Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optzeci și doi

Prophetic Alliances and Battles: From Ancient Seleucus to Modern Geopolitics

Alianțe și bătălii profetice: de la anticul Seleucus până la geopolitica modernă

Author

Jeff Pippenger

Published

April 12, 2024

Formats

PDF
Word

Verses thirteen and fourteen, identify a history where Seleucus and Philip of Macedon were forming an alliance, and they typify the United States, which is the first proxy army of Rome, and Macedon (Greece) is a symbol of the United Nations. In that early history, an alliance of the king of the north (Seleucus) and Philip (Greece), represents the history that leads into the Battle of Panium, which, two centuries later, had the name of the town changed from Panium, into the town of Caesarea Philippi. The twofold name of the town was not commemorating the alliance of Seleucus and Philip of Macedon.

Versetele treisprezece și paisprezece identifică o istorie în care Seleucus și Filip al Macedoniei formau o alianță, ceea ce tipifică Statele Unite, care constituie prima armată prin interpuși a Romei, iar Macedon (Grecia) este un simbol al Națiunilor Unite. În acea istorie timpurie, o alianță a împăratului de la miazănoapte (Seleucus) și a lui Filip (Grecia) reprezintă istoria care conduce către Bătălia de la Panium. Două secole mai târziu, numele orașului a fost schimbat din Panium în Cezareea lui Filip. Denumirea dublă a orașului nu comemora alianța dintre Seleucus și Filip al Macedoniei.

The name “Caesarea Philippi” derives from the historical transformation of the ancient city known as Paneas or Panium. The city was originally named Paneas due to its proximity to a prominent spring dedicated to the Greek god Pan. The spring, which was a significant religious site in antiquity, fed into the Jordan River.

Numele „Cezareea lui Filip” derivă din transformarea istorică a vechiului oraș cunoscut sub numele de Paneas sau Panium. Orașul a purtat inițial numele Paneas datorită apropierii sale de un izvor de seamă, închinat zeului grec Pan. Izvorul, care în Antichitate era un sit religios de mare însemnătate, alimenta râul Iordan.

During the reign of King Herod the Great, around the 1st century BC, the city underwent significant renovations and was expanded and beautified. Caesarea Philippi was named by Herod Philip, a son of Herod the Great. He named the city Caesarea in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus, and Philippi after himself, thus Caesarea Philippi. Therefore, “Caesarea Philippi” is a combination of “Caesarea,” reflecting Herod’s homage to Caesar Augustus, and ‘Philippi,’ honoring Herod Philip.

În timpul domniei regelui Irod cel Mare, în jurul secolului I î.Hr., orașul a fost supus unor lucrări semnificative de renovare, extindere și înfrumusețare. Cezareea Filipi a fost denumită de Irod Filip, fiu al lui Irod cel Mare. El a numit orașul „Cezareea” în onoarea împăratului roman Cezar Augustus, iar „Filipi” după propriul său nume, rezultând astfel „Cezareea Filipi”. Prin urmare, „Cezareea Filipi” este o combinație între „Cezareea”, care reflectă omagiul lui Irod adus lui Cezar Augustus, și „Filipi”, care îl onorează pe Irod Filip.

Prophetically Panium is associated with a confederacy between Seleucus and Philip of Macedon, and also the alliance between Caesar and Herod Philip. Those two alliances address the alliance between the United States and the United Nations that follows the collapse of Putin’s Russia as represented by Seleucus and Philip. They also represent the alliance between the Papacy, who is the mother, and the United States, who is the daughter, as represented by Caesar and Philip, who were both representatives of Rome. Together they identify the United States reaching “across the gulf to grasp the hand of the Roman power,” and reaching “over the abyss to clasp hands with Spiritualism.” Before the Sunday law of verse sixteen, the threefold union is already put in place.

În mod profetic, Panium este asociat cu o confederație între Seleuc și Filip al Macedoniei și, de asemenea, cu alianța dintre Cezar și Irod Filip. Aceste două alianțe se referă la alianța dintre Statele Unite și Națiunile Unite, care urmează prăbușirea Rusiei lui Putin, așa cum este ea reprezentată de Seleuc și Filip. Ele reprezintă, de asemenea, alianța dintre Papalitatea, care este mama, și Statele Unite, care sunt fiica, așa cum este aceasta reprezentată de Cezar și Filip, care au fost amândoi reprezentanți ai Romei. Împreună ele identifică Statele Unite întinzând mâna „peste prăpastie pentru a apuca mâna puterii romane” și întinzând mâna „peste abis pentru a da mâna cu Spiritismul”. Înainte de legea duminicală din versetul șaisprezece, tripla unire este deja instituită.

Panium represents the center of Greek worship of the god Pan. The spring that was dedicated to the Greek god Pan, was also known at that time as the “Gates of Hell,” and when Jesus visited there, His statement about the “Gates of Hell,” identifies a struggle between the political and religious attributes of Greece (globalism), and apostate Protestantism that takes place in the last days. It is the battle that was first initiated by the rich President that stirred up the realm of Grecia in verse two. It is a worldwide external battle and also an internal battle with the United States.

Panium reprezintă centrul cultului grec al zeului Pan. Izvorul care era dedicat zeului grec Pan era cunoscut pe atunci și ca „Porțile Iadului”, iar când Isus a vizitat acel loc, afirmația Sa cu privire la „Porțile Iadului” identifică o luptă între atributele politice și religioase ale Greciei (globalismul) și protestantismul apostat, care are loc în zilele din urmă. Este bătălia care a fost inițiată mai întâi de Președintele bogat care a stârnit împărăția Greciei din versetul doi. Este o bătălie externă la scară mondială și, de asemenea, o bătălie internă în cadrul Statelor Unite.

The religion of globalism, is the religion of the dragon, which in our modern setting is the religion of woke-ism. In 2020, the beast from the bottomless pit, identified in Revelation chapter eleven, manifested its political and religious power and slew both horns of the earth beast. That bottomless pit, among other things, is represented by the “Spring of Pan,” that fed the Jordan River.

Religia globalismului este religia dragonului, care, în contextul nostru modern, este religia woke-ismului. În 2020, fiara din adâncul fără fund, identificată în Apocalipsa, capitolul unsprezece, și-a manifestat puterea politică și religioasă și a ucis amândouă coarnele fiarei din pământ. Acel adânc fără fund, între altele, este reprezentat de „Izvorul lui Pan”, care alimenta râul Iordan.

