Article

# Cartea lui Daniel - Numărul o sută treizeci și șase

Tranziția profetică a republicanismului și a protestantismului: de la moarte la înviere

Author

Jeff Pippenger

Published

March 14, 2024

Formats

PDF
Word

Are loc o tranziție a ambelor coarne ale fiarei pământului, cornul republican și adevăratul corn protestant, care a început în anul 2020. Adevăratul corn protestant a fost ucis la 18 iulie 2020, iar cornul republican a fost ucis la 3 noiembrie 2020. Potrivit capitolului unsprezece din Apocalipsă, după trei zile și jumătate simbolice ei se vor ridica din nou în picioare. Când se vor ridica, adevăratul corn protestant va trece de la Laodiceeni la Filadelfieni. Ei vor fi fost scoși dintr-o biserică și aduși într-o mișcare. Ei au fost scoși din experiența celei de-a șaptea biserici, în experiența celei de-a șasea biserici. Ei au devenit al optulea, care este dintre cei șapte.

Mișcarea de la începutul adventismului a fost mișcarea filadelfiană, iar mișcarea filadelfiană este restaurată la sfârșit. Lucrarea celor trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece, a început ca o mișcare și se va încheia ca o mișcare. Mișcarea filadelfiană, reprezentată de a șasea biserică, Filadelfia, a murit în 1856, iar începând cu sfârșitul lunii iulie 2023, ea este acum înviată ca a opta, care este din numărul celor șapte.

În aceeași istorie, cornul republican experimentează o moarte și o înviere paralele, în care al șaselea președinte după Reagan, la vremea sfârșitului, în 1989, devine al optulea președinte, care este dintre cei șapte. Procesul de tranziție al cornului republican este reprezentat de contopirea sa cu cornul protestantismului apostat, care este curvie spirituală și chipul fiarei. Cornul republican devine al optulea, adică dintre cei șapte, căci el reprezintă o imagine a fiarei catolicismului, adică al optulea cap, care este dintre cele șapte capete, în Apocalipsa, capitolul șaptesprezece, și în Daniel, capitolul doi.

Tranziția politică a cornului republicanismului este reprezentată în perioada de pregătire din 1776 până în 1798. Acea perioadă profetică este o cheie necesară pentru a recunoaște desigilarea tainei ascunse a chipului fiarelor lui Nebucadnețar. Acea perioadă de pregătire este reprezentată de perioada unei pregătiri de treizeci de ani atât pentru Hristos, cât și pentru antihrist.

Timpul pecetluirii de la 11 septembrie 2001 până la iminenta lege duminicală este perioada profetică în care efectul fiecărei viziuni se împlinește. Ea reprezintă perioada care se încheie cu revenirea papalității la tronul pământului ca al optulea regat, care este dintre cei șapte, la ceasul „cutremurului cel mare” din Apocalipsa capitolul unsprezece. Prin urmare, ea a fost tipificată de perioada care a precedat prima întronare a papalității, în 538. În 538, papalitatea a adoptat o lege duminicală la Conciliul de la Orléans, marcând sfârșitul celor treizeci de ani de pregătire și tipificând iminenta lege duminicală. Isus nu Se schimbă niciodată, așadar trebuie să existe o perioadă care să preceadă legea duminicală, în care rana de moarte este vindecată, așa cum a existat prima dată când papalitatea a fost întronată.

Acea perioadă este reprezentată de istoriile asociate cu bornele anilor 508, 533 și 538. În anul 508 a început perioada de pregătire, sau de instituire a papalității. Al patrulea regat al Romei păgâne, o putere de balaur, fusese supus, iar în 533 Iustinian a decretat că papalitatea era "capul bisericilor și, de asemenea, îndreptătorul ereticilor". Tot ceea ce mai rămânea pentru ca papalitatea să preia controlul în 538 era înlăturarea goților din Cetatea Romei, iar aceasta a avut loc în anul 538. Acea linie istorică de treizeci de ani a decurs în paralel cu nașterea lui Hristos, urmată de lucrarea lui Ioan, care a condus la înzestrarea cu putere a lui Isus ca Mesia la botezul Său.

