Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Five

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul douăzeci și cinci

Number Twenty-Five

Numărul douăzeci și cinci

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2026

Formats

PDF
Word

The book of Joel confronts the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church with the testimony of its escalating rebellion over four generations. Those four generations are also illustrated in Ezekiel chapter eight, where the twenty-five men of that fourth-generation bow to the sun. In 1901, 13 years after the rebellion of 1888, the Adventist church organized a committee to lead the church.

Cartea lui Ioel confruntă conducerea Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea laodiceene cu mărturia răzvrătirii sale tot mai accentuate de-a lungul a patru generații. Aceste patru generații sunt ilustrate, de asemenea, în capitolul opt din Ezechiel, unde cei douăzeci și cinci de bărbați ai acelei a patra generații se închină soarelui. În 1901, la 13 ani după răzvrătirea din 1888, Biserica Adventistă a organizat un comitet care să conducă Biserica.

The initial General Conference’s Executive Committee was established during the major reorganization at the 1901 General Conference Session, and it consisted of 25 members. This was a significant expansion from the pre-1901 committee, which had only 13 members. The members have increased through the years, but Jesus always identifies the end with the beginning. The beginning was 25 members, with one as the leader, paralleling a course in the sanctuary, which consisted of 24 priests and one high priest.

Comitetul Executiv inițial al Conferinței Generale a fost constituit în timpul marii reorganizări de la Sesiunea Conferinței Generale din 1901 și era alcătuit din 25 de membri. Aceasta a reprezentat o extindere semnificativă față de comitetul anterior anului 1901, care avea doar 13 membri. Numărul membrilor a crescut de-a lungul anilor, dar Isus identifică întotdeauna sfârșitul cu începutul. La început au fost 25 de membri, unul fiind conducătorul, corespunzând unei cete preoțești a sanctuarului, alcătuită din 24 de preoți și un mare-preot.

Judas and the Sanhedrin are two symbols of rebellion in the time of Christ. The Sanhedrin represents the Laodicean Seventh-day Adventist church. The Sanhedrin’s participation in the crucifixion of Christ, typifies the role of Adventism in the Sunday law crisis. The Sanhedrin—the supreme Jewish council in Jerusalem, composed of chief priests, elders, and scribes, presided over by High Priest Caiaphas—played a central role in the events leading to Jesus’ death.

Iuda și Sinedriul sunt două simboluri ale răzvrătirii în vremea lui Hristos. Sinedriul reprezintă Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană. Participarea Sinedriului la răstignirea lui Hristos tipifică rolul adventismului în criza legii duminicale. Sinedriul — consiliul suprem iudaic din Ierusalim, compus din arhierei, bătrâni și cărturari, prezidat de Marele Preot Caiafa — a jucat un rol central în evenimentele care au condus la moartea lui Isus.

After Jesus’ arrest in Gethsemane (orchestrated with Judas’ betrayal), he was brought before the Sanhedrin at night in Caiaphas’ house. They sought testimony to condemn him, producing witnesses who accused him of blasphemy and insurrection.

După arestarea lui Isus în Ghetsimani (orchestrată prin trădarea lui Iuda), a fost adus înaintea Sinedriului noaptea, în casa lui Caiafa. Au căutat mărturii spre a-l condamna, aducând martori care l-au acuzat de blasfemie și răzvrătire.

When Caiaphas directly asked Jesus if he was the Messiah (or Son of God), Jesus’ affirmative response, “You have said so” led the high priest to declare, “Blasphemy!” The council condemned Him as deserving death. Lacking authority under Roman rule to execute capital sentences, they handed Jesus over to Pontius Pilate, the Roman governor, accusing him of sedition to secure a Roman execution. The actual crucifixion was carried out by Roman soldiers under Pilate’s order, but only after Pilate yielded to pressure from the chief priests and a crowd (who demanded Jesus’ death and the release of Barabbas).

Când Caiafa L-a întrebat în mod direct pe Isus dacă este Mesia (sau Fiul lui Dumnezeu), răspunsul afirmativ al lui Isus, „Tu ai zis”, l-a determinat pe marele preot să declare: „Blasfemie!”. Sinedriul L-a condamnat ca vrednic de moarte. Neavând, sub stăpânire romană, autoritatea de a executa pedepse capitale, L-au predat lui Ponțiu Pilat, guvernatorul roman, acuzându-L de sedițiune pentru a asigura o execuție romană. Răstignirea propriu-zisă a fost înfăptuită de soldații romani, la ordinul lui Pilat, dar numai după ce Pilat a cedat presiunii marilor preoți și a unei mulțimi (care cereau moartea lui Isus și eliberarea lui Baraba).

> “When Christ was upon this earth, the world preferred Barabbas. And today the world and the churches are making the same choice. The scenes of the betrayal, the rejection, and the crucifixion of Christ have been re-enacted, and will again be re-enacted on an immense scale. People will be filled with the attributes of the enemy, and with them his delusions will have great power. Just to that degree that light is refused will there be misconception and misunderstanding. Those who reject Christ and choose Barabbas work under a ruinous deception. Misrepresentation and false witness will grow to open rebellion. The eye being evil, the whole body will be full of darkness. Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie. They are ensnared and taken, and by their every action they cry, Release unto us Barabbas, but crucify Christ.

> Când Hristos era pe acest pământ, lumea l-a preferat pe Baraba. Iar astăzi lumea și bisericile fac aceeași alegere. Scenele trădării, respingerii și răstignirii lui Hristos au fost reînscenate și vor fi din nou reînscenate la scară imensă. Oamenii vor fi umpluți de însușirile vrăjmașului și, odată cu acestea, amăgirile lui vor avea mare putere. Tocmai în măsura în care lumina este refuzată, în aceeași măsură vor exista rătăcire și neînțelegere. Cei care Îl resping pe Hristos și îl aleg pe Baraba acționează sub o amăgire nimicitoare. Denaturarea și mărturia mincinoasă vor spori până la răzvrătire pe față. Dacă ochiul este rău, tot trupul va fi plin de întuneric. Cei care își dau inima oricărui conducător în afară de Hristos se vor afla sub stăpânirea, în trup, suflet și duh, a unui farmec atât de ademenitor, încât, sub puterea lui, sufletele se abat de la a asculta adevărul, ca să creadă o minciună. Sunt prinși în cursă și robiți, iar prin fiecare faptă a lor strigă: Sloboziți-ne-l pe Baraba, iar pe Hristos răstigniți-L.

> “Even now this decision is being made. The scenes enacted at the cross are being re-enacted. In the churches that have departed from truth and righteousness it is being revealed what human nature can do and will do when the love of God is not an abiding principle in the soul. We need not be surprised at anything that may take place now. We need not marvel at any developments of horror. Those who trample under their unholy feet the law of God have the same spirit as had the men who insulted and betrayed Jesus. Without any compunction of conscience, they will do the deeds of their father, the devil. They will ask the question that came from the traitorous lips of Judas, What will you give me if I betray unto you Jesus the Christ? Even now Christ is being betrayed in the person of his saints.” Review and Herald, January 30, 1900.

