Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Seventeen

Revelația lui Iisus Hristos - Numărul șaptesprezece

Awakening the Dry Bones: A Call to Purity and Faith in the Tarrying Time

Trezirea oaselor uscate: o chemare la curăție și credință în vremea zăbovirii

Author

Jeff Pippenger

Published

November 17, 2023

Formats

PDF
Word

The dry bones that are laying dead in the street, who hear the “voice” of the one who is crying in the wilderness, do so because the Comforter has come, in fulfillment of Jesus’ promise to send him. In the first disappointment of the Millerites, the Millerites came to understand that they were in the tarrying time of the virgin’s parable.

Oasele uscate care zac moarte pe stradă aud „glasul” celui ce strigă în pustie pentru că a venit Mângâietorul, în împlinirea făgăduinței lui Isus de a-L trimite. La prima dezamăgire a milleriților, milleriții au ajuns să înțeleagă că se aflau în timpul zăbovirii din pilda fecioarelor.

> “The disappointed ones saw from the Bible that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect him in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 153.

> „Cei dezamăgiți au văzut din Biblie că se aflau în vremea zăbovirii și că trebuiau să aștepte cu răbdare împlinirea vedeniei. Aceleași dovezi care i-au determinat să-L aștepte pe Domnul lor în 1843 i-au determinat să aștepte venirea Lui în 1844.” Daruri spirituale, volumul 1, 153.

Those who have been typified by the Millerites repeat the experience of the first disappointment, and when they do, they must understand that they too, are in the tarrying time of the virgin’s parable. It is only the influence of the Comforter that allows them to see this truth. That recognition, brought about by the Comforter, is represented by the first prophecy that Ezekiel was instructed to proclaim to the valley of dry, dead bones.

Cei care au fost prefigurați de milleriți repetă experiența primei dezamăgiri, iar când o fac, trebuie să înțeleagă că și ei se află în timpul întârzierii din pilda fecioarelor. Numai influența Mângâietorului le îngăduie să vadă acest adevăr. Acea recunoaștere, adusă de Mângâietorul, este reprezentată de prima profeție pe care lui Ezechiel i s-a poruncit să o proclame văii oaselor uscate, moarte.

> Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:4–8.

> Iarăși mi-a zis: Prorocește asupra acestor oase și spune-le: O, oase uscate, ascultați cuvântul Domnului. Așa zice Domnul Dumnezeu acestor oase: Iată, voi face să intre în voi suflare, și veți trăi; și voi pune vine peste voi, și voi face să crească carne peste voi, și vă voi acoperi cu piele, și voi pune suflare în voi, și veți trăi; și veți cunoaște că Eu sunt Domnul. Am prorocit, deci, după cum mi se poruncise; și pe când proroceam, s-a făcut un vuiet, și iată, o zguduire, și oasele s-au apropiat unele de altele, os la osul său. Și când am privit, iată, au crescut pe ele vine și carne, și pielea le-a acoperit pe deasupra; dar nu era suflare în ele. Ezechiel 37:4-8.

The “noise” represents the Holy Spirit. At that point the virgins need to recognize that they are in the tarrying time. The biblical instructions of what the disappointed must do when they recognize they are in the tarrying time is abundant. Jeremiah teaches they must never return to the “assembly of mockers,” which in the message to Philadelphia, is the synagogue of Satan. They must also separate the precious from the vile. The precious contrasted with the vile has a dual meaning.

„Zgomotul” reprezintă Duhul Sfânt. În acel moment, fecioarele trebuie să recunoască faptul că se află în timpul întârzierii. Învățăturile biblice cu privire la ceea ce trebuie să facă cei dezamăgiți atunci când recunosc că se află în timpul întârzierii sunt abundente. Ieremia învață că ei nu trebuie niciodată să se întoarcă la „adunarea batjocoritorilor”, care, în mesajul către Filadelfia, este sinagoga lui Satana. Ei trebuie, de asemenea, să deosebească ceea ce este de preț de ceea ce este josnic. Antiteza dintre ceea ce este de preț și ceea ce este josnic are o semnificație dublă.

I learned for myself this prophetic distinction years ago, when I made an application of William Miller’s dream. I correctly defined the jewels as truths of God’s word, and the spurious jewels as corrupted doctrines. Thereafter, it was pointed out to me that James White had also made an application of William Miller’s dream, and in his application, he identified the jewels as God’s faithful people, and the spurious jewels as the false professors of truth. When I investigated what James White had taught about the dream, I realized we were both correct. The jewels can represent God’s faithful, and the counterfeit jewels, the unfaithful, but the jewels can also represent the truths of God’s word and the counterfeit jewels can be false doctrines. James White applied Miller’s dream to the history that James White was then living in, but I had approached the dream as the history of the last days. Together the two applications identify that men become what they believe, and should they choose to hold to erroneous doctrines, they will be swept out the window by the dirt brush man, along with the doctrines they have become associated with. We are what we eat.

Cu ani în urmă am învățat eu însumi această distincție profetică, când am dat o aplicare visului lui William Miller. Am definit corect nestematele ca adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu, iar nestematele false ca doctrine corupte. Ulterior, mi s-a atras atenția că James White dăduse, de asemenea, o aplicare visului lui William Miller și că, în aplicarea sa, el identifica nestematele cu poporul credincios al lui Dumnezeu, iar nestematele false cu mărturisitorii falși ai adevărului. Când am cercetat ce a predat James White cu privire la vis, mi-am dat seama că amândoi aveam dreptate. Nestematele pot reprezenta pe credincioșii lui Dumnezeu, iar nestematele contrafăcute, pe necredincioși; dar nestematele pot, de asemenea, reprezenta adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu, iar nestematele contrafăcute pot fi doctrine false. James White a aplicat visul lui Miller la istoria în care trăia atunci, dar eu am abordat visul ca istoria zilelor de pe urmă. Împreună, cele două aplicări arată că oamenii devin ceea ce cred și, de vor alege să se țină de doctrine eronate, vor fi măturați afară pe fereastră de către omul cu mătura de gunoi, împreună cu doctrinele la care au aderat. Suntem ceea ce mâncăm.

When the disappointed find they are in the tarrying time, according to Jeremiah they are to separate the precious from the vile.