Perioada de pregătire din istoria lui Hristos se desfășoară în paralel cu timpul pecetluirii și vizează linia internă a cornului protestant, în timp ce perioada de pregătire pentru Antihrist vizează linia externă a cornului republican. Aceste două perioade stau ca doi martori pentru 11 septembrie 2001, 7 octombrie 2023 și pentru legea duminicală care va veni în curând. Una pune accent pe mărturia externă, iar cealaltă pe mărturia internă a timpului pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

Lucrarea lui Ioan, ca glasul celui ce strigă în pustie, care a pregătit calea pentru Solul Legământului, este paralelă cu decretul lui Iustinian, care a pregătit calea pentru omul fărădelegii, solul legământului morții. 7 octombrie 2023 a fost avertizarea cu privire la ceea ce se va întâmpla atunci când legea duminicală va fi impusă, precum s-a întâmplat în 538. 7 octombrie 2023 stă în paralel cu anul 533, în perioada de pregătire pentru prima dată când papalitatea a fost așezată pe tronul pământului. Este avertizarea că, odată cu apropiata lege duminicală, la fel ca în 538, papa va deveni din nou atât capul bisericilor, cât și îndreptătorul ereticilor. Este, de asemenea, avertizarea privitoare la escaladarea războiului Islamului din cadrul celui de-al treilea vai.

Aceasta este avertizarea care identifică Islamul (veștile de la Răsărit) și avertizarea cu privire la restaurarea papei (veștile de la Miazănoapte). Acea avertizare coincide cu lucrarea solului care pregătește calea în zilele de pe urmă, pentru Solul Legământului, care urmează apoi să încheie un legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii.

Cele trei perioade de pregătire (cei treizeci de ani ai lui Hristos și ai antihristului, precum și timpul pecetluirii) sunt de asemenea prefigurate de perioada cuprinsă între 1776 și 1798. Încheierea fiarei pământului, ca a șasea împărăție a profeției biblice, este precedată de o perioadă specifică; prin urmare, începutul fiarei pământului, ca a șasea împărăție a profeției biblice, trebuie să fie precedat de o perioadă profetică anterioară începutului acelei împărății. Alfa și Omega ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru alături de începutul unui lucru.

1776, 1789 și 1798 reprezintă 11 septembrie 2001, 7 octombrie 2023 și iminenta lege duminicală. Din 1776 până în 1798 s-a împlinit pregătirea profetică pentru instaurarea celei de-a șasea împărății, întocmai cum anii 508, 533 și 538 au reprezentat pregătirea instaurării celei de-a cincea împărății. Ele trebuie să aibă aceleași caracteristici profetice, căci a șasea împărăție urmează să fie chipul celei de-a cincea împărății.

Cei treizeci de ani de pregătire ai lui Hristos, care au dus la Botezul Său, reprezintă aceeași perioadă, căci atunci când Hristos a venit să întărească legământul pentru o săptămână, începând cu Botezul Său, El întemeia Împărăția harului Său. În întemeierea Împărăției harului Său în acei șapte ani, El și-a vărsat sângele pentru a confirma acea împărăție și, prin aceasta, a lăsat exemplul cu privire la când avea să întemeieze Împărăția slavei Sale. Acea Împărăție a slavei este împărăția din Daniel, capitolul doi, reprezentată ca o piatră desprinsă dintr-un munte, fără ajutorul mâinilor. Despre acea împărăție, Sora White ne informează că este întemeiată în timpul ploii târzii, iar ploaia târzie a început la 11 septembrie 2001.

> Ploaia târzie vine peste cei curați — atunci toți o vor primi precum odinioară.

> Când cei patru îngeri vor slobozi, Hristos Își va întemeia împărăția. Nimeni nu primește ploaia târzie decât cei care fac tot ce le stă în putință. Hristos ne-ar ajuta. Toți ar putea fi biruitori prin harul lui Dumnezeu, prin sângele lui Isus. Întregul cer este interesat de lucrare. Îngerii sunt interesați. Spalding and Magan, 3.

La 11 septembrie 2001, cele patru vânturi, care sunt reprezentate ca un cal mânios (Islamul), au fost slobozite, iar apoi ținute în frâu, în timp ce are loc pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii. 1776, 1789 și 1798 reprezintă perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, iar cele trei date reprezintă acte legislative care au condus la întemeierea celei de-a șasea împărății din profeția biblică. Cea de-a doua dată, 1789, identifică Constituția Statelor Unite și, prin urmare, a fost mesajul care a identificat Constituția drept puterea dublă care avea să sosească în 1798, întocmai cum 533 a fost anunțul puterii duble care avea să sosească în 538, și cum Ioan Botezătorul a anunțat puterea dublă care avea să se arate la botezul lui Hristos.

Cele două puteri care alcătuiesc puterea îndoită a lui Hristos au fost pilda Sa potrivit căreia dumnezeirea unită cu umanitatea nu păcătuiește. Cele două puteri care alcătuiesc puterea îndoită a antihristului au fost întronarea sa ca cap al bisericilor și întronarea sa ca îndreptător al ereticilor. Cele două puteri care alcătuiesc puterea îndoită a fiarei pământului sunt cele două coarne ale republicanismului și protestantismului.

> „Și avea două coarne ca ale unui miel.” Coarnele ca de miel indică tinerețe, nevinovăție și blândețe, reprezentând în chip potrivit caracterul Statelor Unite atunci când i-au fost prezentate profetului ca 'ridicându-se' în 1798. Dintre exilații creștini care au fugit cei dintâi în America și au căutat un azil împotriva asupririi regale și a intoleranței preoțești, mulți au hotărât să întemeieze un guvern pe temelia largă a libertății civile și religioase. Ideile lor și-au găsit expresie în Declarația de Independență, care enunță marele adevăr că 'toți oamenii sunt creați egali' și înzestrați cu dreptul inalienabil la 'viață, libertate și urmărirea fericirii'. Iar Constituția garantează poporului dreptul la autoguvernare, prevăzând că reprezentanții aleși prin vot popular vor adopta și vor administra legile. A fost acordată, de asemenea, libertatea religioasă, fiecărui om fiindu-i îngăduit să se închine lui Dumnezeu potrivit dictatelor conștiinței sale. Republicanismul și protestantismul au devenit principiile fundamentale ale națiunii. Aceste principii sunt secretul puterii și prosperității sale. Asupriții și năpăstuiții din întreaga creștinătate și-au îndreptat privirile către această țară cu interes și speranță. Milioane i-au căutat țărmurile, iar Statele Unite s-au ridicat la un loc între cele mai puternice națiuni ale pământului. Marea controversă, 441.

1776, 1789 și 1798 reprezintă trei istorii care subliniază că al optulea este dintre cei șapte. 1776 reprezintă publicarea Declarației de Independență și istoria Primului și celui de-al Doilea Congres Continental. 1789 reprezintă publicarea Constituției și istoria Articolelor Confederației. 1798 reprezintă publicarea Legilor privind Străinii și Sedițiunea și începutul fiarei pământului ca a șasea împărăție a profeției biblice.

Primul Congres Continental a avut loc în 1774 și a constituit o instituție fundamentală în istoria timpurie a Statelor Unite, servind drept organ de guvernare în timpul Războiului de Independență American. Congresele Continentale sunt împărțite în două perioade profetice, cea a primului congres și cea a ultimului congres. Primul Congres Continental a avut doi președinți și s-a întrunit la Philadelphia între 5 septembrie și 26 octombrie 1774. Peyton Randolph a fost primul președinte al adunării din 5 septembrie până la 22 octombrie, iar apoi Henry Middleton a prezidat următoarele cinci zile, până la 26 octombrie 1774.

Al Doilea Congres Continental s-a desfășurat între 1775 și 1781. Al Doilea Congres Continental a avut șase președinți de-a lungul existenței sale. Peyton Randolph a prezidat în calitate de președinte de la 10 mai 1775 până la 24 mai 1775. El a fost primul președinte atât al Primului, cât și al Celui de-al Doilea Congres Continental. În total, au existat opt președinți de-a lungul istoriei Primului și Celui de-al Doilea Congres Continental.

Cel de-al doilea președinte al celui de-al Doilea Congres Continental a fost John Hancock, iar Hancock a prezidat între 24 mai 1775 și 31 octombrie 1777. Henry Laurens a prezidat între 1 noiembrie 1777 și 9 decembrie 1778. John Jay a prezidat între 10 decembrie 1778 și 28 septembrie 1779. Samuel Huntington a prezidat între 28 septembrie 1779 și 9 iulie 1781. Thomas McKean a prezidat între 10 iulie 1781 și 4 noiembrie 1781.

Peyton Randolph a fost primul președinte atât al Primului, cât și al Celui de-al Doilea Congres Continental. Aceasta arată că, pe parcursul celor două perioade ale Congreselor Continentale, au fost opt președinți, însă președintele care a fost primul în fiecare dintre cele două perioade a fost aceeași persoană. Prin urmare, deși au existat opt mandate prezidențiale, în fapt au fost doar șapte președinți. Primul președinte era unul dintre cei șapte bărbați care au fost președinți, dar, întrucât Randolph a prezidat de două ori în acea istorie, el reprezintă totodată și pe al optulea, care era din numărul celor șapte.

În istoria Congreselor Continentale, Războiul Revoluționar a fost gestionat de Congres. Din acest motiv, George Washington nu a fost niciodată președinte în acea perioadă, căci fusese numit drept primul Comandant și Șef asupra forțelor armate.

Fiind primul președinte al ambelor perioade, Randolph reprezintă doi martori care îl preînchipuie pe primul președinte propriu-zis, care a fost George Washington. Washington este reprezentat de Randolph și, prin urmare, Randolph, ca simbol al lui Washington, transmite atât caracteristicile profetice ale lui Randolph, primul președinte, cât și realitatea că Randolph a fost al optulea, care era dintre cei șapte. Astfel, George Washington, ca primul președinte și primul Comandant‑Șef, a fost, de asemenea, în mod profetic, al optulea și era dintre cei șapte.

Isus ilustrează sfârșitul unui lucru prin începutul său, astfel că ultimul președinte și comandant-șef va fi al optulea, care este dintre cei șapte. Acest fapt profetic este stabilit în istoria Primului Congres Continental și a celui de-al Doilea Congres Continental, istorie reprezentată de data primei pietre de hotar, 1776, și de publicarea Declarației de Independență.

Piatra de hotar din 1776 tipifică 11 septembrie 2001 și Patriot Act, moment în care independența americană a fost așezată sub autoritatea dreptului roman și nu mai sub dreptul englez. Aceasta marchează începutul perioadei profetice care pregătește calea pentru ca papalitatea să ia din nou tronul pământului în cadrul iminentei legi duminicale.

Ca și în cazul perioadei profetice reprezentate de 1776, perioada profetică a reprezentat istoria de la încheierea celui de-al Doilea Congres Continental, în 1781, până în 1789, dată care identifică piatra de hotar asociată publicării Constituției. În acea istorie au existat, de asemenea, opt președinți. Istoria dintre 1781 și 1789 este istoria Articolelor Confederației. Articolele Confederației au reprezentat prima Constituție, însă slăbiciunea Articolelor Confederației a dus la înlocuirea lor și la ratificarea Constituției în 1789.

În acea perioadă, cei opt președinți erau formați din șapte care nu fuseseră președinți în istoria celor două Congrese Continentale și din unul care fusese, de asemenea, președinte în acea primă perioadă profetică. John Hancock a servit atât în al Doilea Congres Continental, cât și în perioada reprezentată de Articolele Confederației. La nivel profetic, au existat doar șapte bărbați care au fost președinți în timpul celor două Congrese Continentale; astfel, în mod profetic, John Hancock a fost unul dintre cei opt din perioada Articolelor Confederației, dar el a fost, de asemenea, unul dintre cei șapte bărbați din perioada anterioară. Prin urmare, el era al optulea, cel care era dintre cei șapte.

A doua perioadă profetică, reprezentată de 1789, a avut, de asemenea, un președinte (Hancock) care era al optulea, dar dintre cei șapte, așa cum a fost și Payton Randolph în prima perioadă profetică reprezentată de 1776. 1789 se aliniază cu și reprezintă procesele lui Pelosi din 6 ianuarie 2021.

> Domnul are străjeri credincioși pe zidurile Sionului, ca să strige cu glas tare și să nu cruțe, să-și înalțe glasul ca o trâmbiță și să arate poporului Său fărădelegea lui și casei lui Iacov păcatele ei. Domnul a îngăduit ca vrăjmașul adevărului să facă un efort hotărât împotriva Sabatului poruncii a patra. El urmărește prin aceasta să trezească un interes hotărât față de acea chestiune care este o probă pentru zilele de pe urmă. Aceasta va deschide calea pentru ca solia îngerului al treilea să fie proclamată cu putere.

> Să nu tacă acum niciunul dintre cei ce cred adevărul. Nimeni să nu fie nepăsător acum; să-și înainteze toți cu stăruință cererile la tronul harului, invocând făgăduința: «Orice veți cere în Numele Meu, voi face» (Ioan 14:13). Acum este o vreme primejdioasă. Dacă această țară care se laudă cu libertatea se pregătește să sacrifice orice principiu care stă la temelia Constituției sale, emitând decrete pentru a suprima libertatea religioasă și pentru impunerea neadevărului și amăgirii papale, atunci poporul lui Dumnezeu trebuie să-și înainteze în credință cererile către Cel Preaînalt. În făgăduințele lui Dumnezeu se află toată îmbărbătarea pentru cei ce își pun încrederea în El. Perspectiva de a ajunge în primejdie și strâmtorare personală nu trebuie să provoace descurajare, ci ar trebui să însuflețească vigoarea și nădejdile poporului lui Dumnezeu; căci vremea primejdiei lor este timpul când Dumnezeu le acordă manifestări mai clare ale puterii Sale.

> Nu trebuie să stăm în liniștită așteptare a asupririi și a strâmtorării și să ne încrucișăm mâinile, nefăcând nimic pentru a preveni răul. Să se înalțe la cer strigătele noastre unite. Rugați-vă și lucrați, și lucrați și rugați-vă. Dar nimeni să nu acționeze pripit. Învățați ca niciodată până acum că trebuie să fiți blânzi și smeriți cu inima. Nu trebuie să aduceți vreo învinuire de ocară împotriva nimănui, fie că e vorba de persoane, fie de biserici. Învățați să lucrați cu mințile așa cum a făcut Hristos. Cuvinte aspre trebuie uneori rostite; dar asigurați-vă că Duhul Sfânt al lui Dumnezeu locuiește în inima voastră înainte de a rosti adevărul tranșant; apoi lăsați-l să-și croiască drum. Nu vă revine să tăiați. Selected Messages, cartea 2, 370.

Al doilea reper din perioada profetică de pregătire reprezentată de Constituție indică faptul că, la următorul reper, Constituția urmează să fie răsturnată. Acest al doilea reper a fost tipificat de Ioan Botezătorul și, de asemenea, de decretul lui Iustinian, ambele identificând și prezentând un avertisment în legătură cu sosirea ultimului eveniment reprezentat în acea perioadă. Pentru Ioan a fost împuternicirea lui Hristos, când El și-a confirmat legământul vieții cu scumpul Său sânge, iar pentru Iustinian a fost împuternicirea Antihristului, care urma să-și ratifice legământul morții cu sângele martirilor.

Constituția din 1789 a indicat învestirea cu putere a celor două coarne ale fiarei din pământ și, făcând astfel, anul 1789 a indicat distrugerea iminentă a celor două coarne de putere ale fiarei din pământ, așa cum este reprezentată de Actele privind Străinii și Sedițiunea din 1798. Când cei doi martori au fost uciși pe străzi în anul 2020, ei au identificat și au avertizat cu privire la un atac susținut împotriva Constituției, simbolizat de procesele lui Pelosi din 6 ianuarie 2021.

6 ianuarie 2021 constituie avertizarea privind împuternicirea papalității odată cu iminenta lege duminicală, așa cum a fost prefigurată prin decretul lui Iustinian din anul 533. 6 ianuarie 2021 și anul 533 avertizează amândouă cu privire la iminenta lege duminicală, așa cum a fost aceasta prefigurată prin legea duminicală din 538 la Conciliul de la Orléans și prin Actele privind Străinii și Sedițiunea din 1798, care au prefigurat fiara din pământ vorbind ca un balaur în contextul iminentei legi duminicale.

Odată cu legea duminicală, rana de moarte a papalității va fi vindecată, iar capul al optulea din Apocalipsa, capitolul șaptesprezece, care este dintre cele șapte capete, va fi readus la viață. Actele privind străinii și sedițiunea din 1798 reprezintă fiara din pământ, care vorbește ca un balaur, atunci când nu numai că impune cultul soarelui, ci apoi constrânge întreaga lume să accepte autoritatea fiarei din mare din Apocalipsa, capitolul treisprezece, ca pe capul al optulea, care este dintre cele șapte capete. Prin urmare, în fiecare dintre cele trei perioade reprezentate în cadrul perioadei de pregătire, marcate de anii 1776, 1789 și 1798, enigma profetică a celui de-al optulea, care este dintre cele șapte capete, este reprezentată profetic.

Primele două repere (1776 și 1789), care identifică enigma, tratează ghicitoarea aflată în curs de împlinire în cadrul istoriei profetice a fiarei care se ridică din pământ, iar al treilea reper identifică enigma aflată în curs de împlinire cu privire la puterea papală.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> „Zicând celor ce locuiesc pe pământ să facă un chip al fiarei.” Aici este prezentată în mod clar o formă de guvernare în care puterea legislativă rezidă în popor, o dovadă cât se poate de izbitoare că Statele Unite sunt națiunea desemnată în profeție.

> Dar ce este „chipul pentru fiară”? Și cum urmează să fie întocmit? Chipul este făcut de fiara cu două coarne și este un chip pentru fiară. El mai este numit și un chip al fiarei. Atunci, pentru a afla cum este acest chip și cum urmează să fie întocmit, trebuie să studiem caracteristicile fiarei înseși — papalitatea.

> Atunci când biserica primară s-a corupt, îndepărtându-se de simplitatea Evangheliei și acceptând rituri și obiceiuri păgâne, ea a pierdut Duhul și puterea lui Dumnezeu; iar pentru a controla conștiințele poporului, a căutat sprijinul puterii seculare. Rezultatul a fost papalitatea, o biserică ce controla puterea statului și o întrebuința pentru a-și promova propriile scopuri, mai ales pentru pedepsirea „ereziei”. Pentru ca Statele Unite să formeze chipul fiarei, puterea religioasă trebuie să controleze într-atât guvernul civil, încât autoritatea statului să fie, de asemenea, întrebuințată de biserică pentru a-și împlini propriile scopuri.

> Ori de câte ori biserica a dobândit putere seculară, ea a întrebuințat-o pentru a pedepsi dizidența față de doctrinele sale. Bisericile protestante care au călcat pe urmele Romei, prin încheierea unei alianțe cu puterile lumești, au manifestat o dorință asemănătoare de a restrânge libertatea de conștiință. Un exemplu în acest sens este oferit de îndelungata persecuție a dizidenților de către Biserica Angliei. În secolele al XVI-lea și al XVII-lea, mii de slujitori neconformiști au fost constrânși să fugă din bisericile lor, iar mulți, atât dintre păstori, cât și dintre credincioși, au fost supuși amenzilor, întemnițării, torturii și martiriului.

> Apostazia a fost aceea care a determinat biserica primară să caute sprijinul autorității civile, iar aceasta a pregătit calea pentru dezvoltarea papalității — fiara. A spus Pavel: „Va veni o apostazie, ... și omul păcatului să fie descoperit.” 2 Tesaloniceni 2:3. Astfel, apostazia din biserică va pregăti calea pentru chipul fiarei.

> Biblia declară că, înainte de venirea Domnului, va exista o stare de decădere religioasă asemănătoare cu aceea din primele secole. 'În zilele de pe urmă vor veni vremuri primejdioase. Căci oamenii vor fi iubitori de sine, iubitori de bani, lăudăroși, trufași, hulitori, neascultători de părinți, nemulțumitori, nesfinți, fără dragoste firească, neîmpăcați, clevetitori, neînfrânați, neîmblânziți, disprețuitori ai celor buni, trădători, nechibzuiți, îngâmfați, iubitori de plăceri mai mult decât iubitori de Dumnezeu; având o formă de evlavie, dar tăgăduindu-i puterea.' 2 Timotei 3:1-5. 'Iar Duhul vorbește lămurit că, în vremurile din urmă, unii se vor depărta de credință, luând aminte la duhuri amăgitoare și la învățături ale demonilor.' 1 Timotei 4:1. Satana va lucra 'cu toată puterea și cu semne și minuni mincinoase, și cu toată amăgirea nelegiuirii.' Iar toți aceia care 'n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți' vor fi lăsați să primească 'o lucrare de rătăcire, ca să creadă minciuna.' 2 Tesaloniceni 2:9-11. Când se va atinge această stare de neevlavie, vor urma aceleași rezultate ca în primele secole. Marea Controversă, 443, 444.

Back to Articles