> Chiar acum se ia această hotărâre. Scenele petrecute la cruce se repetă. În bisericile care s-au depărtat de adevăr și de dreptate se descoperă ce poate face și ce va face firea omenească atunci când dragostea lui Dumnezeu nu este un principiu statornic în suflet. Nu trebuie să ne surprindă nimic din ceea ce se poate întâmpla acum. Nu trebuie să ne uimească nicio manifestare a ororii. Cei care calcă în picioare, cu picioarele lor necurate, legea lui Dumnezeu au același duh ca oamenii care L-au insultat și L-au trădat pe Isus. Fără nicio mustrare de conștiință, vor face faptele tatălui lor, diavolul. Vor pune întrebarea care a ieșit de pe buzele trădătoare ale lui Iuda: Ce-mi veți da ca să vi-L predau pe Isus, Hristosul? Chiar acum Hristos este trădat în persoana sfinților Săi. Review and Herald, 30 ianuarie 1900.

If the passage truly means what it says, then those who were being identified as “choosing Barabbas,” will be unable to understand what the passage teaches. Those people are the people in 2 Thessalonians who receive strong delusion, because they loved not the truth. She says of those who choose Barabbas, “Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie.” Those who are choosing Barabbas, are under the control of Satan before the waymark of the cross and Sunday law. In that condition they cannot possibly understand what the passage teaches. They will therefore suggest that, “the conditions when Sister White penned these words were for that peculiar history, not now.” Perhaps they would say, “She is speaking about Christianity in a generic way, and this does not apply directly to Seventh-day Adventists.” Poppycock.

Dacă pasajul înseamnă cu adevărat ceea ce spune, atunci cei care erau identificați drept „alegându‑l pe Baraba” nu vor putea înțelege ceea ce învață pasajul. Acei oameni sunt oamenii din 2 Tesaloniceni care primesc o lucrare de rătăcire, pentru că n‑au iubit adevărul. Ea spune despre cei care îl aleg pe Baraba: „Cei care își dăruiesc afecțiunea oricărui conducător în afară de Hristos se vor afla, cu trup, suflet și duh, sub stăpânirea unei fascinații atât de ademenitoare, încât, sub puterea ei, sufletele se abat de la a asculta adevărul pentru a crede o minciună.” Cei care îl aleg pe Baraba sunt sub stăpânirea lui Satana înaintea bornei crucii și a legii duminicale. În această stare nu pot nicidecum să înțeleagă ceea ce învață pasajul. Prin urmare, vor sugera că „condițiile în care Sora White a scris aceste cuvinte erau pentru acea istorie particulară, nu pentru acum.” Poate că vor spune: „Ea vorbește despre creștinism în mod generic, iar aceasta nu se aplică în mod direct adventiștilor de ziua a șaptea.” Nonsens.

Of course, the circumstances of the history when Sister White wrote those words were actually a commentary on her personal history, but just as with John in the Revelation, when a prophet is told to write, he is told to write “the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter.” When a prophet records the things that are, he is simultaneously recording the things that will be.

Desigur, contextul istoric în care Sora White a scris acele cuvinte era, de fapt, un comentariu asupra propriei ei istorii, dar, la fel ca în cazul lui Ioan în Apocalipsă, atunci când unui profet i se poruncește să scrie, i se poruncește să scrie "lucrurile pe care le-ai văzut, lucrurile care sunt și cele care vor fi după acestea." Când un profet consemnează lucrurile care sunt, el consemnează simultan și lucrurile care vor fi.

The leadership of Adventism is represented by Ezekiel’s 25 men, who are also prophetically aligned with the 250 men who stood with Korah, Dathan and Abiram. Just as significantly the rebels of 1888 and the Minneapolis General Conference were identified by Sister White as repeating the rebellion of Korah, Dathan and Abiram. Sister White directly teaches that when the angel of Revelation eighteen descends and lightens the earth with his glory, the latter rain begins.

Conducerea Adventismului este reprezentată de cei douăzeci și cinci de bărbați din Ezechiel, care, de asemenea, corespund profetic celor două sute cincizeci de bărbați care au stat alături de Core, Datan și Abiram. Nu mai puțin semnificativ, răzvrătiții din 1888 și Conferința Generală de la Minneapolis au fost identificați de Sora White drept repetarea răzvrătirii lui Core, Datan și Abiram. Sora White învață în mod direct că, atunci când îngerul din Apocalipsa optsprezece coboară și luminează pământul cu slava sa, începe ploaia târzie.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Ploaia târzie va cădea asupra poporului lui Dumnezeu. Un înger puternic va coborî din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui." Review and Herald, 21 aprilie 1891.

Sister White directly teaches that the angel of Revelation eighteen descended at the 1888 General Conference with the messages of A. T. Jones and E. J. Waggoner. When she was at the Conference she was so overwhelmed with the rebellion that she decided to pack up her things and leave, but an angel told her that she must stay and record the history, for it was a repetition of the rebellion of Korah. Why did the angel want it recorded, if it wasn’t for a testimony in the latter days? If it is a testimony for the latter days, what else could it mean; other than the Laodicean Seventh-day Adventist church will walk in the footsteps of the Sanhedrin during the Sunday law crisis, and particularly the history that leads up to it.

Sora White învață în mod direct că îngerul din Apocalipsa 18 a coborât la Conferința Generală din 1888 cu soliile lui A. T. Jones și ale lui E. J. Waggoner. Când se afla la Conferință, a fost atât de copleșită de răzvrătire încât a hotărât să-și strângă lucrurile și să plece, dar un înger i-a spus că trebuie să rămână și să consemneze istoria, căci era o repetare a răscoalei lui Core. De ce a dorit îngerul ca aceasta să fie consemnată, dacă nu pentru o mărturie în zilele de pe urmă? Dacă este o mărturie pentru zilele de pe urmă, ce altceva ar putea să însemne decât că Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană va călca pe urmele Sinedriului în timpul crizei legii duminicale și, în mod deosebit, în istoria care o precede.

The message of Jones and Waggoner was represented as the “message of justification by faith, in verity,” the “Laodicean message,” the “message of Christ’s righteousness” and the “third angel’s message.” The rebels resisted the message, and also rejected the guidance of the Spirit of Prophecy and the chosen messengers of the meeting. Sister White also teaches that when the great buildings of New York City are brought down, by a touch of God’s power, then Revelation 18:1–3, will be fulfilled. Since 9/11 the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church has been repeating the rebellion of Korah, the rebellion of the 25 ancient men, the rebellion of the leadership in 1888 and the rebellion of the Sanhedrin at the time leading up to the cross. Those 25 men, are a symbol representing a counterfeit Levitical priesthood.