In Greek mythology, Pan was associated with nature, wilderness, and rustic music, and the presence of a spring dedicated to him held religious importance for worshippers. The god Pan is often depicted with the legs, horns, and ears of a goat. Pan was considered the god of shepherds and flocks, and was often portrayed as a playful and mischievous deity who frolicked in the forests and mountains. The imagery of Pan as a goat-legged deity agrees with Daniel chapter eight, where Greece is represented by a he-goat. Goats are a common domestic animal in ancient Greece, and were often found in mountainous regions where Pan was believed to roam. This depiction became a prominent feature of Pan’s iconography and persisted in Greek art and literature depicting the god, including the national currency.

În mitologia greacă, Pan era asociat cu natura, sălbăticia și muzica rustică, iar existența unui izvor închinat lui avea o importanță religioasă pentru închinătorii săi. Zeul Pan este adesea înfățișat cu picioare, coarne și urechi de capră. Pan era considerat zeul păstorilor și al turmelor și era adesea prezentat ca o divinitate jucăușă și șăgalnică, ce se zbenguia prin păduri și munți. Imagistica lui Pan ca divinitate cu picioare de capră concordă cu capitolul opt din Daniel, unde Grecia este reprezentată de un țap. Caprele erau un animal domestic comun în Grecia antică și erau adesea întâlnite în regiunile muntoase unde se credea că Pan cutreiera. Această reprezentare a devenit o trăsătură proeminentă a iconografiei lui Pan și a persistat în arta și literatura greacă ce îl înfățișează pe zeu, inclusiv pe moneda națională.

When Jesus visited Caesarea Philippi, He identified that the “Gates of Hell” would not prevail against the Church. What Peter had stated in answer to Jesus’ question is understood in Christian history and tradition as the “Christian Confession.”

Când Isus a vizitat Cezareea lui Filip, El a afirmat că „Porțile Iadului” nu vor birui Biserica. Ceea ce Petru a afirmat ca răspuns la întrebarea lui Isus este înțeles în istoria și tradiția creștină drept „Mărturisirea Creștină”.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:13–20.

> Când Iisus a venit în părțile Cezareii lui Filip, i-a întrebat pe ucenicii săi, zicând: Cine zic oamenii că sunt eu, Fiul Omului? Iar ei au zis: Unii zic că ești Ioan Botezătorul; alții, Ilie; iar alții, Ieremia sau unul dintre prooroci. El le-a zis: Dar voi, cine ziceți că sunt eu? Și Simon Petru, răspunzând, a zis: Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu. Iar Iisus, răspunzând, i-a zis: Fericit ești tu, Simone, fiul lui Iona, căci nu carnea și sângele ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl meu, care este în ceruri. Și eu îți spun ție: tu ești Petru, și pe această piatră îmi voi zidi Biserica; și porțile Locuinței morților nu o vor birui. Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri, și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Atunci le-a poruncit ucenicilor săi să nu spună nimănui că el este Iisus, Hristosul. Matei 16:13-20.

This passage is significant because it represents a pivotal moment in Jesus’ ministry and the development of Christian theology. Peter’s confession of Jesus as the Messiah, the Son of the living God, is seen as the foundation of Christian faith and the cornerstone upon which the Church is built. The phrase “on this rock I will build my church” is interpreted in Catholic tradition as a reference to Peter himself, whom Jesus identifies as the “rock” upon which the Church will be built. This interpretation serves as the basis for the papal primacy and authority in Catholic theology.

Acest pasaj este semnificativ deoarece reprezintă un moment de cotitură în lucrarea lui Isus și în dezvoltarea teologiei creștine. Mărturisirea lui Petru că Isus este Mesia, Fiul Dumnezeului celui viu, este privită ca temelia credinței creștine și ca piatra unghiulară pe care este zidită Biserica. Expresia „pe această piatră voi zidi Biserica Mea” este interpretată în tradiția catolică ca o referire la însuși Petru, pe care Isus îl identifică drept „piatra” pe care va fi zidită Biserica. Această interpretare constituie temeiul primatului și al autorității papale în teologia catolică.

In Protestant theology, the “rock” is not understood to refer to Peter personally, but to Peter’s confession of faith in Jesus as the Messiah and the Son of God. In this view, the foundation of the Church is not Peter, but the confession that Jesus is the Christ and the Son of God. Regardless of theological interpretation, the Confession of Peter in Matthew 16:13–20 is considered a central and foundational passage in Christian belief, emphasizing the identity of Jesus as the Messiah and the Son of God, and affirming the mission and purpose of the Church.

În teologia protestantă, „stânca” nu este înțeleasă ca referindu-se la Petru în mod personal, ci la mărturisirea de credință a lui Petru în Isus ca Mesia și Fiul lui Dumnezeu. În această perspectivă, temelia Bisericii nu este Petru, ci mărturisirea că Isus este Hristosul și Fiul lui Dumnezeu. Indiferent de interpretarea teologică, Mărturisirea lui Petru din Matei 16:13-20 este considerată un pasaj central și fundamental în credința creștină, subliniind identitatea lui Isus ca Mesia și Fiul lui Dumnezeu și afirmând misiunea și scopul Bisericii.

In the previous article we presented a passage from The Desire of Ages, where Sister White identifies some of the issues associated with Christ’s visit to Caesarea Philippi. One of the points she notes is that Christ had taken the disciples away from the influence of the Jews for the purpose of setting forth the lessons of Caesarea Philippi.

În articolul precedent am prezentat un pasaj din The Desire of Ages, în care Sora White identifică unele dintre chestiunile asociate cu vizita lui Hristos la Cezareea lui Filip. Unul dintre punctele pe care le menționează este că Hristos îi luase pe ucenici departe de influența iudeilor, cu scopul de a pune înainte lecțiile de la Cezareea lui Filip.

> “Jesus and His disciples had now come into one of the towns about Caesarea Philippi. They were beyond the limits of Galilee, in a region where idolatry prevailed. Here the disciples were withdrawn from the controlling influence of Judaism, and brought into closer contact with the heathen worship. Around them were represented forms of superstition that existed in all parts of the world. Jesus desired that a view of these things might lead them to feel their responsibility to the heathen. During His stay in this region, He endeavored to withdraw from teaching the people, and to devote Himself more fully to His disciples.” The Desire of Ages, 411.