Când cei dezamăgiți constată că se află în timpul de întârziere, potrivit lui Ieremia, ei trebuie să deosebească ce este de preț de ce este de nimic.

> “How is it that men who are at war with the government of God come into possession of the wisdom which they sometimes display? Satan himself was educated in the heavenly courts, and he has a knowledge of good as well as of evil. He mingles the precious with the vile, and this is what gives him power to deceive. But because Satan has robed himself in garments of heavenly brightness, shall we receive him as an angel of light? The tempter has his agents, educated according to his methods, inspired by his spirit, and adapted to his work. Shall we co-operate with them? Shall we receive the works of his agents as essential to the acquirement of an education?” Ministry of Healing, 440.

> Cum se face că oamenii care sunt în război cu guvernarea lui Dumnezeu ajung să dobândească înțelepciunea pe care uneori o manifestă? Însuși Satana a fost educat în curțile cerești și cunoaște atât binele, cât și răul. El amestecă ce este de preț cu ceea ce este josnic, și tocmai aceasta îi dă puterea de a înșela. Dar, pentru că Satana s-a îmbrăcat în veșminte de strălucire cerească, îl vom primi oare ca pe un înger de lumină? Ispititorul are agenții săi, educați după metodele lui, inspirați de duhul lui și potriviți pentru lucrarea lui. Să colaborăm cu ei? Să primim lucrările agenților lui ca fiind esențiale pentru dobândirea unei educații? Lucrarea vindecării, 440.

The precious and vile represents truth and error. It also represents two classes of men.

Ceea ce este de preț și ceea ce este josnic reprezintă adevărul și eroarea. De asemenea, reprezintă două clase de oameni.

> “‘Nevertheless the foundation of God standeth sure, having this seal, The Lord knoweth them that are His. And, Let everyone that nameth the name of Christ depart from iniquity. But in a great house there are not only vessels of gold and of silver, but also of wood and of earth; and some to honor, and some to dishonor.’ The ‘great house’ represents the Church. In the Church will be found the vile as well as the precious. The net cast into the sea gathers both good and bad.” Review and Herald, February 5, 1901.

> „Totuși, temelia lui Dumnezeu rămâne neclintită, având pecetea aceasta: Domnul îi cunoaște pe ai Săi. Și: Oricine cheamă Numele lui Hristos să se depărteze de nelegiuire. Dar într-o casă mare nu sunt numai vase de aur și de argint, ci și de lemn și de lut; și unele sunt spre cinste, iar altele spre necinste.” „Casa cea mare” reprezintă Biserica. În Biserică se vor găsi atât cele josnice, cât și cele de preț. Năvodul aruncat în mare adună deopotrivă pe cele bune și pe cele rele. Review and Herald, 5 februarie 1901.

Jeremiah was instructed that if he would return, he needed to separate from the foolish virgins, and he must also separate from the erroneous teachings of the foolish virgins. The one hundred and forty-four thousand are those who come into perfect unity. Jeremiah is representing the work that those called to be sealed by Ezekiel’s second message of the four winds must accomplish, if they are to be God’s “mouth,” when the vision speaks. The vision spoke in Millerite history when the judgment arrived, and it speaks in the history of the one hundred and forty-four thousand when the earth beast speaks, and the judgment of the third woe arrives. Then those who have accomplished the work identified by Jeremiah are lifted up as God’s watchmen.

Ieremia a fost instruit că, dacă avea să se întoarcă, trebuia să se despartă de fecioarele neînțelepte și trebuia, de asemenea, să se despartă de învățăturile eronate ale fecioarelor neînțelepte. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care ajung la o unitate desăvârșită. Ieremia reprezintă lucrarea pe care cei chemați să fie pecetluiți prin al doilea mesaj al lui Ezechiel despre cele patru vânturi trebuie să o împlinească, dacă urmează să fie „gura” lui Dumnezeu, atunci când vedenia vorbește. Vedenia a vorbit în istoria millerită când a sosit judecata, și vorbește în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii când fiara pământului vorbește și când sosește judecata celui de-al treilea vai. Atunci cei care au împlinit lucrarea identificată de Ieremia sunt înălțați ca străjerii lui Dumnezeu.

When the Lord sends the Comforter to awaken the disappointed from their death, He identifies a work of purification they must accomplish if they are to be His spokesmen in the Sunday law crisis. Isaiah agrees with Jeremiah’s counsel.

Atunci când Domnul trimite pe Mângâietorul să-i trezească pe cei dezamăgiți din moartea lor, El identifică o lucrare de curățire pe care ei trebuie s-o împlinească, dacă este ca ei să fie purtătorii Săi de cuvânt în criza legii duminicale. Isaia este de acord cu sfatul lui Ieremia.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. Isaiah 52:7–9.

> Cât de frumoase sunt pe munți picioarele celui ce aduce vești bune, care vestește pacea; care aduce vești de bine, care vestește mântuirea; care zice Sionului: Dumnezeul tău împărățește! Străjerii tăi își vor înălța glasul; cu glasul, laolaltă, vor cânta: căci vor vedea ochi în ochi, când Domnul va readuce Sionul. Izbucniți în bucurie, cântați împreună, voi, dărâmături ale Ierusalimului: căci Domnul și-a mângâiat poporul, a răscumpărat Ierusalimul. Isaia 52:7-9.

Those that “bringeth good tidings” and who “publish peace and salvation” lift up “their voices together,” for they “shall see eye to eye.”

Cei care „aduc vești bune” și care „vestesc pacea și mântuirea” își înalță „glasurile lor împreună”, căci ei „vor vedea ochi în ochi”.

> “A few others were shown me as joining their influence with those I have mentioned, and together they do what they can to draw off from the body and cause confusion; and their influence brings the truth of God into disrepute. Jesus and holy angels are bringing up and uniting God’s people into one faith, that they may all have one mind and one judgment. And while they are being brought into the unity of the faith, to see eye to eye upon the solemn, important truths for this time, Satan is at work to oppose their advancement. Jesus is at work through His instruments to gather and unite. Satan works through his instruments to scatter and divide. ‘For, lo, I will command, and I will sift the house of Israel among all nations, like as corn is sifted in a sieve, yet shall not the least grain fall upon the earth.’