Solia lui Jones și Waggoner a fost prezentată drept „solia îndreptățirii prin credință, în adevăr”, „solia laodiceană”, „solia neprihănirii lui Hristos” și „solia îngerului al treilea”. Răzvrătiții s-au împotrivit soliei și au respins, de asemenea, călăuzirea Duhului Profetic și pe solii aleși ai adunării. Sora White învață, de asemenea, că atunci când marile clădiri ale orașului New York vor fi dărâmate, printr-o atingere a puterii lui Dumnezeu, atunci Apocalipsa 18:1-3 se va împlini. De la 11 septembrie 2001, conducerea Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea laodiceene continuă să repete răzvrătirea lui Core, răzvrătirea celor 25 de bătrâni, răzvrătirea conducerii din 1888 și răzvrătirea Sinedriului în perioada premergătoare crucii. Acei 25 de bătrâni sunt un simbol care reprezintă o preoție levitică contrafăcută.

A Levite was to 25 years old when he began to serve.

Un levit trebuia să aibă 25 de ani când își începea slujirea.

> And the Lord spake unto Moses, saying, This is it that belongeth unto the Levites: from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service of the tabernacle of the congregation: And from the age of fifty years they shall cease waiting upon the service thereof, and shall serve no more: But shall minister with their brethren in the tabernacle of the congregation, to keep the charge, and shall do no service. Thus shalt thou do unto the Levites touching their charge. Numbers 8:23–26.

> Și Domnul a vorbit lui Moise, zicând: Aceasta este rânduiala cu privire la leviți: de la vârsta de douăzeci și cinci de ani în sus vor intra ca să împlinească slujba Cortului Întâlnirii; iar de la vârsta de cincizeci de ani vor înceta a mai împlini slujba aceasta și nu vor mai sluji; ci vor sluji împreună cu frații lor în Cortul Întâlnirii, ca să păzească paza, și nu vor face nicio slujbă. Așa să faci leviților cu privire la paza lor. Numeri 8:23-26.

A Levite begins his service at age twenty-five and serves for twenty-five years, until he is fifty. The Messenger of the Covenant in Malachi three, is purging and also cleansing the Levites at the Sunday law, as He did on October 22, 1844.

Un levit își începe slujirea la vârsta de douăzeci și cinci de ani și slujește timp de douăzeci și cinci de ani, până la vârsta de cincizeci de ani. Solul Legământului din Maleahi trei îi lămurește și îi curățește pe leviți la legea duminicală, așa cum a făcut El la 22 octombrie 1844.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts.

> Iată, voi trimite pe solul Meu, și el va pregăti calea înaintea Mea; iar Domnul, pe care Îl căutați, va intra deodată în Templul Său, chiar solul legământului, în care vă găsiți plăcerea; iată, vine, zice Domnul oștirilor.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Dar cine va putea să îndure ziua venirii Lui? Și cine va rămâne în picioare când Se va arăta El? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia înălbitorului; El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; îi va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să aducă Domnului un dar în neprihănire. Atunci darul lui Iuda și al Ierusalimului va fi plăcut Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult. Maleahi 3:1-4.

The number “25” as a symbol, represents not only a faithful Levite, but a counterfeit Levite. “25” as a symbol is therefore identifying the separation of two classes of worshippers, whether they be wise and foolish virgins, sheep and goats, wheat and tares. The number twenty-five is a symbol of not only a Levite, but just as importantly it is a symbol of the separation (purging) of the Levites. That separation is at the Sunday law, and it is a primary subject of God’s prophetic Word. It is fitting that Matthew chapter twenty-five, is simply a continuation of Jesus’ prophecy of the end of the world in Matthew twenty-four.

Numărul „25”, ca simbol, reprezintă nu doar un levit credincios, ci și un levit fals. Prin urmare, „25”, ca simbol, identifică separarea a două clase de închinători, fie că sunt fecioarele înțelepte și neînțelepte, oile și caprele, grâul și neghina. Numărul douăzeci și cinci este un simbol nu doar al unui levit, ci, la fel de important, un simbol al separării (curățirii) leviților. Acea separare are loc la legea duminicală și este un subiect principal al Cuvântului profetic al lui Dumnezeu. Este potrivit că Matei, capitolul douăzeci și cinci, este pur și simplu o continuare a profeției lui Isus despre sfârșitul lumii din Matei douăzeci și patru.

> And Jesus went out, and departed from the temple: and his disciples came to him for to shew him the buildings of the temple. And Jesus said unto them, See ye not all these things? verily I say unto you, There shall not be left here one stone upon another, that shall not be thrown down. Matthew 24:1, 2.

> Și Iisus a ieșit și a plecat din Templu; iar ucenicii Săi s-au apropiat de El ca să-I arate clădirile Templului. Iar Iisus le-a zis: Nu vedeți voi toate acestea? Adevărat vă spun că nu va rămâne aici piatră pe piatră care să nu fie dărâmată. Matei 24:1, 2.

When Jesus departed the temple, He never returned again. In the final verses of chapter twenty-three, Jesus had pronounced judgment upon the Sanhedrin, and the judgment is expressed as “eight,” woes, thus counterfeiting the eight souls upon the ark, the eighth day of circumcision, the eighth day of resurrection, the eight generations of Abraham 430 years and on. The counterfeit number “eight,” aligns with the counterfeit Levite.

Când Isus a părăsit templul, nu S-a mai întors niciodată. În versetele finale ale capitolului douăzeci și trei, Isus a rostit judecata asupra Sinedriului, iar judecata este exprimată ca „opt” vaiuri, contrafăcând astfel cele opt suflete din arcă, a opta zi a tăierii împrejur, a opta zi a învierii, cele opt generații ale lui Avraam, 430 de ani și așa mai departe. Numărul contrafăcut „opt” se aliniază cu levitul contrafăcut.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation.

> Adevărat zic vouă: toate aceste lucruri vor veni peste neamul acesta.

> O Jerusalem, Jerusalem, thou that killest the prophets, and stonest them which are sent unto thee, how often would I have gathered thy children together, even as a hen gathereth her chickens under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate.

> O, Ierusalime, Ierusalime, tu care omori pe proroci și ucizi cu pietre pe cei trimiși la tine, de câte ori am voit să adun laolaltă pe fiii tăi, precum își adună cloșca puii sub aripile ei, dar n-ați voit! Iată, vi se lasă casa voastră pustie.

> For I say unto you, Ye shall not see me henceforth, till ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Matthew 23:36–39.

> Căci vă spun: de acum încolo nu Mă veți mai vedea, până când veți zice: Binecuvântat este Cel ce vine în Numele Domnului. Matei 23:36-39.