> Isus și ucenicii Săi ajunseseră acum într-una dintre localitățile din împrejurimile Cezareei lui Filip. Se aflau dincolo de hotarele Galileii, într-o regiune în care idolatria predomina. Aici ucenicii erau îndepărtați de influența stăpânitoare a iudaismului și aduși într-un contact mai strâns cu închinarea păgână. În jurul lor erau reprezentate forme de superstiție care existau în toate părțile lumii. Isus dorea ca vederea acestor lucruri să-i facă să-și simtă responsabilitatea față de păgâni. În timpul șederii Sale în această regiune, El a căutat să Se retragă de la a învăța poporul și să Se dedice mai deplin ucenicilor Săi.

On July 18, 2020, Christ removed the disciples of September 11, 2001 from the influence of Laodicean Adventism. The first disappointment in the parable of the ten virgins produced a separation of the movement from the assembly of mockers that was in the process of being passed by. This truth was fulfilled in Millerite history on April 19, 1844, and again on July 18, 2020. The history of the tarrying time then began, and it possesses the signature of “Truth” in both the movement of the first and third angels.

La 18 iulie 2020, Hristos i-a scos pe ucenicii de la 11 septembrie 2001 de sub influența adventismului laodicean. Prima dezamăgire din pilda celor zece fecioare a produs o separare a mișcării de adunarea batjocoritorilor care era în curs de a fi trecută cu vederea. Acest adevăr s-a împlinit în istoria milerită la 19 aprilie 1844 și din nou la 18 iulie 2020. Atunci a început istoria timpului de zăbovire, iar aceasta poartă semnătura „Adevărului” atât în mișcarea primului, cât și în mișcarea celui de-al treilea înger.

The first disappointment is the first of three waymarks, and the history concludes with the Great Disappointment of October 22, 1844, that typifies the “great earthquake” of Revelation chapter eleven. The beginning, first letter of the Hebrew alphabet represents a disappointment, and the ending, twenty-second letter of the Hebrew alphabet also represents a disappointment. The thirteenth letter, representing rebellion, identifies the disappointment of the foolish virgins who manifest their lost condition when the call at Midnight identifies who has and who has not prepared for the crisis. The twenty-two letters of the Hebrew alphabet represent the symbol of the combination of divinity with humanity that is accomplished within that history, though the Millerite history represents the first Kadesh, and our history today represents the last Kadesh.

Prima dezamăgire constituie primul dintre cele trei jaloane, iar istoria se încheie cu Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844, care tipifică „marele cutremur” din Apocalipsa, capitolul unsprezece. Începutul, prima literă a alfabetului ebraic, reprezintă o dezamăgire, iar sfârșitul, a douăzeci și doua literă a alfabetului ebraic, reprezintă de asemenea o dezamăgire. A treisprezecea literă, care reprezintă răzvrătirea, identifică dezamăgirea fecioarelor neînțelepte, care își manifestă starea pierdută atunci când strigătul de la Miezul Nopții identifică cine s-a pregătit și cine nu s-a pregătit pentru criză. Cele douăzeci și două de litere ale alfabetului ebraic reprezintă simbolul unirii divinității cu umanitatea, care se împlinește în cadrul acelei istorii, deși istoria millerită reprezintă primul Cadeș, iar istoria noastră de astăzi reprezintă ultimul Cadeș.

The two lines are parallel, but one represents the failure of God’s people and the other the victory of God’s people. Just before the cross, Jesus brought His disciples to Panium, just as He has brought His last-day disciples to Panium, and in doing so He allowed a disappointment to remove His last day disciples from the “controlling influence” of Laodicean Adventism, represented by “Judaism” in the history of Matthew chapter sixteen. In doing so, He also simultaneously brought His disciples into a closer contact with heathenism, thus representing the working environment of His last-day disciples who are now living in the full-blown manifestation of satanic power represented by the modern communication systems that are being employed to lead the entire world into receiving the mark of the beast.

Cele două linii sunt paralele, dar una reprezintă eșecul poporului lui Dumnezeu, iar cealaltă biruința poporului lui Dumnezeu. Chiar înainte de cruce, Isus i-a dus pe ucenicii Săi la Panium, întocmai cum i-a dus pe ucenicii Săi din zilele din urmă la Panium, și, făcând aceasta, a îngăduit ca o dezamăgire să-i scoată pe ucenicii Săi din zilele din urmă de sub "influența controlatoare" a Adventismului laodicean, reprezentat de "Iudaism" în istoria din Matei, capitolul șaisprezece. Procedând astfel, i-a adus simultan pe ucenicii Săi într-un contact mai strâns cu păgânismul, reprezentând astfel mediul de lucru al ucenicilor Săi din zilele din urmă, care trăiesc acum manifestarea deplină a puterii satanice, reprezentată de sistemele moderne de comunicare, care sunt întrebuințate pentru a conduce întreaga lume la primirea semnului fiarei.

The history of Caesarea Philippi aligns with the history of the Battle of Panium, and verses thirteen through fifteen. Christ and His disciples, were standing in the shadow of the cross, typifying His last-day disciples standing in the shadow of the Sunday law. There, in verses thirteen through fifteen, which was Caesarea Philippi, and also the Battle of Panium, which is where we stand today, Christ began to teach His disciples about what was about to happen in verse sixteen.

Istoria Cezareei lui Filip se află în corespondență cu istoria Bătăliei de la Panium și cu versetele treisprezece până la cincisprezece. Hristos și ucenicii Săi se aflau în umbra crucii, tipificându-i pe ucenicii Săi din zilele de pe urmă, aflați în umbra legii duminicale. Acolo, în versetele treisprezece până la cincisprezece — adică la Cezareea lui Filip —, și, de asemenea, în Bătălia de la Panium, acolo unde ne aflăm astăzi, Hristos a început să-i învețe pe ucenicii Săi despre ceea ce urma să se întâmple în versetul șaisprezece.

> “He was about to tell them of the suffering that awaited Him. But first He went away alone, and prayed that their hearts might be prepared to receive His words.” The Desire of Ages, 411.

> Era pe punctul de a le spune despre suferința care Îl aștepta. Dar mai întâi S-a retras singur și S-a rugat ca inimile lor să fie pregătite să primească cuvintele Sale. Dorința veacurilor, 411.

Before Christ told His disciples of the cross, He first went away, or He tarried, thus marking the tarrying time in the parable and the history from July 18, 2020 to July 2023.

Înainte ca Hristos să le spună ucenicilor Săi despre cruce, El mai întâi S-a retras, ori a zăbovit, marcând astfel timpul zăbovirii atât în parabolă, cât și în istoria dintre 18 iulie 2020 și iulie 2023.