> Mi-au fost arătați câțiva alții care își alăturau influența acelora pe care i-am menționat, și împreună fac tot ce pot pentru a-i desprinde din trup și a provoca confuzie; iar influența lor aduce adevărul lui Dumnezeu în dispreț. Isus și îngerii sfinți ridică și unesc poporul lui Dumnezeu într-o singură credință, pentru ca toți să aibă un singur cuget și o singură judecată. Iar în timp ce sunt aduși la unitatea credinței, ca să vadă ochi în ochi cu privire la adevărurile solemne, importante pentru acest timp, Satana lucrează ca să se împotrivească înaintării lor. Isus lucrează prin instrumentele Sale ca să adune și să unească. Satana lucrează prin instrumentele sale ca să risipească și să despartă. "Căci, iată, voi porunci și voi cerni casa lui Israel între toate neamurile, cum se cerne grâul într-o sită, totuși nici cel mai mic bob nu va cădea la pământ."

> “God is now testing and proving His people. Character is being developed. Angels are weighing moral worth, and keeping a faithful record of all the acts of the children of men. Among God’s professed people are corrupt hearts; but they will be tested and proved. That God who reads the hearts of everyone, will bring to light hidden things of darkness where they are often least suspected, that stumbling blocks which have hindered the progress of truth may be removed, and God have a clean and holy people to declare His statutes and judgments.

> Dumnezeu își pune acum poporul la încercare și la probă. Caracterul se formează. Îngerii cântăresc valoarea morală și țin o evidență credincioasă a tuturor faptelor fiilor oamenilor. Între cei ce se numesc poporul lui Dumnezeu sunt inimi corupte; dar ele vor fi încercate și dovedite. Acel Dumnezeu care citește inimile tuturor va aduce la lumină lucrurile ascunse ale întunericului acolo unde sunt adesea cel mai puțin bănuite, pentru ca pietrele de poticnire care au împiedicat înaintarea adevărului să fie înlăturate, iar Dumnezeu să aibă un popor curat și sfânt care să vestească rânduielile și judecățile Sale.

> “The Captain of our salvation leads His people on step by step, purifying and fitting them for translation, and leaving in the rear those who are disposed to draw off from the body, who are not willing to be led, and are satisfied with their own righteousness. ‘If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness!’ No greater delusion can deceive the human mind than that which leads men to indulge a self-confident spirit, to believe that they are right and in the light, when they are drawing away from God’s people, and their cherished light is darkness.” Testimonies, volume 1, 332, 333.

> Căpetenia mântuirii noastre Își conduce poporul înainte, pas cu pas, curățindu-i și pregătindu-i pentru strămutare, iar pe aceia care sunt înclinați să se desprindă de trup, care nu sunt dispuși să fie călăuziți și sunt mulțumiți cu propria lor neprihănire, îi lasă în urmă. „Dacă, deci, lumina care este în tine este întuneric, cât de mare este întunericul acesta!” Nicio amăgire mai mare nu poate înșela mintea omenească decât aceea care îi duce pe oameni să-și îngăduie un duh de încredere în sine, să creadă că au dreptate și că sunt în lumină, în timp ce se îndepărtează de poporul lui Dumnezeu, iar lumina lor prețuită este întuneric. Mărturii, volumul 1, 332, 333.

The phrase “bringeth good tidings” is repeated twice in the passage of Isaiah to identify the history of the Midnight Cry, as does the verses that lead to Isaiah’s description of the unity that is accomplished when the precious is separated from the vile.

Expresia „aduce vești bune” este repetată de două ori în pasajul din Isaia pentru a identifica istoria Strigării de la miezul nopții, la fel cum o fac și versetele care duc la descrierea făcută de Isaia a unității care se înfăptuiește atunci când ceea ce este de preț este separat de ceea ce este josnic.

> Awake, awake; put on thy strength, O Zion; put on thy beautiful garments, O Jerusalem, the holy city: for henceforth there shall no more come into thee the uncircumcised and the unclean. Shake thyself from the dust; arise, and sit down, O Jerusalem: loose thyself from the bands of thy neck, O captive daughter of Zion. Isaiah 52:1, 2.

> Trezește-te, trezește-te; îmbracă-te cu tăria ta, Sioane; îmbracă-te cu veșmintele tale cele frumoase, Ierusalime, cetate sfântă: căci de acum înainte nu vor mai intra în tine cei netăiați împrejur și cei necurați. Scutură-te de pulbere; scoală-te și șezi, Ierusalime: dezleagă-ți legăturile de la gât, fiică captivă a Sionului. Isaia 52:1, 2.

Jeremiah represents those in the first disappointment, that recognize they are in the tarrying time. Isaiah commands those same persons to “awake, awake.” They awake and ultimately arrive to a point where there will no longer be any uncircumcised and unclean in God’s church, for they will have accomplished the work of separating the precious and the vile. “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Ieremia îi reprezintă pe cei din prima dezamăgire, care recunosc că se află în timpul zăbovirii. Isaia le poruncește acelorași persoane: „Trezește-te, trezește-te.” Ei se trezesc și, în cele din urmă, ajung la un punct în care nu va mai fi niciun necircumcis și niciun necurat în Biserica lui Dumnezeu, căci vor fi împlinit lucrarea de a deosebi ce este de preț de ce este netrebnic. „Domnul voiește ca Biserica Sa să fie curățită, înainte ca judecățile Sale să cadă în chip și mai vădit asupra lumii.”

> “We are rapidly nearing the close of this earth’s history. The end is very near, much nearer than many suppose, and I feel burdened to urge upon our people the necessity of seeking the Lord earnestly. Many are asleep, and what can be said to arouse them from their carnal slumber? The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.

> Ne apropiem cu repeziciune de încheierea istoriei acestui pământ. Sfârșitul este foarte aproape, mult mai aproape decât presupun mulți, iar eu simt povara de a sublinia poporului nostru necesitatea de a-L căuta pe Domnul cu toată stăruința. Mulți dorm, și ce se poate spune pentru a-i trezi din somnul lor trupesc? Domnul dorește ca Biserica Sa să fie curățită, înainte ca judecățile Sale să se abată mai vădit asupra lumii.