Matthew chapter twenty-two concludes with an illustration of the binding of the wicked into bundles, and concludes with the final interaction between Christ and the quibbling Jews. Then in chapter 24 He leaves the temple for the last time, ceasing His labors for ancient Israel. The chapter ends where it began, with the pronouncement that their house was left unto them empty, and what He called His Father’s house when He first cleansed the temple was now the empty Jewish house.

Capitolul douăzeci și doi din Matei se încheie cu o ilustrare a legării celor răi în snopi și cu ultima interacțiune dintre Hristos și iudeii căutători de pricină. Apoi, în capitolul douăzeci și patru, El părăsește templul pentru ultima oară, încetându-Și lucrarea pentru Israelul de odinioară. Capitolul se încheie acolo unde a început, cu declarația că casa lor le-a fost lăsată goală, iar ceea ce El a numit casa Tatălui Său când a curățit pentru întâia oară templul era acum casa iudaică goală.

In chapter 24, Jesus is going to answer questions about the temple, and its approaching destruction. The destruction was to take place in that very generation, which was a generation of vipers. He left that temple never to return, so the predictions he sets forth are addressing spiritual not literal Israel. When Christ leaves the temple which is the Laodicean Seventh-day Adventist church as He did with ancient Israel; simultaneously, the human temple of the one hundred and forty-four thousand will be joined to the Divine temple for eternity. When Jesus left the temple of ancient Israel, He divorced His former covenant people for eternity.

În capitolul 24, Isus urmează să răspundă la întrebări privitoare la templu și la apropiata lui distrugere. Acea distrugere trebuia să aibă loc chiar în acea generație, care era o generație de vipere. El a părăsit acel templu fără a Se mai întoarce vreodată; așadar, profețiile pe care le expune se adresează Israelului spiritual, nu celui literal. Când Hristos părăsește templul care este Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană, așa cum a făcut cu Israelul din vechime, simultan templul omenesc al celor o sută patruzeci și patru de mii va fi unit cu Templul divin pentru veșnicie. Când Isus a părăsit templul Israelului din vechime, El Și-a repudiat pentru veșnicie poporul Său de legământ de odinioară.

Chapter eleven through to chapter twenty-two of Matthew is the omega to the line of chapter eleven to twenty-two in the book of Genesis. When the line begins in Genesis eleven, it also marks the beginning of Babel and Babel’s covenant of death, which reaches its omega fulfillment in Revelation chapter seventeen, verse eleven, the verse that is the dead center of the verses that make up chapter eleven through twenty-two. The middle of chapters eleven to twenty-two in Genesis, Matthew and Revelation each emphasize the ensign or its counterfeit ensign. In Genesis it was circumcision, in Matthew it was Peter and the Rock which Christ would build his church upon, and in Revelation it was the counterfeit beast that was and is and shall ascend, who is the eight, that is of the seven, and who is then married to the dragon.

Capitolele unsprezece până la douăzeci și doi din Matei reprezintă omega liniei capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi din cartea Geneza. Când această linie începe în Geneza unsprezece, ea marchează totodată începutul lui Babel și al legământului cu moartea al lui Babel, care își atinge împlinirea omega în Apocalipsa șaptesprezece, versetul unsprezece, versetul care se află chiar în centrul totalității versetelor ce compun capitolele unsprezece până la douăzeci și doi. Partea de mijloc a capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi din Geneza, Matei și Apocalipsa pune, fiecare, accentul pe stindard sau pe stindardul contrafăcut. În Geneza acesta a fost circumcizia, în Matei a fost Petru și Stânca pe care Hristos avea să-Și zidească Biserica, iar în Apocalipsa a fost fiara contrafăcută care era și este și are să se ridice, care este al optulea și este din cei șapte, și care apoi este căsătorită cu balaurul.

Eleven and twenty-two are symbols that identify the combination of Divinity with humanity, which is the very issue represented by Christ writing His law upon our hearts and minds. 11 and 22 are symbols of the covenant of the one hundred and forty-four thousand. In Matthew, chapter twenty-three the false priesthood received eight woes, at the same point in time, the true priesthood is anointed. The priests were consecrated for seven days, and on the eighth day they began to serve.

Unsprezece și douăzeci și doi sunt simboluri care indică unirea Divinității cu umanitatea, aceasta fiind însăși chestiunea reprezentată de Hristos, care Își scrie Legea în inimile și mințile noastre. 11 și 22 sunt simboluri ale legământului celor o sută patruzeci și patru de mii. În Matei, capitolul douăzeci și trei, preoția falsă a primit opt vaiuri; în același moment, preoția adevărată este unsă. Preoții au fost consacrați timp de șapte zile, iar în a opta zi au început să slujească.

It is not an accident that the seven days of consecration of the priests that led to their service beginning on the eighth day begins in Numbers chapter eight and verse one, for “81” is a symbol of the priests.

Nu este o coincidență că cele șapte zile de consacrare ale preoților, care au dus la începerea slujirii lor în ziua a opta, încep în Numeri, capitolul opt, versetul unu, căci „81” este un simbol al preoților.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Take Aaron and his sons with him, and the garments, and the anointing oil, and a bullock for the sin offering, and two rams, and a basket of unleavened bread; And gather thou all the congregation together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses did as the Lord commanded him; and the assembly was gathered together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses said unto the congregation, This is the thing which the Lord commanded to be done. …

> Și Domnul a vorbit lui Moise, zicând: Ia-l pe Aaron și pe fiii lui împreună cu el, și veșmintele, și untdelemnul ungerii, și un vițel ca jertfă pentru păcat, și doi berbeci, și un coș cu pâini nedospite; și adună toată adunarea la ușa cortului întâlnirii. Și Moise a făcut precum i-a poruncit Domnul; și adunarea s-a strâns la ușa cortului întâlnirii. Și Moise a zis adunării: Acesta este lucrul pe care Domnul a poruncit să fie făcut. ...

> And ye shall not go out of the door of the tabernacle of the congregation in seven days, until the days of your consecration be at an end: for seven days shall he consecrate you. As he hath done this day, so the Lord hath commanded to do, to make an atonement for you. Therefore shall ye abide at the door of the tabernacle of the congregation day and night seven days, and keep the charge of the Lord, that ye die not: for so I am commanded. So Aaron and his sons did all things which the Lord commanded by the hand of Moses. And it came to pass on the eighth day, that Moses called Aaron and his sons, and the elders of Israel; And he said unto Aaron, Take thee a young calf for a sin offering, and a ram for a burnt offering, without blemish, and offer them before the Lord. … And Moses said, This is the thing which the Lord commanded that ye should do: and the glory of the Lord shall appear unto you. … And Aaron lifted up his hand toward the people, and blessed them, and came down from offering of the sin offering, and the burnt offering, and peace offerings. And Moses and Aaron went into the tabernacle of the congregation, and came out, and blessed the people: and the glory of the Lord appeared unto all the people. And there came a fire out from before the Lord, and consumed upon the altar the burnt offering and the fat: which when all the people saw, they shouted, and fell on their faces. Leviticus 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