> “Upon joining them, He did not at once communicate that which He desired to impart. Before doing this, He gave them an opportunity of confessing their faith in Him that they might be strengthened for the coming trial.” The Desire of Ages, 411.

> Când li s-a alăturat, El nu le-a făcut îndată cunoscut ceea ce dorea să le împărtășească. Înainte de a face aceasta, le-a dat prilejul de a-și mărturisi credința în El, pentru ca ei să fie întăriți pentru încercarea ce avea să vină. Dorul veacurilor, 411.

In July 2023, the Lord began to give opportunity for those involved with the disappointment, to express their faith. He did so by opening up the message of Ezekiel thirty-seven, which was a confirmation of the message of September 11, 2001. It was the thread that tied the sealing time from September 11, 2001 to the soon coming Sunday law together. It did so by placing the disappointment of July 18, 2020 in the structure of truth, for, those who were willing to see, could recognize that every reformatory movement has a theme that runs through their peculiar sacred history.

În iulie 2023, Domnul a început să le ofere celor implicați în dezamăgire prilejul de a-și exprima credința. A făcut aceasta prin deschiderea soliei din Ezechiel, capitolul treizeci și șapte, care a constituit o confirmare a soliei din 11 septembrie 2001. Aceasta a fost firul care a legat laolaltă timpul pecetluirii din 11 septembrie 2001 și iminenta lege duminicală. A făcut aceasta așezând dezamăgirea din 18 iulie 2020 în structura adevărului, căci cei dispuși să vadă puteau recunoaște că fiecare mișcare de reformă are o temă care străbate istoria sa sacră particulară.

In the last days the message of the third Woe arrived on September 11, 2001, then a false message of the third Woe was proclaimed that produced a disappointment, but the message that brought them back to life after three and a half days of being dead, dry and scattered bones was the message of the four winds, that is also the third Woe.

În zilele de pe urmă, mesajul celui de-al treilea «vai» a sosit la 11 septembrie 2001, apoi a fost proclamat un mesaj fals al celui de-al treilea «vai», care a produs o dezamăgire, dar mesajul care i-a readus la viață după trei zile și jumătate în care fuseseră oase moarte, uscate și împrăștiate a fost mesajul celor patru vânturi, care este, de asemenea, al treilea «vai».

The last-day disciples can see, if they choose to see, that the three waymarks of the sealing of the one hundred and forty-four thousand are the same theme at each step, and that at the second step, the rebellion represented by the thirteenth letter of the Hebrew alphabet confirmed the message as “Truth.” A second witness the Lord provided was in the fact that the first disappointment of prior reformatory movements was based upon rebellion against God’s revealed will, whether it was Moses not circumcising his son, or Uzzah touching that ark, or Martha and Mary doubting Jesus’ word concerning the death of Lazarus. The only reform line that did not uphold the fact that the first disappointment was based upon disobedience was the reform movement of the Millerites, but it was also shown at that time that the history of the Millerites possessed internal waymarks that were based upon the truth of the eighth, being of the seven.

Ucenicii din vremea sfârșitului pot vedea, dacă aleg să vadă, că cele trei repere ale pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii reprezintă aceeași temă la fiecare pas și că, la al doilea pas, răzvrătirea reprezentată de a treisprezecea literă a alfabetului ebraic a confirmat solia drept „Adevăr”. Un al doilea martor pe care Domnul l-a oferit a constat în faptul că prima dezamăgire a mișcărilor de reformă anterioare s-a întemeiat pe răzvrătire împotriva voinței descoperite a lui Dumnezeu, fie că era vorba de Moise care nu și-a tăiat fiul împrejur, de Uza atingând acel chivot, sau de Marta și Maria îndoindu-se de cuvântul lui Isus cu privire la moartea lui Lazăr. Singura linie de reformă care nu susținea faptul că prima dezamăgire se întemeia pe neascultare a fost mișcarea de reformă a milleriților; însă s-a arătat tot atunci că istoria milleriților poseda repere interne care se întemeiau pe adevărul celui de-al optulea, fiind dintre cei șapte.

The fact that the eighth is of the seven is a major element of the Revelation of Jesus Christ which is now being unsealed, and the transition of the Philadelphian Millerite movement unto the Laodicean church was a waymark that identified when the Laodicean movement of the third angel would transition unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. Thus, the fact that the first Millerite disappointment was accomplished without their movement manifesting disobedience, provided the contrast for the same waymark in the last days where the Laodicean movement of the third angel would disobey and produce a disappointment, and in so doing would align with the Millerite waymark, and produce the logic to see the movement of the one hundred and forty-four thousand is the eighth, that is of the seven.

Faptul că al optulea este dintre cei șapte constituie un element major al Apocalipsei lui Isus Hristos, care este acum dezpecetluită, iar trecerea mișcării millerite filadelfiene către biserica laodiceană a fost un reper care identifica momentul când mișcarea laodiceană a celui de-al treilea înger avea să treacă la mișcarea filadelfiană a celor o sută patruzeci și patru de mii. Astfel, faptul că prima dezamăgire millerită s-a consumat fără ca mișcarea lor să manifeste neascultare, a oferit contrastul pentru același reper în zilele din urmă, când mișcarea laodiceană a celui de-al treilea înger avea să dea dovadă de neascultare și să producă o dezamăgire și, făcând astfel, s-ar alinia cu reperul millerit și ar furniza logica pentru a vedea că mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii este a opta, care este dintre cei șapte.

On July 2023, the Lord raised up a “voice in the wilderness” in order to prepare His last-day people for the crisis of the Sunday law, and once He returned from tarrying in prayer unto the disciples, He gave them opportunity to express their faith. In Christ’s day the message was His baptism, the point where Jesus, became Jesus Christ. That waymark aligns with September 11, 2001, and His disciples were asked what men thought, and then asked what the disciples themselves thought about Christ.

În iulie 2023, Domnul a ridicat un „glas în pustie” pentru a pregăti poporul Său din timpul sfârșitului pentru criza Legii Duminicale, iar când S-a întors la ucenici după ce zăbovise în rugăciune, le-a oferit prilejul să-și exprime credința. În zilele lui Hristos, solia era botezul Său, punctul în care Isus a devenit Isus Hristos. Acel reper se aliniază cu 11 septembrie 2001, iar ucenicilor Săi li s-a cerut să spună ce credeau oamenii, apoi li s-a cerut ce credeau ei înșiși despre Hristos.