> “‘Who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’

> 'Cine va putea îndura ziua venirii Lui? Și cine va sta în picioare când Se va arăta El? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorilor: și va ședea ca un topitor și curățitor de argint: și îi va curăți pe fiii lui Levi și îi va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în dreptate.'

> “Christ will remove every pretentious cloak. No mingling of the true with the spurious can deceive him. ‘He is like a refiner’s fire,’ separating the precious from the vile, the dross from the gold.

> Hristos va înlătura orice acoperământ fățarnic. Niciun amestec al adevărului cu falsul nu-L poate înșela. "El este ca focul topitorului", deosebind ceea ce este de preț de ceea ce este josnic, zgura de aur.

> “Like the Levites, God’s chosen people are set apart by him for his special work. Every true Christian bears priestly credentials. He is honored with the sacred responsibility of representing to the world the character of his Heavenly Father. He is to heed well the words, ‘Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.’

> Asemenea leviților, poporul ales al lui Dumnezeu este consacrat de El pentru lucrarea Sa deosebită. Fiecare creștin adevărat deține calitatea preoțească. El este onorat cu sfânta responsabilitate de a reprezenta înaintea lumii caracterul Tatălui Său ceresc. El trebuie să ia bine aminte la cuvintele: «Fiți, așadar, desăvârșiți, precum Tatăl vostru care este în ceruri este desăvârșit.»

> “‘But unto you that fear my name shall the Sun of Righteousness arise with healing in his wings; and ye shall go forth, and grow up as calves of the stall. And ye shall tread down the wicked; for they shall be ashes under the soles of your feet in the day that I shall do this, saith the Lord of hosts.

> 'Dar pentru voi, cei ce vă temeți de Numele Meu, va răsări Soarele Dreptății, cu tămăduire în aripile Sale; și veți ieși și veți crește ca vițeii din staul. Și veți călca în picioare pe cei răi; căci vor fi cenușă sub tălpile picioarelor voastre, în ziua în care voi face aceasta, zice Domnul oștirilor.

> “‘Remember ye the law of Moses my servant, which I commanded unto him in Horeb for all Israel, with the statutes and the judgments. Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: and he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse.’” Review and Herald, November 8, 1906.

> „Aduceți-vă aminte de Legea lui Moise, robul Meu, pe care i-am poruncit-o la Horeb pentru tot Israelul, împreună cu orânduirile și judecățile. Iată, vă voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșate a Domnului: și el va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor, ca nu cumva să vin și să lovesc pământul cu blestem.” Review and Herald, 8 noiembrie 1906.

Those that hold to false doctrines will be separated in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. Those who refuse to allow the creative power of God to produce a personal sanctified experience, will be separated from the “gold” in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. They will remain as Laodiceans, right at the point where Laodicea transcends into Philadelphia.

Cei care aderă la doctrine false vor fi separați în istoria care începe cu "vocea" care strigă în pustie. Cei care refuză să îngăduie puterii creatoare a lui Dumnezeu să producă o experiență personală sfințită vor fi separați de "aurul" în istoria care începe cu "vocea" care strigă în pustie. Ei vor rămâne laodiceeni, chiar în punctul în care Laodicea transcende în Filadelfia.

The work of separating the precious from the vile is almost totally the work of the messenger of the covenant who comes suddenly to purify the sons of Levi, but we must participate.

Lucrarea de a despărți ceea ce este de preț de ceea ce este netrebnic este aproape în întregime lucrarea Solului legământului, care vine deodată să-i curățească pe fiii lui Levi, dar noi trebuie să participăm.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Do all things without murmurings and disputings: That ye may be blameless and harmless, the sons of God, without rebuke, in the midst of a crooked and perverse nation, among whom ye shine as lights in the world. Philippians 2:12–15.

> De aceea, preaiubiților mei, după cum ați ascultat întotdeauna, nu numai în prezența mea, ci acum cu atât mai mult în absența mea, lucrați la mântuirea voastră cu frică și cutremur. Căci Dumnezeu este Cel ce lucrează în voi și voința, și înfăptuirea, după buna Lui plăcere. Faceți toate lucrurile fără cârtiri și fără dispute: ca să fiți fără prihană și nevinovați, fiii lui Dumnezeu, fără mustrare, în mijlocul unui neam strâmb și stricat, între care străluciți ca niște luminători în lume. Filipeni 2:12-15.

Jeremiah was told to separate the precious from the vile if he desired to be God’s spokesman in the coming judgment. The fact that Jeremiah was hearing God’s counsel to him, demonstrated the presence of the Comforter was already available if he chose to take up the work.

Lui Ieremia i s-a spus să despartă ce este de preț de ceea ce este de nimic, dacă dorea să fie purtătorul de cuvânt al lui Dumnezeu în judecata ce urma să vină. Faptul că Ieremia primea sfatul lui Dumnezeu adresat lui dovedea că prezența Mângâietorului îi era deja pusă la îndemână, dacă el alegea să ia asupra sa lucrarea.

> “The work of gaining salvation is one of copartnership, a joint operation. There is to be co-operation between God and the repentant sinner. This is necessary for the formation of right principles in the character. Man is to make earnest efforts to overcome that which hinders him from attaining to perfection. But he is wholly dependent upon God for success. Human effort of itself is not sufficient. Without the aid of divine power it avails nothing. God works and man works. Resistance of temptation must come from man, who must draw his power from God. On the one side there is infinite wisdom, compassion, and power; on the other, weakness, sinfulness, absolute helplessness.

> Lucrarea dobândirii mântuirii este una de conlucrare, o lucrare în comun. Trebuie să existe cooperare între Dumnezeu și păcătosul pocăit. Aceasta este necesară pentru formarea principiilor drepte în caracter. Omul trebuie să depună eforturi stăruitoare pentru a birui ceea ce îl împiedică să ajungă la desăvârșire. Dar el depinde în totul de Dumnezeu pentru izbândă. Efortul omenesc, prin el însuși, nu este suficient. Fără ajutorul puterii divine, el nu are niciun folos. Dumnezeu lucrează, iar omul lucrează. Rezistența împotriva ispitei trebuie să vină din partea omului, care trebuie să-și tragă puterea de la Dumnezeu. Pe de o parte se află înțelepciunea, compasiunea și puterea infinite; pe de alta, slăbiciunea, păcătoșenia, neputința absolută.