> Și să nu ieșiți din ușa cortului întâlnirii timp de șapte zile, până când se vor sfârși zilele consacrării voastre; căci timp de șapte zile el vă va consacra. Așa cum a făcut astăzi, tot așa a poruncit Domnul să se facă, pentru a se face ispășire pentru voi. De aceea veți rămâne la ușa cortului întâlnirii zi și noapte, șapte zile, și veți păzi rânduiala Domnului, ca să nu muriți; căci așa mi s-a poruncit. Astfel, Aaron și fiii lui au făcut toate lucrurile pe care Domnul le poruncise prin mâna lui Moise. Și s-a întâmplat în ziua a opta că Moise i-a chemat pe Aaron și pe fiii lui și pe bătrânii lui Israel; și i-a zis lui Aaron: Ia-ți un vițel tânăr ca jertfă pentru păcat și un berbec ca ardere-de-tot, fără cusur, și adu-le înaintea Domnului. ... Iar Moise a zis: Acesta este lucrul pe care Domnul a poruncit să-l faceți; și slava Domnului vi se va arăta. ... Și Aaron și-a ridicat mâna spre popor și i-a binecuvântat, și a coborât după ce a adus jertfa pentru păcat, arderea-de-tot și jertfele de pace. Și Moise și Aaron au intrat în cortul întâlnirii, au ieșit și au binecuvântat poporul; și slava Domnului s-a arătat întregului popor. Și a ieșit un foc dinaintea Domnului și a mistuit pe altar arderea-de-tot și grăsimea; și, când a văzut tot poporul, a strigat și a căzut cu fața la pământ. Leviticul 8:1-5, 33-36; 9:1, 2, 6, 22-24.

Chapter twenty-three is identifying the counterfeit Levites who are revealed at the time the genuine Levites are sealed. Chapter twenty-two of Matthew concludes with no man ever asking Jesus any more questions, then chapter twenty-three he sets forth the eight woes, identifying the Sanhedrin’s probation was closed, and that the executive judgment was then to begin. In chapter twenty-four, He identifies the temple as the Jews house. It is important to see the sequence in the chapters.

Capitolul douăzeci și trei identifică leviții falși, care sunt descoperiți în vremea când leviții adevărați sunt pecetluiți. Capitolul douăzeci și doi din Matei se încheie cu faptul că nimeni nu i-a mai pus lui Isus întrebări, apoi, în capitolul douăzeci și trei, el expune cele opt «vai», indicând că timpul de probă al Sinedriului se închisese și că judecata executivă urma atunci să înceapă. În capitolul douăzeci și patru, el identifică templul drept casa iudeilor. Este important să se observe succesiunea din capitole.

Chapters eleven to twenty-two of Matthew, is identifying the finishing of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in the context of God’s covenant with a chosen people. Palmoni’s symbolism of the alpha chapter eleven, and His symbolism of the omega chapter twenty-two, add to the story within the chapters.

Capitolele unsprezece până la douăzeci și doi din Matei identifică încheierea pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, în contextul legământului lui Dumnezeu cu un popor ales. Simbolismul lui Palmoni din capitolul alfa, unsprezece, și simbolismul Său din capitolul omega, douăzeci și doi, contribuie la narațiunea din cadrul capitolelor.

Chapter twenty-three is the atonement, the combining of the Divine with the human as represented by the number twenty-three. But the chapter is telling of the executive judgment of the tares, the counterfeit priesthood, the counterfeit Levites. Every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Within the descendants of Levi, only the bloodline of Aaron, qualified for priesthood. The Bible identifies that the Levites would begin to serve at age twenty-five, but the sons of Kohath would serve at age 30.

Capitolul douăzeci și trei este ispășirea, unirea Divinului cu umanul, așa cum este reprezentată de numărul douăzeci și trei. Dar capitolul vorbește despre judecata executivă a neghinei, despre preoția falsă, despre leviții falși. Fiecare preot era levit, dar nu fiecare levit era preot. Dintre descendenții lui Levi, numai linia de sânge a lui Aaron era îndreptățită la preoție. Scriptura precizează că leviții aveau să înceapă să slujească la vârsta de douăzeci și cinci de ani, dar fiii lui Chehat aveau să slujească la vârsta de treizeci de ani.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, Take the sum of the sons of Kohath from among the sons of Levi, after their families, by the house of their fathers, From thirty years old and upward even until fifty years old, all that enter into the host, to do the work in the tabernacle of the congregation. Numbers 4:1–3.

> Și Domnul a vorbit lui Moise și lui Aaron, zicând: Numărați pe fiii lui Chehat dintre fiii lui Levi, după familiile lor, după casele părinților lor, de la treizeci de ani în sus până la cincizeci de ani, pe toți cei ce intră în slujbă, ca să facă lucrarea la cortul adunării. Numeri 4:1-3.

The number “30” represents the priests that were in the bloodline of Kohath, who was the son of Levi, and Kohath’s son was Amram, who was the father of Aaron. Levi means “attached or joined to God.” Kohath means “assembled around His presence.” Amram means “exalted people,” and Aaron means “light bearer or exalted mediator.” Together, they trace a movement from the Red Sea to Sinai, thus typifying the covenant between God and the one hundred and forty-four thousand, who are the human temple that joins with the divine temple, when Christ stretches forth His hand a second time to gather His remnant people into His sanctuary, where He then lifts them up and exalts them as they are illuminated with the Heavenly High Priest, as He illuminated Shadrach, Meshach and Abednego.

Numărul „30” îi reprezintă pe preoții care se aflau în linia genealogică a lui Chehat, care era fiul lui Levi, iar fiul lui Chehat a fost Amram, care a fost tatăl lui Aaron. „Levi” înseamnă „alipit sau unit de Dumnezeu”. „Chehat” înseamnă „adunat în jurul Prezenței Sale”. „Amram” înseamnă „popor înălțat”, iar „Aaron” înseamnă „purtător de lumină sau mijlocitor înălțat”. Împreună, acestea descriu o mișcare de la Marea Roșie la Sinai, tipificând astfel legământul dintre Dumnezeu și cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt templul omenesc ce se unește cu templul divin, când Hristos Își întinde mâna pentru a doua oară ca să-Și adune rămășița poporului Său în sanctuarul Său, unde apoi îi ridică și îi înalță, fiind luminați de Marele Preot ceresc, așa cum i-a luminat pe Șadrac, Meșac și Abed-Nego.

The number “30” represents a period for preparation for the priests and 25, as the age of the Levites, is to be applied to 30, line upon line, for every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Thirty represents the period of preparation which began in 1989, at the time of the end, and it ends at the Sunday law in the United States. The number twenty-five as a symbol of Levites, is also the symbol of separation between two classes, and in relation to the priests it identifies a separation. Twenty-five marks the separation of the Levites and counterfeit Levites at the Sunday law, and in the context of the genuine priests and the genuine Levites it also creates a distinction, howbeit, not a negative separation, as with the counterfeit Levites.

