biserici căzute să iasă și să stea de partea mileriților și a înțelegerii lor a profețiilor. La adunarea de tabără de la Exeter, Samuel Snow a furnizat dovezile necesare pentru a confirma venirea Domnului la 22 octombrie 1844, iar solia Strigătului de la miezul nopții a măturat țara ca un val de maree. Apoi a sosit al treilea înger la Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844.

This was a brief summation of a beginning history that I have left out many points, in order to isolate a few points that seem more relevant to what we are addressing.

Aceasta a fost o scurtă sinteză a unei istorii de început, din care am omis multe puncte, în vederea izolării câtorva puncte care par mai relevante pentru ceea ce abordăm.

We will continue these thoughts in the next article.

Vom continua aceste gânduri în articolul următor.

Back to Articles