> “God wishes us to have the mastery over ourselves. But He cannot help us without our consent and co-operation. The divine Spirit works through the powers and faculties given to man. Of ourselves, we are not able to bring the purposes and desires and inclinations into harmony with the will of God; but if we are ‘willing to be made willing,’ the Saviour will accomplish this for us, ‘Casting down imaginations, and every high thing that exalteth itself against the knowledge of God, and bringing into captivity every thought to the obedience of Christ.’ 2 Corinthians 10:5.” Acts of the Apostles, 482.

> Dumnezeu dorește să avem stăpânire de sine. Dar El nu ne poate ajuta fără consimțământul și conlucrarea noastră. Duhul divin lucrează prin puterile și facultățile cu care a fost înzestrat omul. Prin noi înșine, nu suntem în stare să aducem scopurile, dorințele și înclinațiile în armonie cu voia lui Dumnezeu; dar, dacă suntem „dispuși să fim făcuți dispuși”, Mântuitorul va împlini aceasta pentru noi, „dărâmând izvodirile și orice înălțare care se ridică împotriva cunoașterii lui Dumnezeu și aducând în captivitate orice gând, la ascultarea de Hristos”. 2 Corinteni 10:5. Faptele apostolilor, 482.

The three and a half days of Revelation eleven, when the dry bones are dead in the street, is a symbol of a “wilderness,” and a “wilderness” represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. At the end of the scattering of the three and a half days, those called to be among the one hundred and forty-four thousand are to “awake” and “shake off the dust.” Sister White says “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Cele trei zile și jumătate din Apocalipsa, capitolul unsprezece, când oasele uscate zac moarte pe stradă, constituie un simbol al unei «pustii», iar o «pustie» reprezintă «cele șapte timpuri» din Leviticul, capitolul douăzeci și șase. La sfârșitul împrăștierii celor trei zile și jumătate, cei chemați să fie dintre cei o sută patruzeci și patru de mii trebuie să «se trezească» și să «scuture praful». Sora White spune: «Domnul dorește ca Biserica Sa să fie curățită, înainte ca judecățile Sale să cadă în chip mai vădit asupra lumii.»

In connection with a “purified church” she references Jeremiah’s separation process that removes the “precious from the vile.” She also connects it with Malachi chapter three, where a messenger prepares the way for the messenger of the covenant. The messenger that prepares the way is Isaiah’s “voice crying in the wilderness.” The messenger of the covenant is Christ, who is preparing to enter into covenant with the one hundred and forty-four thousand, who “like” “the Levites,” “are set apart by him for his special work.” She then identifies them as priests, and quotes Jesus who says, “Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.”

În legătură cu o "biserică purificată", ea face trimitere la procesul de separare descris de Ieremia, care separă "ceea ce este de preț de ceea ce este josnic". Ea asociază, de asemenea, aceasta cu capitolul al treilea din Maleahi, unde un sol pregătește calea pentru solul legământului. Solul care pregătește calea este "glasul celui ce strigă în pustie" al lui Isaia. Solul legământului este Hristos, care Se pregătește să intre în legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, care "asemeni" "leviților," "sunt puși deoparte de El pentru lucrarea Sa specială". Apoi îi identifică drept preoți și Îl citează pe Isus, care spune: "Fiți, așadar, desăvârșiți, așa cum Tatăl vostru, care este în ceruri, este desăvârșit."

There is a purification process that is marked at the end of the period of the tarrying time, for the Lord has a special work for the one hundred and forty-four thousand to accomplish, and He will have a purified church before “his judgments shall fall more signally upon the world.” His judgments are already in the world, but at the Sunday law, “God’s destructive judgments” begin to fall.

La sfârșitul perioadei de zăbovire este semnalat un proces de purificare, căci Domnul are o lucrare specială pe care cei o sută patruzeci și patru de mii trebuie să o împlinească, iar El va avea o biserică purificată înainte ca "judecățile Lui să cadă în mod mai vădit asupra lumii." Judecățile Lui sunt deja în lume, dar, la legea duminicală, "judecățile distrugătoare ale lui Dumnezeu" încep să cadă.

Those judgments are a “time of mercy for those who have never known the truth.” But there is no mercy in those judgments for those who would not enter into the necessary purification process. The “judgments,” which “fall more signally” identify judgments that are signs. They represent a signal, and the Holy Spirit uses the chaos and confusion accomplished by those judgments, to mark a distinction between those who keep “the spurious rest day” and those who “conscientiously keep the Sabbath of the Lord,” for this is the only way the “world can be warned.” The judgments that are signals are the backdrop that the Holy Spirit uses to direct God’s children that are still in Babylon, to recognize the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Acele judecăți sunt un „timp de îndurare pentru cei care nu au cunoscut niciodată adevărul”. Dar în acele judecăți nu este îndurare pentru cei care nu vor să intre în procesul necesar de purificare. „Judecățile” care „cad mai vădit” identifică judecăți care sunt semne. Ele reprezintă un semnal, iar Duhul Sfânt folosește haosul și confuzia produse de acele judecăți pentru a trasa o distincție între cei care păzesc „ziua de odihnă falsă” și cei care „păzesc cu conștiinciozitate Sabatul Domnului”, căci aceasta este singura cale prin care „lumea poate fi avertizată”. Judecățile care sunt semnale constituie fundalul pe care Duhul Sfânt îl folosește pentru a-i îndruma pe copiii lui Dumnezeu care sunt încă în Babilon să recunoască stindardul celor o sută patruzeci și patru de mii.

But Sister White doesn’t simply reference Malachi chapter three, she also includes the closing verses of the book of Malachi chapter four, and once again references the “voice” that was to prepare the way for the messenger of the covenant. Those closing verses are not about the preparation for the messenger of the covenant, they are about remembering the law of Moses, and the turning of the hearts of the fathers to the children and vice versa. The “voice” first prepares for Christ, as the messenger of the covenant, to suddenly come to His temple and purify His disappointed people who have been awakened, that they might accomplish the work of the ensign. Then Malachi addresses another aspect of the work of the “voice.”