Numărul „30” reprezintă o perioadă de pregătire pentru preoți, iar „25”, ca vârsta leviților, urmează a fi aplicat la 30, rând după rând, căci fiecare preot era levit, dar nu fiecare levit era preot. Treizeci reprezintă perioada de pregătire care a început în 1989, la timpul sfârșitului, și se încheie la legea duminicală din Statele Unite. Numărul douăzeci și cinci, ca simbol al leviților, este de asemenea simbolul separării dintre două clase și, în raport cu preoții, identifică o separare. Douăzeci și cinci marchează separarea leviților și a leviților contrafăcuți la legea duminicală, iar, în contextul preoților autentici și al leviților autentici, creează de asemenea o distincție, însă nu o separare negativă, ca în cazul leviților contrafăcuți.

Kohath was one of the three main branches of the Levites (along with Gershon and Merari). The priestly line came specifically through Kohath’s descendant Aaron. Aaron is the fourth-generational descendant of Levi, and the priestly privilege was restricted to his male descendants within this Kohathite branch. The Kohathites as a whole (all descendants of Kohath) had the honor of carrying the most sacred items, but only Aaron’s line could actually perform the priestly functions at the altar and in the sanctuary. Aaron represents the same fourth generation as Joel’s “old men,” or the “ancient men” in Ezekiel chapter eight, who bow to the sun.

Kohath a fost una dintre cele trei ramuri principale ale leviților (alături de Gershon și Merari). Linia preoțească s-a transmis în mod specific prin descendentul lui Kohath, Aaron. Aaron este descendent din a patra generație al lui Levi, iar privilegiul preoțesc a fost restrâns la descendenții lui de parte bărbătească din cadrul acestei ramuri a lui Kohath. Urmașii lui Kohath, în ansamblu (toți descendenții lui Kohath), aveau onoarea de a purta cele mai sfinte obiecte, dar numai linia lui Aaron putea efectiv să îndeplinească funcțiile preoțești la altar și în sanctuar. Aaron reprezintă aceeași a patra generație ca „bătrânii” lui Ioel sau „bărbații bătrâni” din Ezechiel capitolul opt, care se închină soarelui.

The system of 24 rotating courses (divisions) for the priests (and similarly for non-priestly Levites in supporting roles like musicians and gatekeepers) was established by King David. David organized the descendants of Aaron into 24 courses (divisions) to serve in rotation (1 Chronicles 24:1–19). David, with help from priests Zadok (from Eleazar’s line) and Ahimelech (from Ithamar’s line), divided them into 24 groups (16 from Eleazar’s larger family, 8 from Ithamar’s). Lots were cast to determine the order of service.

Sistemul celor 24 de cete (diviziuni) preoțești, care slujeau prin rotație (și, în mod similar, pentru leviții care nu erau preoți, în roluri de sprijin precum cântăreți și portari), a fost instituit de regele David. David i-a organizat pe descendenții lui Aaron în 24 de cete (diviziuni) pentru a sluji prin rotație (1 Cronici 24:1-19). David, cu ajutorul preoților Țadoc (din linia lui Eleazar) și Ahimelec (din linia lui Itamar), i-a împărțit în 24 de grupuri (16 din familia mai numeroasă a lui Eleazar, 8 din a lui Itamar). S-au tras sorți pentru a stabili ordinea slujirii.

Each course served for one week (from Sabbath to Sabbath), twice a year, plus all courses served together during the major festivals (Passover, Pentecost, Tabernacles). David similarly organized non-priestly Levites into 24 courses for music, gatekeeping, etc. (1 Chronicles 23–26). This system was implemented under Solomon (2 Chronicles 8:14) and continued through the Second Temple period. Zechariah, father of John the Baptist, was in the course of Abijah—Luke 1:5; 1 Chronicles 24:10. The order of the 24 courses of priests was selected by lot, and Zechariah was in the course of Abijah, who out of the twenty-four courses, represented the “eighth” course. Zechariah means “God remembers,” and his father’s name Abijah means “God is my father.”

Fiecare ceată slujea câte o săptămână (de la Sabat la Sabat), de două ori pe an; în plus, în timpul marilor sărbători (Paștele, Cincizecimea, Sărbătoarea Corturilor), toate cetele slujeau împreună. David, în mod asemănător, i-a organizat pe leviții care nu erau preoți în 24 de cete pentru cântare, paza porților etc. (1 Cronici 23–26). Acest sistem a fost pus în aplicare sub Solomon (2 Cronici 8:14) și a continuat pe toată perioada Celui de-al Doilea Templu. Zaharia, tatăl lui Ioan Botezătorul, făcea parte din ceata lui Abia—Luca 1:5; 1 Cronici 24:10. Ordinea celor douăzeci și patru de cete preoțești a fost stabilită prin tragere la sorți, iar Zaharia era în ceata lui Abia, care, dintre cele douăzeci și patru de cete, reprezenta „a opta” ceată. Numele Zaharia înseamnă „Dumnezeu își aduce aminte”, iar numele tatălui său, Abia, înseamnă „Dumnezeu este Tatăl meu”.

The heavenly Father remembered His promise to raise up a messenger who would prepare the way for the Messiah. But Zechariah also aligns with the Sunday law, for it is there that the Sabbath, the day men were to always remember—becomes the final test. Zechariah represents a priest, of the course of Abijah, which is the “eighth” course. Zechariah disbelieves the message of the angel and is made dumb, until the birth of his son John. When John is born Zechariah enters into the discussion about the name of John, and he then speaks. The prophetic speaking of the latter days is when the United States speaks as a dragon.

Tatăl ceresc Și-a adus aminte de făgăduința Sa de a ridica un mesager care să pregătească calea pentru Mesia. Însă Zaharia se corelează, de asemenea, cu legea duminicală, căci acolo Sabatul — ziua de care oamenii trebuiau să-și aducă aminte întotdeauna — devine proba finală. Zaharia reprezintă un preot din ceata lui Abia, care este „a opta” ceată. Zaharia nu crede mesajul îngerului și este făcut mut, până la nașterea fiului său Ioan. Când se naște Ioan, Zaharia ia parte la discuția cu privire la numele lui Ioan și atunci vorbește. Vorbirea profetică a zilelor de pe urmă este atunci când Statele Unite vorbesc ca un balaur.

> And it came to pass, that on the eighth day they came to circumcise the child; and they called him Zacharias, after the name of his father. And his mother answered and said, Not so; but he shall be called John. And they said unto her, There is none of thy kindred that is called by this name. And they made signs to his father, how he would have him called. And he asked for a writing table, and wrote, saying, His name is John. And they marvelled all. And his mouth was opened immediately, and his tongue loosed, and he spake, and praised God. Luke 1:59–64.