> “Upon joining them, He did not at once communicate that which He desired to impart. Before doing this, He gave them an opportunity of confessing their faith in Him that they might be strengthened for the coming trial. He asked, ‘Whom do men say that I the Son of man am?’

> După ce li S-a alăturat, El nu le-a comunicat îndată ceea ce dorea să le împărtășească. Înainte de a face aceasta, le-a oferit prilejul de a-și mărturisi credința în El, pentru ca ei să fie întăriți pentru încercarea care avea să vină. El a întrebat: „Cine zic oamenii că sunt Eu, Fiul omului?”

> “Sadly the disciples were forced to acknowledge that Israel had failed to recognize their Messiah. Some indeed, when they saw His miracles, had declared Him to be the Son of David. The multitudes that had been fed at Bethsaida had desired to proclaim Him king of Israel. Many were ready to accept Him as a prophet; but they did not believe Him to be the Messiah.” The Desire of Ages, 411.

> „Cu întristare, ucenicii au fost siliți să admită că Israel nu-L recunoscuse pe Mesia al său. Unii, într-adevăr, când au văzut minunile Lui, L-au declarat a fi Fiul lui David. Mulțimile care fuseseră hrănite la Betsaida doriseră să-L proclame Împărat al lui Israel. Mulți erau gata să-L primească drept profet; dar nu credeau că El este Mesia.” Dorința veacurilor, 411.

The majority of Adventism did not believe in the third Woe of September 11, 2001. They believed some of the miracles of the prophetic word that had been presented in the movement, and some understood that the message of September 11, 2001 had elements of truth, but they did not truly believe the claims of September 11, 2001.

Majoritatea din cadrul Adventismului nu a crezut în cel de-al treilea „Vai” din 11 septembrie 2001. Ei au dat crezare unora dintre minunile cuvântului profetic care fuseseră prezentate în cadrul mișcării, iar unii au înțeles că mesajul din 11 septembrie 2001 avea elemente de adevăr, dar nu au crezut cu adevărat afirmațiile privind 11 septembrie 2001.

The claim of September 11, 2001 had been typified by the claim of August 11, 1840, and that claim was expressed by Sister White when commenting upon the fulfillment of August 11, 1840. She stated:

Afirmația din 11 septembrie 2001 fusese prefigurată de afirmația din 11 august 1840, iar această afirmație a fost exprimată de Sora White când a comentat împlinirea din 11 august 1840. Ea a declarat:

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> Chiar la timpul hotărât, Turcia, prin ambasadorii săi, a acceptat protecția puterilor aliate ale Europei și astfel s-a plasat sub controlul națiunilor creștine. Evenimentul a împlinit întocmai prezicerea. Când acest lucru a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de corectitudinea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și asociații săi, iar mișcarea adventă a primit un avânt remarcabil. Bărbați învățați și de vază s-au unit cu Miller, atât în propovăduirea, cât și în publicarea vederilor sale, iar între 1840 și 1844 lucrarea s-a extins rapid. Tragedia veacurilor, 334, 335.

What was confirmed on August 11, 1840 was that Miller’s prophetic views were accurate, and the claim of September 11, 2001 is the confirmation that Future for America’s prophetic views are accurate. The unrepentant multitude in July of 2023 could not and would not accept the premise that the methodology designed by Christ, and entrusted to Future for America is actually the methodology of the latter rain. But then Christ asked His disciples what they, not the multitude thought.

Ceea ce s-a confirmat la 11 august 1840 a fost că viziunile profetice ale lui Miller erau corecte, iar afirmația din 11 septembrie 2001 este confirmarea că viziunile profetice ale Future for America sunt corecte. Mulțimea nepocăită din iulie 2023 nu a putut și nu a vrut să accepte premisa că metodologia concepută de Hristos și încredințată Future for America este de fapt metodologia ploii târzii. Dar apoi Hristos i-a întrebat pe ucenicii Săi ce credeau ei, nu mulțimea.

> “Jesus now put a second question, relating to the disciples themselves: ‘But whom say ye that I am?’ Peter answered, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’

> Iisus a pus acum o a doua întrebare, cu privire la ucenici înșiși: „Dar voi, cine ziceți că sunt Eu?” Petru a răspuns: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului Celui Viu.”

> “From the first, Peter had believed Jesus to be the Messiah. Many others who had been convicted by the preaching of John the Baptist, and had accepted Christ, began to doubt as to John’s mission when he was imprisoned and put to death; and they now doubted that Jesus was the Messiah, for whom they had looked so long. Many of the disciples who had ardently expected Jesus to take His place on David’s throne left Him when they perceived that He had no such intention. But Peter and his companions turned not from their allegiance. The vacillating course of those who praised yesterday and condemned today did not destroy the faith of the true follower of the Saviour. Peter declared, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’ He waited not for kingly honors to crown his Lord, but accepted Him in His humiliation.

> Încă de la început, Petru crezuse că Iisus este Mesia. Mulți alții care fuseseră convinși de predicarea lui Ioan Botezătorul și Îl primiseră pe Hristos au început să se îndoiască de misiunea lui Ioan când acesta a fost întemnițat și ucis; iar acum se îndoiau că Iisus este Mesia, pe care Îl așteptaseră de atâta vreme. Mulți dintre ucenicii care așteptaseră cu ardoare ca Iisus să-Și ia locul pe tronul lui David L-au părăsit când au înțeles că nu avea o astfel de intenție. Dar Petru și însoțitorii săi nu s-au abătut de la credincioșia lor față de El. Cursul șovăielnic al celor care ieri lăudau, iar astăzi condamnau, nu a nimicit credința adevăratului urmaș al Mântuitorului. Petru a declarat: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu.” Nu a așteptat ca onorurile regești să-L încoroneze pe Domnul său, ci L-a primit în smerirea Sa.

> “Peter had expressed the faith of the twelve. Yet the disciples were still far from understanding Christ’s mission. The opposition and misrepresentation of the priests and rulers, while it could not turn them away from Christ, still caused them great perplexity. They did not see their way clearly. The influence of their early training, the teaching of the rabbis, the power of tradition, still intercepted their view of truth. From time to time precious rays of light from Jesus shone upon them, yet often they were like men groping among shadows. But on this day, before they were brought face to face with the great trial of their faith, the Holy Spirit rested upon them in power. For a little time their eyes were turned away from ‘the things which are seen,’ to behold ‘the things which are not seen.’ 2 Corinthians 4:18. Beneath the guise of humanity they discerned the glory of the Son of God.