Dar Sora White nu face doar trimitere la capitolul trei din Maleahi; ea include și versetele de încheiere din capitolul patru al cărții Maleahi și, încă o dată, menționează „glasul” care trebuia să pregătească calea pentru Solul legământului. Acele versete de încheiere nu privesc pregătirea pentru Solul legământului, ci aducerea-aminte a Legii lui Moise și întoarcerea inimilor părinților spre copii și invers. „Glasul” pregătește mai întâi pentru Hristos, ca Solul legământului, să vină deodată la Templul Său și să-Și curățească poporul Său dezamăgit, care a fost trezit, pentru ca ei să poată împlini lucrarea stindardului. Apoi Maleahi abordează un alt aspect al lucrării „glasului”.

He “shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers,” and He will do this work in relation to the law given at Horeb. Elijah, who is also Isaiah’s “voice,” will identify the sins of God’s people. It is part of the purification process. There is only one definition of sin, that being the transgression of the law given at Horeb. John the Baptist was Elijah, and his work included that very element.

El „va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor”, și El va împlini această lucrare în legătură cu legea dată la Horeb. Ilie, care este totodată „glasul” lui Isaia, va identifica păcatele poporului lui Dumnezeu. Acest lucru face parte din procesul de purificare. Există o singură definiție a păcatului, și anume călcarea legii date la Horeb. Ioan Botezătorul a fost Ilie, iar lucrarea lui a inclus tocmai acest element.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand. For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying, The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight. And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey. Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> În zilele acelea a venit Ioan Botezătorul, propovăduind în pustia Iudeei și zicând: Pocăiți-vă, căci s-a apropiat împărăția cerurilor. Căci acesta este cel despre care s-a vorbit prin prorocul Isaia, zicând: Glasul celui ce strigă în pustie: Pregătiți calea Domnului, faceți drepte cărările Lui. Iar Ioan avea îmbrăcăminte din păr de cămilă și un brâu de piele împrejurul mijlocului; iar hrana lui erau lăcustele și mierea sălbatică. Atunci a ieșit la el Ierusalimul și toată Iudeea și toată împrejurimea Iordanului și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Iar când a văzut mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul lui, le-a zis: Pui de vipere, cine v-a înștiințat să fugiți de mânia ce va să vină?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:1–12.

> Aduceți, așadar, roade vrednice de pocăință; și nu credeți că puteți zice în voi înșivă: «Îl avem pe Avraam ca tată»; căci vă spun că Dumnezeu poate, din pietrele acestea, să ridice fii lui Avraam. Și acum, securea stă la rădăcina pomilor; de aceea, orice pom care nu aduce rod bun este tăiat și aruncat în foc. Eu, într-adevăr, vă botez cu apă spre pocăință; dar Cel ce vine după mine este mai puternic decât mine; eu nu sunt vrednic să-i port încălțămintea; El vă va boteza cu Duhul Sfânt și cu foc. El are în mână lopata de vânturat și Își va curăți cu desăvârșire aria, Își va strânge grâul în jitniță, iar pleava o va arde cu foc nestins. Matei 3:1-12.

John the Baptist came to the “wilderness” of the three and a half days of Revelation eleven, for all the prophets are speaking more of the last days, than the days in which they lived. He brought a message to repent from sin, for the kingdom of heaven was at hand, just as the Revelation of Jesus Christ is opened up when “the time is at hand.” John the Baptist illustrates the work of the “voice,” for according to Jesus, he was also Elijah that was to come.

Ioan Botezătorul a venit în „pustiul” celor trei zile și jumătate din Apocalipsa unsprezece, căci toți profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit. El a adus o chemare la pocăință de păcate, căci Împărăția cerurilor era aproape, întocmai cum Apocalipsa lui Isus Hristos este dezvăluită când „vremea este aproape”. Ioan Botezătorul ilustrează lucrarea „glasului”, căci, potrivit lui Isus, el era și Ilie care trebuia să vină.

> For all the prophets and the law prophesied until John. And if ye will receive it, this is Elias, which was for to come. He that hath ears to hear, let him hear. Matthew 11:13–15.

> Căci toți proorocii și Legea au proorocit până la Ioan. Iar dacă voiți să primiți aceasta, el este Ilie, cel ce avea să vină. Cine are urechi de auzit, să audă. Matei 11:13-15.

Jesus identifies that the prophetic identity of John the Baptist was a test. He states directly, “if ye will receive it”. Then Jesus encourages His disciples to receive it by saying, “He that hath ears to hear, let him hear.” Let him hear what? Let him hear who the voice is that comes to the final wilderness of the Bible, and prepares the way for the messenger of the covenant to prepare the one hundred and forty-four thousand to do a special work during a time of the signal judgments of God.

Isus arată că identitatea profetică a lui Ioan Botezătorul a fost o probă. El afirmă în mod direct: «dacă voiţi s-o primiţi». Apoi Isus Îşi încurajează ucenicii s-o primească, zicând: «Cine are urechi de auzit, să audă». Să audă ce? Să audă cine este vocea care vine în pustia finală a Bibliei și pregătește calea pentru solul legământului, pentru ca acesta să-i pregătească pe cei o sută patruzeci și patru de mii să împlinească o lucrare specială într-o vreme a judecăților însemnate ale lui Dumnezeu.

John wore “a raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.” His “meat” was the message of Islam, for the word “locusts” represents Islam, and honey is the word of God, that was sweet in his mouth. The sweet message he ate was about the “wild” Arabian ass, the very first symbol of Islam in the Scriptures. The sweet message of the wild Arabian ass of Islam, which is also represented by “locusts” was also woven into his raiment, for camel’s are another symbol of Islam. It is not a wresting of the word “locusts” to use it as a symbol of Islam, even if the food John ate was referencing the locust tree, and not the insects. The word “locusts” is a symbol of Islam, and John was not representing the eating of any physical food, his diet was a symbol of the prophetic message he had eaten.

Ioan purta «un veșmânt din păr de cămilă și un brâu de piele în jurul șalelor; iar hrana lui erau lăcustele și mierea sălbatică». «Hrana» lui era mesajul Islamului, căci cuvântul «lăcuste» reprezintă Islamul, iar mierea este cuvântul lui Dumnezeu, care era dulce în gura lui. Dulcele mesaj pe care l-a mâncat era despre măgarul arab «sălbatic», cel dintâi simbol al Islamului în Scripturi. Dulcele mesaj al măgarului arab sălbatic al Islamului, care este de asemenea reprezentat prin «lăcuste», era țesut și în veșmântul lui, căci cămilele sunt un alt simbol al Islamului. Nu este o răstălmăcire a cuvântului «lăcuste» să fie folosit ca simbol al Islamului, chiar dacă hrana pe care o mânca Ioan făcea trimitere la arborele numit «locust» și nu la insecte. Cuvântul «lăcuste» este un simbol al Islamului, iar Ioan nu înfățișa consumul vreunei hrane fizice; regimul lui era un simbol al mesajului profetic pe care îl mâncase.

His girdle was the “prophecy” represented in Habakkuk. That prophecy brings together the first disappointment, the tarrying time of the virgins, and the foundations of Adventism as represented upon the sacred charts. Habakkuk was the prophetic girdle that bound all those truths together.

Brâul Său era "profeția" reprezentată în Habacuc. Acea profeție reunește prima dezamăgire, timpul zăbovirii fecioarelor și temeliile Adventismului, așa cum sunt reprezentate pe hărțile sacre. Habacuc a fost brâul profetic care a legat laolaltă toate acele adevăruri.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:3, 4.

> Căci vedenia este încă pentru o vreme hotărâtă, iar la sfârșit va vorbi și nu va minți; chiar dacă ar zăbovi, așteapt-o, căci va veni negreșit, nu va întârzia. Iată, sufletul lui, care se îngâmfă, nu este drept în el; dar cel drept va trăi prin credința lui. Habacuc 2:3, 4.

The prophetic message that bound together as a girdle the messages that make up the warning of the “voice,” is the parable of the virgins in relation to the vision that tarried, but would speak. The vision of the Midnight Cry produces a distinction between the vile, whose “soul is lifted up” and the precious, who are justified by faith. Justification by faith is the girdle the “voice” wears.

Mesajul profetic care a legat laolaltă, ca o cingătoare, mesajele ce alcătuiesc avertismentul „vocii” este pilda fecioarelor, în legătură cu vedenia care zăbovea, dar avea să vorbească. Vedenia Strigătului de la miezul nopții produce o deosebire între cei nevrednici, cărora li s-a „îngâmfat sufletul”, și cei de preț, care sunt îndreptățiți prin credință. Îndreptățirea prin credință este cingătoarea pe care o poartă „vocea”.

> And righteousness shall be the girdle of his loins, and faithfulness the girdle of his reins. Isaiah 11:5.

> Și dreptatea va fi cingătoarea coapselor lui, iar credincioșia, cingătoarea șalelor lui. Isaia 11:5.

When the “voice crying in the wilderness” of the disappointment arrived, after the disappointment of July 18, 2020, his message was the same message that it had been since September 11, 2001. That message from Elijah to come, to the waiting disappointed dead dry bones is, that Islam is the “signal judgments,” that provide the backdrop for God’s other children in Babylon to learn righteousness.

Când a sosit „glasul celui ce strigă în pustie” al dezamăgirii, după dezamăgirea din 18 iulie 2020, mesajul lui a fost același mesaj pe care îl avusese încă din 11 septembrie 2001. Acel mesaj al lui Ilie care urmează să vină, adresat oaselor moarte și uscate, care așteaptă, dezamăgite, este că Islamul reprezintă „judecăți‑semnal”, care oferă cadrul pentru ca ceilalți copii ai lui Dumnezeu din Babilon să învețe dreptatea.

> The way of the just is uprightness: thou, most upright, dost weigh the path of the just. Yea, in the way of thy judgments, O Lord, have we waited for thee; the desire of our soul is to thy name, and to the remembrance of thee. With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:7–9.

> Calea celui drept este dreptitudine: Tu, Preadreptule, cântărești cărarea celui drept. Da, pe calea judecăților Tale, Doamne, Te-am așteptat; dorul sufletului nostru este spre Numele Tău și spre aducerea aminte de Tine. Cu sufletul meu Te-am dorit în noapte; da, cu duhul meu dinlăuntrul meu Te voi căuta dis-de-dimineață: căci atunci când judecățile Tale sunt pe pământ, locuitorii lumii vor învăța dreptatea. Isaia 26:7-9.

John the Baptist, who was Elijah to come, is the “voice” in the “wilderness” of the three and a half days of Revelation chapter eleven. His work includes identifying the fourth and final generation of Adventism, whose souls are lifted up and who are trusting in the spiritual heritage of their fathers, but sense that the wrath of God is about to come. They are the fourth generation, for they have fully manifested into a generation that is just the opposite of Christ. They are the generation of vipers, but they still point to their father Abraham, to argue that they are actually the generation of the Lamb. The generation of the Lamb are Peter’s chosen generation, they are those who follow the Lamb whithersoever he goeth.

Ioan Botezătorul, care era Ilie cel ce avea să vină, este „glasul” în „pustia” celor trei zile și jumătate din Apocalipsa, capitolul unsprezece. Lucrarea lui cuprinde identificarea celei de-a patra și ultimei generații a Adventismului, ale cărei suflete sunt înălțate și care se încred în moștenirea spirituală a părinților lor, dar simt că mânia lui Dumnezeu este pe cale să vină. Ei sunt a patra generație, căci s-au manifestat pe deplin într-o generație care este exact opusul lui Hristos. Ei sunt generația de vipere, dar încă arată spre părintele lor Avraam, pentru a susține că sunt de fapt generația Mielului. Generația Mielului este generația aleasă a lui Petru; ei sunt aceia care urmează Mielul oriunde merge El.

John obviously presented the sins of those who came to hear his message, for they repented and were baptized. He also informed them that there is One who would follow him, that would thoroughly purge His floor. That Person is the messenger of the covenant, He is “the dirt brush man” who sweeps the counterfeit coins and jewels out the window and restores the original jewels, that then shine ten times brighter than they did when William Miller was directed by angels in the work of assembling the original jewels in the movement of the first angel.

Ioan a expus în chip vădit păcatele celor ce au venit să-i asculte solia, căci ei s-au pocăit și au fost botezați. El i-a înștiințat, de asemenea, că există Unul care avea să vină după el, care avea să-Și curețe cu desăvârșire aria Sa. Acea Persoană este Solul legământului; El este „omul cu peria de curățat”, care mătură afară, pe fereastră, monedele și nestematele contrafăcute și readuce la locul lor nestematele originale, care apoi strălucesc de zece ori mai intens decât au făcut-o atunci când William Miller a fost călăuzit de îngeri în lucrarea de adunare a nestematelor originale în mișcarea primului înger.

John the Baptist was direct in his denunciation of the Laodicean Adventist’s confidence in their father Abraham, for Elijah to come was to turn the hearts of the fathers to the children and vice versa. The principle of biblical application of the first and the last is represented in that work, but so too, is the remedy for those who find themselves in a scattered condition, in the enemies’ land, dead in the wilderness. They must recognize their sins, and the sins of their fathers and repent. In conjunction with recognizing their sins and the father’s sins, they must also admit that they had not been walking with the Lord during the period of the wilderness of three and a half days. Furthermore, they must admit that God was not walking with them during that history.

Ioan Botezătorul a fost direct în condamnarea încrederii adventiștilor laodiceni în părintele lor Avraam, căci venirea lui Ilie avea ca scop întoarcerea inimilor părinților spre copii și, invers, a copiilor spre părinți. Principiul aplicării biblice a celui dintâi și a celui de pe urmă este reprezentat în acea lucrare, dar, de asemenea, este prezentat și remediul pentru cei care se află într-o stare de împrăștiere, în țara vrăjmașilor, morți în pustie. Ei trebuie să-și recunoască păcatele și păcatele părinților lor și să se pocăiască. Odată cu recunoașterea păcatelor lor și a păcatelor părinților, trebuie de asemenea să admită că nu au umblat cu Domnul pe durata perioadei pustiei de trei zile și jumătate. Mai mult, trebuie să admită că Dumnezeu nu a umblat cu ei de-a lungul acelei istorii.

> And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. Leviticus 26:39–42.

> Iar cei ce vor mai rămâne dintre voi se vor topi în nelegiuirea lor în țările vrăjmașilor voștri; și, de asemenea, pentru nelegiuirile părinților lor, împreună cu ale lor, se vor topi. Dacă își vor mărturisi nelegiuirea lor și nelegiuirea părinților lor, împreună cu necredincioșia prin care Mi-au fost necredincioși, și că, de asemenea, au umblat împotriva Mea; și că și Eu am umblat împotriva lor și i-am adus în țara vrăjmașilor lor; dacă atunci inimile lor netăiate împrejur se vor smeri, și atunci vor primi pedeapsa nelegiuirii lor: Atunci Îmi voi aduce aminte de legământul Meu cu Iacov, și, de asemenea, de legământul Meu cu Isaac, și de legământul Meu cu Avraam Îmi voi aduce aminte; și Îmi voi aduce aminte de țară. Leviticul 26:39-42.

The curse was because they didn’t remember the sabbaths of the land.

Blestemul a fost din pricină că nu și-au adus aminte de sabatele țării.

John the Baptist, who was Elijah to come, typified the “voice” in the wilderness of Revelation eleven’s three and a half days. He would direct the dead dry bones to “remember” Moses’ law at Horeb, and if they did, then the messenger of the covenant would “remember” the covenant of their fathers. But only if they confessed their sins, the sins of their fathers, and more humbling, they were to specify the trespasses “they trespassed against” God.

Ioan Botezătorul, care a fost Ilie cel ce avea să vină, preînchipuia „glasul” din pustia celor trei zile și jumătate din capitolul unsprezece al Apocalipsei. El avea să îndrume oasele moarte și uscate să-și „aducă aminte” de legea lui Moise la Horeb, iar dacă ar fi făcut-o, atunci solul legământului și-ar „aduce aminte” de legământul părinților lor. Dar numai dacă își mărturiseau păcatele, păcatele părinților lor și, mai smeritor, trebuiau să precizeze călcările de lege „cu care au călcat împotriva” lui Dumnezeu.

They would also need to admit that they had been walking “contrary” to God, and that God had been walking “contrary” to them.

De asemenea, ar trebui să admită că umblaseră „potrivnic” lui Dumnezeu și că Dumnezeu umblase „potrivnic” lor.

They would also need to recognize that they were the dead dry bones in the street of Revelation eleven, for they had to admit that God had brought them into the enemy’s land, and the enemy’s land is death.

Trebuiau, de asemenea, să recunoască faptul că erau oasele moarte și uscate de pe ulița din Apocalipsa, capitolul unsprezece, căci trebuiau să admită că Dumnezeu îi adusese în țara vrăjmașului, iar țara vrăjmașului este moartea.

According to John the Baptist, they would also need to answer the question of who the “voice” crying in the “wilderness” is, for John asked, “Who hath warned you to flee from the wrath to come?”

Potrivit lui Ioan Botezătorul, ei ar trebui, de asemenea, să răspundă la întrebarea privind identitatea „glasului” care strigă în „pustie”, căci Ioan a întrebat: „Cine v-a avertizat să fugiți de mânia ce va să vină?”

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste teme în articolul următor.

> “The minister of God is commanded: ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show My people their transgression, and the house of Jacob their sins.’ The Lord says of these people: ‘They seek Me daily, and delight to know My ways, as a nation that did righteousness.’ Here is a people who are self-deceived, self-righteous, self-complacent, and the minister is commanded to cry aloud and show them their transgressions. In all ages this work has been done for God’s people, and it is needed now more than ever before.” Testimonies, volume 5, 299.

> Slujitorului lui Dumnezeu i se poruncește: "Strigă tare, nu cruța; înalță-ți glasul ca o trâmbiță și arată poporului Meu fărădelegile lui și casei lui Iacov păcatele ei." Domnul spune despre acest popor: "Ei Mă caută în fiecare zi și le place să cunoască căile Mele, ca un neam care a făcut dreptate." Iată un popor autoînșelat, autoîndreptățit, autocomplacent, iar slujitorului i se poruncește să strige tare și să le arate fărădelegile lor. În toate veacurile această lucrare a fost împlinită pentru poporul lui Dumnezeu și ea este necesară acum mai mult ca oricând. Mărturii, volumul 5, 299.

Back to Articles