> Și s-a întâmplat că, în ziua a opta, au venit să-l taie împrejur pe prunc; și l-au numit Zaharia, după numele tatălui său. Și mama lui, răspunzând, a zis: Nicidecum; ci se va chema Ioan. Iar ei i-au zis: Nu este nimeni dintre rudele tale care să poarte numele acesta. Și au făcut semne tatălui pruncului: cum ar voi el să-i pună numele? Și el a cerut o tăbliță de scris și a scris, zicând: Numele lui este Ioan. Și toți s-au minunat. Și îndată i s-a deschis gura și i s-a dezlegat limba, și a vorbit, slăvind pe Dumnezeu. Luca 1:59-64.

John the Baptist is of the eighth course of Abijah, as was his father. At John’s circumcision, on the eighth day his name is changed. John the Baptist represents those who are priests, of the fourth generation, who are in a covenant relation with God, who changes their name (from Laodicea unto Philadelphia), seals them with the sign of the covenant, when the United States speaks as a dragon.

Ioan Botezătorul este din a opta ceată a lui Abia, precum a fost și tatăl său. La tăierea împrejur a lui Ioan, în ziua a opta, numele lui este schimbat. Ioan Botezătorul îi reprezintă pe aceia care sunt preoți, din a patra generație, aflați într-o relație de legământ cu Dumnezeu, Cel ce le schimbă numele (din Laodiceea în Filadelfia) și îi pecetluiește cu semnul legământului, atunci când Statele Unite vorbesc ca un balaur.

We are the temple of God. The prophetic lines which address the temple are speaking to men and women as individuals, and also corporately, for God’s church is also a temple. And of course there is a heavenly temple, and it is Christ who builds the temple of the Lord. It is He who lays the foundation and places the capstone upon the temple. In terms of the number “25” being a symbol, 25 represents the Levites, who are purged (separated) from counterfeit Levites in Malachi chapter three, and who are also purified in the same passage. In Ezekiel chapter 40 to 48 a symbolic temple is described with great detail. The water of life comes out of that temple and fills the earth.

Noi suntem templul lui Dumnezeu. Pasajele profetice care se referă la templu li se adresează bărbaților și femeilor în calitate de indivizi și, de asemenea, în mod colectiv, întrucât Biserica lui Dumnezeu este și ea un templu. Și, desigur, există un templu ceresc, iar Hristos este Cel care zidește templul Domnului. El este Acela care pune temelia și așază piatra de vârf pe templu. În ceea ce privește numărul „25” ca simbol, 25 îi reprezintă pe leviți, care sunt curățiți (separați) de leviții falși în capitolul al treilea din Maleahi și care sunt, de asemenea, purificați în același pasaj. În Ezechiel, capitolele 40–48, este descris cu mare minuțiozitate un templu simbolic. Apa vieții iese din acel templu și umple pământul.

> “Wonderful is the work which God designs to accomplish through His servants, that His name may be glorified. God made Joseph a fountain of life to the Egyptian nation. Through Joseph the life of that whole people was preserved. Through Daniel God saved the life of all the wise men of Babylon. And these deliverances were as object lessons; they illustrated to the people the spiritual blessings offered them through connection with the God whom Joseph and Daniel worshiped. So through His people today God desires to bring blessings to the world. Every worker in whose heart Christ abides, everyone who will show forth His love to the world, is a worker together with God for the blessing of humanity. As he receives from the Saviour grace to impart to others, from his whole being flows forth the tide of spiritual life. Christ came as the Great Physician to heal the wounds that sin has made in the human family; and His Spirit, working through His servants, imparts to sin-sick, suffering human beings a mighty healing power that is efficacious for the body and the soul. ‘In that day,’ says the Scriptures, ‘there shall be a fountain opened to the house of David and to the inhabitants of Jerusalem for sin and for uncleanness.’ Zechariah 13:1. The waters of this fountain contain medicinal properties that will heal both physical and spiritual infirmities.

> Minunată este lucrarea pe care Dumnezeu voiește s-o săvârșească prin slujitorii Săi, pentru ca Numele Său să fie proslăvit. Dumnezeu l-a făcut pe Iosif un izvor al vieții pentru poporul egiptean. Prin Iosif a fost păstrată viața întregului popor aceluia. Prin Daniel, Dumnezeu a salvat viața tuturor înțelepților Babilonului. Iar aceste izbăviri au fost ca lecții ilustrative; ele au arătat poporului binecuvântările spirituale care le erau oferite prin legătura cu Dumnezeul căruia Iosif și Daniel se închinau. Tot astfel, prin poporul Său de astăzi, Dumnezeu dorește să aducă binecuvântări lumii. Orice lucrător în inima căruia Hristos locuiește, oricine va arăta lumii dragostea Sa, este un împreună-lucrător cu Dumnezeu spre binecuvântarea omenirii. Pe măsură ce primește de la Mântuitorul har pe care să-l împărtășească altora, din întreaga lui ființă se revarsă șuvoiul vieții spirituale. Hristos a venit ca Marele Medic pentru a vindeca rănile pe care păcatul le-a făcut în familia omenească; iar Duhul Său, lucrând prin slujitorii Săi, dăruiește oamenilor bolnavi de păcat și suferinzi o putere tămăduitoare de mare tărie, eficace atât pentru trup, cât și pentru suflet. „În ziua aceea”, spune Scriptura, „se va deschide un izvor pentru casa lui David și pentru locuitorii Ierusalimului, pentru păcat și pentru necurăție.” Zaharia 13:1. Apele acestui izvor conțin proprietăți medicinale care vor vindeca atât infirmitățile trupești, cât și pe cele spirituale.

> “From this fountain flows the mighty river seen in Ezekiel’s vision. ‘These waters issue out toward the east country, and go down into the desert, and go into the sea: which being brought forth into the sea, the waters shall be healed. And it shall come to pass, that everything that liveth, which moveth, whithersoever the rivers shall come, shall live…. And by the river upon the bank thereof, on this side and on that side, shall grow all trees for meat, whose leaf shall not fade, neither shall the fruit thereof be consumed: it shall bring forth new fruit according to his months, because their waters they issued out of the sanctuary: and the fruit thereof shall be for meat, and the leaf thereof for medicine.’ Ezekiel 47:8–12.” Testimonies, volume 6, 227.

> Din acest izvor curge râul puternic văzut în vedenia lui Ezechiel. „Apele acestea ies spre ținutul de la răsărit, coboară în pustiu și se varsă în mare; iar, odată revărsate în mare, apele vor fi vindecate. Și se va întâmpla că orice făptură vie care se mișcă, oriunde vor ajunge râurile, va trăi... Iar pe lângă râu, pe malurile lui, de o parte și de alta, vor crește toți pomii pentru hrană, ale căror frunze nu se vor veșteji, nici rodul lor nu se va sfârși: vor aduce rod nou după lunile lor, pentru că apele lor ies din lăcașul sfânt; și rodul lor va fi pentru hrană, iar frunza lor pentru leac.” Ezechiel 47:8-12. Mărturii, volumul 6, 227.