> Petru exprimase credința celor doisprezece. Totuși, ucenicii erau încă departe de a înțelege misiunea lui Hristos. Opoziția și denaturarea din partea preoților și conducătorilor, deși nu i-ar fi putut îndepărta de Hristos, le pricinuiau totuși o mare nedumerire. Nu-și vedeau limpede calea. Influența formării lor timpurii, învățătura rabinilor, puterea tradiției, încă le obturau privirea asupra adevărului. Din când în când raze prețioase de lumină de la Isus străluceau asupra lor, însă adesea erau ca niște oameni bâjbâind printre umbre. Dar în ziua aceea, înainte de a fi aduși față în față cu marea încercare a credinței lor, Duhul Sfânt S-a odihnit peste ei cu putere. Pentru puțină vreme, ochii lor au fost întorși de la „lucrurile care se văd”, ca să privească „lucrurile care nu se văd”. 2 Corinteni 4:18. Sub vălul umanității au deslușit slava Fiului lui Dumnezeu.

> “Jesus answered Peter, saying, ‘Blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but My Father which is in heaven.’” The Desire of Ages, 412.

> Isus i-a răspuns lui Petru, zicând: "Ferice de tine, Simone Bar-Iona; căci nu carnea și sângele ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl Meu, care este în ceruri." Dorința veacurilor, 412.

Peter’s confession in identifying that Christ is the son of God, spoke directly to the testing question of that history. The time had come for the Messiah to appear, as set forth by God’s prophetic word, and only those who accepted that truth would be included with those represented by Peter’s statement. Peter represents those who accept the message established on September 11, 2001, and that confess that Jesus is the son of God. “Peter had expressed the faith of the twelve,” and the twelve he represented were the one hundred and forty-four thousand. For this reason, Christ changed Peter’s name from Simon Bar-jona unto Peter in the passage.

Mărturisirea lui Petru, prin care a recunoscut că Hristos este Fiul lui Dumnezeu, se adresa în mod direct chestiunii încercării acelui moment istoric. Venise timpul ca Mesia să Se arate, așa cum fusese prevăzut de cuvântul profetic al lui Dumnezeu, iar numai cei care acceptau acel adevăr aveau să fie socotiți împreună cu cei reprezentați prin mărturisirea lui Petru. Petru îi reprezintă pe cei care acceptă mesajul stabilit la 11 septembrie 2001 și care mărturisesc că Isus este Fiul lui Dumnezeu. "Petru exprimase credința celor doisprezece", iar cei doisprezece pe care îi reprezenta erau cei o sută patruzeci și patru de mii. Din acest motiv, Hristos i-a schimbat lui Petru numele, din Simon Bar-Iona în Petru, în pasajul respectiv.

“Simon” means “he who hears,” and “bar” means “son of,” and Jonah means “dove.” Simon represented those who heard the message of the dove, which represented the truths associated with the baptism of Jesus, when He became the Christ, anointed with power, as was symbolically represented by the descent of the Holy Spirit in the form of a dove.

„Simon” înseamnă „cel ce aude”, iar „bar” înseamnă „fiu al”, iar Iona înseamnă „porumbel”. Simon i-a reprezentat pe cei care au auzit mesajul porumbelului, care reprezenta adevărurile asociate cu botezul lui Isus, când El a devenit Hristosul, uns cu putere, așa cum a fost reprezentat în chip simbolic prin pogorârea Duhului Sfânt în chip de porumbel.

The reform lines parallel each other and John represents the Millerites, who on August 11, 1840, ate the little book. Jeremiah aligns with that event, and when he ate the little book, he was then called by God’s name.

Liniile reformei sunt paralele între ele, iar Ioan îi reprezintă pe Milleriți, care, la 11 august 1840, au mâncat cărticica. Ieremia se corelează cu acel eveniment și, când a mâncat cărticica, atunci peste el a fost chemat Numele lui Dumnezeu.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. Jeremiah 15:16.

> Cuvintele Tale s-au găsit, și eu le-am mâncat; iar cuvântul Tău a fost pentru mine bucuria și veselia inimii mele: căci Numele Tău este chemat peste mine, Doamne, Dumnezeul oștirilor. Ieremia 15:16.

When the Lord entered into covenant with Abram, He changed his name to Abraham, as He did with Sarai and Jacob. The changing of a name represents a covenant relationship, and at the waymark where the divine symbol descends God’s people are to eat the message, enter into covenant, and their name is then changed. As a representative of the disciples of Christ’s time, Simon Bar-jona represented those who “heard” the message of the “dove.”

Când Domnul a încheiat un legământ cu Avram, El i-a schimbat numele în Avraam, așa cum a făcut și cu Sarai și cu Iacov. Schimbarea unui nume reprezintă o relație de legământ, iar la jalonul la care coboară simbolul divin, poporul lui Dumnezeu trebuie să mănânce mesajul, să intre în legământ, iar numele lor este atunci schimbat. Ca reprezentant al ucenicilor din vremea lui Hristos, Simon Bar-Iona i-a reprezentat pe cei care „au auzit” mesajul „porumbelului”.

When he gave testimony that he recognized that at that waymark Jesus became the Christ, and that He was the Son of God, and all which that entails, Christ then changed his name to Peter. He had expressed the message that Christ’s covenant people of that history accepted, and in so doing he also typified the one hundred and forty-four thousand of the last days.

Când a mărturisit că a recunoscut că, la acea piatră de hotar, Isus a devenit Hristos, și că El era Fiul lui Dumnezeu, cu tot ceea ce aceasta implică, Hristos i-a schimbat atunci numele în Petru. El a exprimat mesajul pe care poporul legământului lui Hristos din acea istorie l-a primit și, făcând astfel, i-a preînchipuit pe cei o sută patruzeci și patru de mii din zilele de pe urmă.

The letter “P” is the sixteenth letter in the English alphabet, and the letter “E” is the fifth letter in the alphabet, and the letter “T” is the twentieth letter, the letter “E” is repeated, and the name ends with the letter “R” which is the eighteenth letter. Sixteen “times” five, “times” twenty, “times” five, “times” eighteen equals one hundred and forty-four thousand. The Wonderful Linguist spoke to Peter in Hebrew, and the New Testament was written in the Greek, and the translators of the King James Version produced the New Testament in English.

Litera "P" este a șaisprezecea literă în alfabetul englez, iar litera "E" este a cincea literă a alfabetului, iar litera "T" este a douăzecea literă, litera "E" se repetă, iar numele se încheie cu litera "R", care este a optsprezecea literă. Șaisprezece "ori" cinci, "ori" douăzeci, "ori" cinci, "ori" optsprezece este egal cu o sută patruzeci și patru de mii. Lingvistul Minunat i-a vorbit lui Petru în ebraică, iar Noul Testament a fost scris în limba greacă, iar traducătorii Versiunii King James au produs Noul Testament în limba engleză.

In spite of the three steps of differing languages, Christ, who is the Son of God, the Wonderful Linguist, and the Wonderful Numberer, placed an illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in Matthew chapter sixteen, that aligns with the Battle of Panium, and His visit to Caesarea Philippi. He did so by employing His control of language and numbers, for He is both Palmoni (the Wonderful Numberer), and the Word (the Wonderful Linguist).

În pofida celor trei trepte de diferențiere lingvistică, Hristos, care este Fiul lui Dumnezeu, Lingvistul Minunat și Numărătorul Minunat, a așezat în capitolul șaisprezece din Matei o ilustrare a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care corespunde Bătăliei de la Panium și vizitei Sale la Cezareea lui Filip. El a făcut aceasta folosindu-Și stăpânirea asupra limbajului și numerelor, căci El este atât Palmoni (Numărătorul Minunat), cât și Cuvântul (Lingvistul Minunat).

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Nearly two thousand years ago, a voice of mysterious import was heard in heaven, from the throne of God, ‘Lo, I come.’ ‘Sacrifice and offering Thou wouldest not, but a body hast Thou prepared Me…. Lo, I come (in the volume of the Book it is written of Me,) to do Thy will, O God.’ Hebrews 10:5–7. In these words is announced the fulfillment of the purpose that had been hidden from eternal ages. Christ was about to visit our world, and to become incarnate. He says, ‘A body hast Thou prepared Me.’ Had He appeared with the glory that was His with the Father before the world was, we could not have endured the light of His presence. That we might behold it and not be destroyed, the manifestation of His glory was shrouded. His divinity was veiled with humanity,—the invisible glory in the visible human form.

> Acum aproape două mii de ani, în cer s-a auzit, de pe tronul lui Dumnezeu, un glas de tainică însemnătate: «Iată, vin.» «Jertfă și dar n-ai voit, dar Mi-ai pregătit un trup... Iată, vin (în sulul Cărții este scris despre Mine) să fac voia Ta, Dumnezeule.» Evrei 10:5-7. În aceste cuvinte este anunțată împlinirea planului care fusese ascuns din veacurile veșnice. Hristos era pe punctul de a vizita lumea noastră și de a Se întrupa. El spune: «Un trup Mi-ai pregătit.» Dacă S-ar fi arătat cu slava pe care o avea la Tatăl înainte de a fi lumea, noi n-am fi putut îndura lumina prezenței Sale. Pentru ca să o putem privi și să nu fim nimiciți, manifestarea slavei Sale a fost învăluită. Dumnezeirea Sa a fost acoperită de firea omenească — slava nevăzută în forma omenească vizibilă.

> “This great purpose had been shadowed forth in types and symbols. The burning bush, in which Christ appeared to Moses, revealed God. The symbol chosen for the representation of the Deity was a lowly shrub, that seemingly had no attractions. This enshrined the Infinite. The all-merciful God shrouded His glory in a most humble type, that Moses could look upon it and live. So in the pillar of cloud by day and the pillar of fire by night, God communicated with Israel, revealing to men His will, and imparting to them His grace. God’s glory was subdued, and His majesty veiled, that the weak vision of finite men might behold it. So Christ was to come in ‘the body of our humiliation’ (Philippians 3:21, R. V.), ‘in the likeness of men.’ In the eyes of the world He possessed no beauty that they should desire Him; yet He was the incarnate God, the light of heaven and earth. His glory was veiled, His greatness and majesty were hidden, that He might draw near to sorrowful, tempted men.

> Acest mare scop fusese prefigurat în tipuri și simboluri. Rugul aprins, în care Hristos i S-a arătat lui Moise, L-a descoperit pe Dumnezeu. Simbolul ales pentru reprezentarea Dumnezeirii a fost un rug smerit, care, în aparență, nu avea nimic atrăgător. Acesta Îl cuprindea pe Cel Infinit. Dumnezeu, Cel atotmilostiv, Și-a învăluit slava într-un chip cât se poate de smerit, pentru ca Moise să poată privi la ea și să trăiască. Tot astfel, în stâlpul de nor ziua și în stâlpul de foc noaptea, Dumnezeu a comunicat cu Israel, descoperindu-le oamenilor voia Sa și împărtășindu-le harul Său. Slava lui Dumnezeu a fost atemperată, iar maiestatea Sa acoperită cu un văl, pentru ca vederea slabă a oamenilor mărginiți să o poată privi. Tot astfel, Hristos avea să vină în „trupul smereniei noastre” (Filipeni 3:21, R. V.), „în asemănarea oamenilor”. În ochii lumii, El nu avea nicio frumusețe încât să-L dorească; totuși El era Dumnezeu întrupat, lumina cerului și a pământului. Slava Sa era acoperită cu un văl, măreția și maiestatea Sa erau ascunse, pentru ca El să se poată apropia de oamenii întristați și ispitiți.

> “God commanded Moses for Israel, ‘Let them make Me a sanctuary; that I may dwell among them’ (Exodus 25:8), and He abode in the sanctuary, in the midst of His people. Through all their weary wandering in the desert, the symbol of His presence was with them. So Christ set up His tabernacle in the midst of our human encampment. He pitched His tent by the side of the tents of men, that He might dwell among us, and make us familiar with His divine character and life. ‘The Word became flesh, and tabernacled among us (and we beheld His glory, glory as of the Only Begotten from the Father), full of grace and truth.’ John 1:14, R. V., margin.

> Dumnezeu i-a poruncit lui Moise pentru Israel: «Să-Mi facă un sanctuar, ca să locuiesc în mijlocul lor» (Exod 25:8), și El a locuit în sanctuar, în mijlocul poporului Său. De-a lungul întregii lor rătăciri istovitoare prin pustie, simbolul prezenței Sale a fost cu ei. Tot astfel, Hristos Și-a așezat cortul în mijlocul taberei noastre omenești. Și-a întins cortul alături de corturile oamenilor, pentru a locui în mijlocul nostru și a ne face cunoscute caracterul și viața Sa divină. «Cuvântul S-a făcut trup și Și-a așezat cortul printre noi (și am privit slava Lui, slavă ca a Singurului-Născut de la Tatăl), plin de har și de adevăr». Ioan 1:14, R. V., marg.

> “Since Jesus came to dwell with us, we know that God is acquainted with our trials, and sympathizes with our griefs. Every son and daughter of Adam may understand that our Creator is the friend of sinners. For in every doctrine of grace, every promise of joy, every deed of love, every divine attraction presented in the Saviour’s life on earth, we see ‘God with us.’

> De când Isus a venit să locuiască împreună cu noi, știm că Dumnezeu cunoaște încercările noastre și se compătimește cu întristările noastre. Orice fiu sau fiică a lui Adam poate înțelege că Creatorul nostru este prietenul păcătoșilor. Căci în fiecare învățătură a harului, în fiecare făgăduință a bucuriei, în fiecare faptă a iubirii, în fiecare atracție dumnezeiască prezentată în viața Mântuitorului pe pământ, vedem 'Dumnezeu cu noi.'

> “Satan represents God’s law of love as a law of selfishness. He declares that it is impossible for us to obey its precepts. The fall of our first parents, with all the woe that has resulted, he charges upon the Creator, leading men to look upon God as the author of sin, and suffering, and death. Jesus was to unveil this deception. As one of us He was to give an example of obedience. For this He took upon Himself our nature, and passed through our experiences. ‘In all things it behooved Him to be made like unto His brethren.’ Hebrews 2:17. If we had to bear anything which Jesus did not endure, then upon this point Satan would represent the power of God as insufficient for us. Therefore Jesus was ‘in all points tempted like as we are.’ Hebrews 4:15. He endured every trial to which we are subject. And He exercised in His own behalf no power that is not freely offered to us. As man, He met temptation, and overcame in the strength given Him from God. He says, ‘I delight to do Thy will, O My God: yea, Thy law is within My heart.’ Psalm 40:8. As He went about doing good, and healing all who were afflicted by Satan, He made plain to men the character of God’s law and the nature of His service. His life testifies that it is possible for us also to obey the law of God.

> Satana înfățișează legea iubirii lui Dumnezeu ca pe o lege a egoismului. El susține că ne este imposibil să ne supunem preceptelor ei. Căderea primilor noștri părinți, cu toată nenorocirea care a urmat, o pune în seama Creatorului, făcându-i pe oameni să-L privească pe Dumnezeu ca autorul păcatului, al suferinței și al morții. Isus trebuia să dea pe față această înșelăciune. Ca unul dintre noi, El urma să dea un exemplu de ascultare. Pentru aceasta Și-a asumat natura noastră și a trecut prin experiențele noastre. "În toate lucrurile Se cuvenea să fie făcut asemenea fraților Săi." Evrei 2:17. Dacă ar fi trebuit să purtăm ceva ce Isus nu a îndurat, atunci, în acest punct, Satana ar înfățișa puterea lui Dumnezeu drept insuficientă pentru noi. De aceea, Isus a fost "ispitit în toate, ca și noi." Evrei 4:15. El a îndurat fiecare încercare la care suntem supuși. Și nu a folosit, pentru Sine, nicio putere care nu ne este oferită și nouă în chip liber. Ca om, El a înfruntat ispita și a biruit prin puterea care I-a fost dată de la Dumnezeu. El spune: "Îmi găsesc plăcerea să fac voia Ta, Dumnezeul Meu; da, legea Ta este în inima mea." Psalmul 40:8. Pe când umbla făcând bine și vindecând pe toți cei asupriți de Satana, El a lămurit oamenilor caracterul Legii lui Dumnezeu și natura slujirii Sale. Viața Sa mărturisește că este posibil ca și noi să ascultăm de Legea lui Dumnezeu.

> “By His humanity, Christ touched humanity; by His divinity, He lays hold upon the throne of God. As the Son of man, He gave us an example of obedience; as the Son of God, He gives us power to obey. It was Christ who from the bush on Mount Horeb spoke to Moses saying, ‘I AM THAT I AM…. Thus shalt thou say unto the children of Israel, I AM hath sent me unto you.’ Exodus 3:14. This was the pledge of Israel’s deliverance. So when He came ‘in the likeness of men,’ He declared Himself the I AM. The Child of Bethlehem, the meek and lowly Saviour, is God ‘manifest in the flesh.’ 1 Timothy 3:16. And to us He says: ‘I AM the Good Shepherd.’ ‘I AM the living Bread.’ ‘I AM the Way, the Truth, and the Life.’ ‘All power is given unto Me in heaven and in earth.’ John 10:11; 6:51; 14:6; Matthew 28:18. I AM the assurance of every promise. I AM; be not afraid. ‘God with us’ is the surety of our deliverance from sin, the assurance of our power to obey the law of heaven.” The Desire of Ages, 23, 24.

> Prin umanitatea Sa, Hristos a atins omenirea; prin dumnezeirea Sa, El se prinde de tronul lui Dumnezeu. Ca Fiul omului, ne-a dat un exemplu de ascultare; ca Fiul lui Dumnezeu, ne dă putere să ascultăm. Hristos a fost Acela care, din rugul de pe Muntele Horeb, i-a vorbit lui Moise, zicând: „EU SUNT CEL CE SUNT... Așa să spui fiilor lui Israel: «EU SUNT» m-a trimis la voi.” Exodul 3:14. Aceasta a fost chezășia izbăvirii lui Israel. Astfel, când a venit „în asemănarea oamenilor”, S-a declarat pe Sine „EU SUNT”. Pruncul din Betleem, Mântuitorul blând și smerit, este Dumnezeu „arătat în trup”. 1 Timotei 3:16. Și nouă ne spune: „Eu sunt Păstorul cel bun.” „Eu sunt Pâinea cea vie.” „Eu sunt Calea, Adevărul și Viața.” „Toată puterea Mi-a fost dată în cer și pe pământ.” Ioan 10:11; 6:51; 14:6; Matei 28:18. „EU SUNT” este garanția fiecărei făgăduințe. „EU SUNT”; nu vă temeți. „Dumnezeu cu noi” este chezășia izbăvirii noastre de păcat, asigurarea puterii noastre de a asculta de legea cerului. The Desire of Ages, 23, 24.

Back to Articles