Ezekiel’s temple is prophetic symbolism of the highest nature, and John was commanded in Revelation chapter eleven, to measure the temple, but to leave off the courtyard. When we do that very thing to Ezekiel’s temple, we find that the two most prominent numbers within the temple dimensions represent the priesthood. 50 cubits is the most prominent number, and it is repeated 11 times as the overall length of each gate complex (Ezekiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36, etc.). 50 is also used for certain wall and chamber lengths (42:7–8). It defines the full gate passageway from outer to inner threshold.

Templul lui Ezechiel este un simbolism profetic de cel mai înalt ordin, iar lui Ioan i s-a poruncit, în Apocalipsa, capitolul unsprezece, să măsoare templul, dar să nu măsoare curtea. Când procedăm întocmai astfel în cazul templului lui Ezechiel, constatăm că cele două numere cele mai proeminente din dimensiunile templului reprezintă preoția. Măsura de 50 de coți este cea mai proeminentă și se repetă de 11 ori ca lungime totală a ansamblului fiecărei porți (Ezechiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36 etc.). Măsura de 50 de coți este folosită, de asemenea, pentru anumite lungimi ale zidurilor și ale odăilor (42:7-8). Ea definește întregul pasaj al porții, de la pragul exterior la pragul interior.

25 cubits is the clear second-most prominent. It is repeated 10 times as the breadth and width of the gate complexes (Ezekiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Combined, 50 and 25 form the consistent 50 by 25 rectangular patterns for the six main gates. This 50 by 25 pairing dominates the architectural description of the gates leading into the inner areas. There is no other pair that repeats with such systematic frequency in the temple building itself.

Măsura de 25 de coți este, în mod clar, a doua cea mai proeminentă. Ea se repetă de 10 ori ca lățime și lărgime ale ansamblurilor porților (Ezechiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Împreună, 50 și 25 formează tiparele dreptunghiulare consecvente de 50 pe 25 pentru cele șase porți principale. Această asociere de 50 pe 25 domină descrierea arhitecturală a porților care duc spre zonele interioare. Nu există nicio altă pereche care să se repete cu o asemenea frecvență sistematică în însăși clădirea templului.

Levites entered active service at 25 (Numbers 8:24: “from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service”). They served until 50 (Numbers 4:3, 39, 43; 8:25: “until fifty years old”). This gives exactly 25 years of active service (50 – 25 = 25).

Leviții au intrat în slujire activă la 25 de ani (Numeri 8:24: „de la douăzeci și cinci de ani în sus ei vor intra pentru a îndeplini slujirea”). Ei au slujit până la 50 de ani (Numeri 4:3, 39, 43; 8:25: „până la vârsta de cincizeci de ani”). Aceasta dă exact 25 de ani de slujire activă (50 - 25 = 25).

Thus, the 25-year span of Levitical service is directly reflected in the 25 by 50-cubit measurements that dominate the temple gates and structure—the very place where the Levites served. The primary dimensions of Ezekiel’s temple, that is the temple of the church triumphant and the one hundred and forty-four thousand are architecturally designed into the very temple where they were to serve; JUST as the forty-six chromosomes are built into the very temple where God’s people are to serve. Palmoni has placed His signature upon the individual human temple and the corporate body temple that is to be His bride.

Astfel, perioada de 25 de ani a slujirii levitice se reflectă în mod direct în măsurătorile de 25 pe 50 de coți care domină porțile și întreaga structură a templului — chiar locul unde au slujit leviții. Dimensiunile principale ale templului lui Ezechiel, adică templul Bisericii triumfătoare și al celor o sută patruzeci și patru de mii, sunt concepute arhitectural în însuși templul în care urmau să slujească; întocmai precum cei patruzeci și șase de cromozomi sunt încorporați în însuși templul în care poporul lui Dumnezeu urmează să slujească. Palmoni a așezat semnătura Sa asupra templului omenesc individual și asupra templului trupului colectiv care urmează să-I fie mireasă.

We will continue these lines in the next article.

Vom continua aceste rânduri în articolul următor.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> Cei ce se află în poziții de răspundere nu trebuie să se convertească la principiile lumești ale răsfățului de sine și ale extravaganței, căci nu-și pot îngădui aceasta; iar dacă ar putea, principiile lui Hristos nu ar îngădui-o. Felurită învățătură trebuie dată. „Pe cine va învăța El cunoașterea? și pe cine îl va face El să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte și dezvățați de la sân. Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin.” Astfel, Cuvântul Domnului trebuie adus cu răbdare înaintea copiilor și ținut mereu înaintea lor, de către părinții care cred Cuvântul lui Dumnezeu. „Căci prin buze bâlbâitoare și într-o altă limbă va vorbi El poporului acestuia. Căruia i-a zis: Aceasta este odihna prin care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea: dar ei n-au vrut să asculte. Dar Cuvântul Domnului a fost pentru ei: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin; pentru ca să meargă și să cadă pe spate, și să se sfărâme, și să se prindă în cursă, și să fie luați.” De ce? Pentru că nu au luat aminte la Cuvântul Domnului care a venit la ei.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> Aceasta se referă la aceia care nu au primit învățătură, ci și-au prețuit propria înțelepciune și au ales să lucreze ei înșiși potrivit propriilor lor idei. Domnul le dă acestora încercarea, pentru ca ei să aleagă: ori să-și asume poziția de a urma sfatul Său, ori să refuze și să facă potrivit propriilor lor idei; iar atunci Domnul îi va lăsa în seama consecinței sigure. În toate căile noastre, în toată slujirea noastră adusă lui Dumnezeu, El ne vorbește: «Dă-Mi inima ta.» Duhul supus, învățabil, pe acesta îl dorește Dumnezeu. Ceea ce dă rugăciunii excelența ei este faptul că ea izvorăște dintr-o inimă iubitoare și ascultătoare.

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Dumnezeu cere anumite lucruri de la poporul Său; dacă ei spun: Nu-mi voi preda inima pentru a face acest lucru, Domnul îi lasă să meargă înainte în judecata lor, socotită de ei înțeleaptă, dar lipsită de înțelepciune cerească, până când se împlinește acest text al Scripturii [Isaiah 28:13]. Nu trebuie să spui: Voi urma călăuzirea Domnului până la un anumit punct care este în armonie cu judecata mea, iar apoi să te ții cu tărie de propriile tale idei, refuzând să fii modelat după asemănarea Domnului. Să se pună întrebarea: Este aceasta voia Domnului? nu: Este aceasta opinia sau judecata lui—?” Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles