Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Nine

Cartea lui Daniel - Numărul treizeci și nouă

Unveiling the Prophetic Tapestry: William Miller’s Dream and the Restoration of Foundational Truths in the Last Days

Dezvăluirea tapiseriei profetice: Visul lui William Miller și restaurarea adevărurilor de temelie în zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

January 3, 2024

Formats

PDF
Word

We are considering the prophetic application of William Miller’s dream in the last days, which is where all prophecies find their perfect fulfillment. Miller’s dream identifies the discovery, establishment, rejection, burying and restoration of the foundational truths of Adventism that were assembled through the ministry of Miller. Those foundational truths represented the truths that were unsealed in 1798. Those truths are represented by the vision of the Ulai River. Miller’s dream, as recorded in the book Early Writings, was his second dream, and the dream had been typified by Nebuchadnezzar’s second dream, just as Miller himself had been typified by Nebuchadnezzar.

Examinăm aplicarea profetică a visului lui William Miller în zilele din urmă, acolo unde toate profețiile își găsesc împlinirea desăvârșită. Visul lui Miller identifică descoperirea, stabilirea, respingerea, îngroparea și restaurarea adevărurilor fundamentale ale Adventismului, care au fost adunate laolaltă prin slujirea lui Miller. Acele adevăruri fundamentale reprezentau adevărurile care au fost desigilate în 1798. Aceste adevăruri sunt reprezentate de vedenia de la râul Ulai. Visul lui Miller, așa cum este consemnat în cartea Early Writings, a fost al doilea său vis, iar acel vis fusese tipificat de al doilea vis al lui Nebucadnețar, întocmai cum însuși Miller fusese tipificat de Nebucadnețar.

Previous articles have demonstrated how the conclusion of Nebuchadnezzar’s life of “seven times” living with the heart of a beast, ended symbolically in 1798. His kingdom was then restored, and for the first time, Nebuchadnezzar represented a fully converted man. In terms of the “time of the end,” in 1798, he represented the “wise.” We have also identified that as the first king of Babylon, Nebuchadnezzar’s judgment of “seven times,” typified the judgment of Belshazzar’s twenty-five hundred and twenty (mene, mene, tekel, upharsin), who was the last king of Babylon.

Articolele anterioare au demonstrat că perioada de „șapte vremi”, în care Nebucadnețar a trăit cu inima unei fiare, s-a sfârșit în mod simbolic în 1798. Împărăția lui i-a fost atunci redată și, pentru prima dată, Nebucadnețar a reprezentat un om pe deplin convertit. În ceea ce privește „vremea sfârșitului”, în 1798 el îi reprezenta pe „cei înțelepți”. Am identificat, de asemenea, că Nebucadnețar, ca primul împărat al Babilonului, prin judecata de „șapte vremi” rostită asupra lui, prefigura judecata de două mii cinci sute douăzeci a lui Belșațar (mene, mene, tekel, upharsin), care a fost ultimul împărat al Babilonului.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, … to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> Asupra ultimului cârmuitor al Babilonului venise sentința Veghetorului divin, după cum, în chip tipologic, venise asupra celui dintâi: „O, împărate, ... ție ți se spune: Împărăția s-a dus de la tine.” Daniel 4:31. Profeți și regi, 533.

Sister White identified Belshazzar in his hour of judgment as the “foolish king.” In the conclusion of Nebuchadnezzar’s hour of judgment, he represents the “wise king,” for he was benefitted by the judgment of “seven times,” and Belshazzar, though he knew the history, refused to be benefitted.

Sora White l-a identificat pe Belșațar, în ceasul judecății sale, drept „regele neînțelept”. La încheierea ceasului judecății lui Nebucadnețar, acesta reprezintă „regele înțelept”, căci judecata de „șapte vremi” i-a fost de folos, iar Belșațar, deși cunoștea istoria, a refuzat să tragă vreun folos din ea.

> “But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.” Bible Echo, April 25, 1898.

> Dar iubirea lui Belșațar de divertisment și de autoproslăvire a șters lecțiile pe care nu ar fi trebuit niciodată să le uite; și el a săvârșit păcate asemănătoare celor care au adus asupra lui Nebucadnețar judecăți exemplare. El a irosit ocaziile care i-au fost acordate în mod îndurător, neglijând să folosească prilejurile aflate la îndemâna lui pentru a ajunge să cunoască adevărul. "Ce trebuie să fac ca să fiu mântuit?" a fost o întrebare pe lângă care marele, dar nesăbuitul rege a trecut cu indiferență. Bible Echo, 25 aprilie 1898.

Nebuchadnezzar is a symbol of “the wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end.

Nebucadnețar este un simbol al "celor înțelepți" din 1798, care înțeleg sporirea cunoștinței la vremea sfârșitului.

> “The proud boast had scarcely left his lips, when a voice from Heaven told him that God’s appointed time of judgment had come. In a moment his reason was taken away, and he became as a beast. For seven years he was thus degraded. At the end of this time his reason was restored to him, and then looking up in humility to the great God of Heaven, he recognized the divine hand in this chastisement, and was again restored to his throne.

> Abia îi ieșise de pe buze trufia lăudăroasă, când un glas din Cer i-a spus că venise vremea de judecată rânduită de Dumnezeu. Într-o clipă, rațiunea i-a fost luată și a ajuns ca o fiară. Timp de șapte ani a fost astfel înjosit. La sfârșitul acestui răstimp, rațiunea i-a fost redată, iar el, ridicându-și cu smerenie privirea către marele Dumnezeu al Cerului, a recunoscut mâna divină în această pedepsire și a fost din nou restabilit pe tronul său.

> “In a public proclamation, King Nebuchadnezzar acknowledged his guilt, and the great mercy of God in his restoration. This was the last act of his life as recorded in Sacred History.” Review and Herald, February 1, 1881.

> „Într-o proclamație publică, regele Nebucadnețar și-a recunoscut vina și marea îndurare a lui Dumnezeu în restabilirea sa. Acesta a fost ultimul act al vieții sale, așa cum este consemnat în Istoria Sacră.” Review and Herald, 1 februarie 1881.

At the end of Nebuchadnezzar’s “seven times,” he made a public proclamation, which included a public confession. Miller, as Nebuchadnezzar, symbolizes the “wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end. They both had two dreams, and both of their respective second dreams symbolically identify the “seven times.” The “seven times” has been shown in previous articles to mark a transition point.

La sfârșitul „celor șapte vremi” ale lui Nebucadnețar, acesta a făcut o proclamație publică, care a inclus o mărturisire publică. Miller, asemenea lui Nebucadnețar, simbolizează „înțelepții” în 1798, care înțeleg sporirea cunoștinței la timpul sfârșitului. Amândoi au avut două vise, iar al doilea vis al fiecăruia identifică în mod simbolic „cele șapte vremi”. S-a arătat în articolele precedente că „cele șapte vremi” marchează un punct de tranziție.

In 1798, Nebuchadnezzar marks a transition from his proud condition, to the condition of the wise. It included his public confession. 1798, was also the transition point between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. It also marked the arrival of the first angel, thus marking a new dispensation, for the warning of the coming judgment could not take place until the fifth kingdom of Bible prophecy had received its deadly wound.

În 1798, Nebucadnețar marchează o tranziție de la starea sa trufașă la starea celor înțelepți. Aceasta a inclus mărturisirea sa publică. Anul 1798 a fost, de asemenea, punctul de tranziție între a cincea și a șasea împărăție din profeția biblică. Acesta a marcat, de asemenea, sosirea primului înger, marcând astfel o nouă dispensațiune, căci avertizarea cu privire la judecata care avea să vină nu putea avea loc până când a cincea împărăție din profeția biblică primise rana ei de moarte.

> “The message itself sheds light as to the time when this movement is to take place. It is declared to be a part of the ‘everlasting gospel;’ and it announces the opening of the judgment. The message of salvation has been preached in all ages; but this message is a part of the gospel which could be proclaimed only in the last days, for only then would it be true that the hour of judgment had come. The prophecies present a succession of events leading down to the opening of the judgment. This is especially true of the book of Daniel. But that part of his prophecy which related to the last days, Daniel was bidden to close up and seal ‘to the time of the end.’ Not till we reach this time could a message concerning the judgment be proclaimed, based on the fulfillment of these prophecies. But at the time of the end, says the prophet, ‘many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.’ Daniel 12:4.

> Mesajul însuși aruncă lumină cu privire la timpul când urmează să aibă loc această mișcare. Este declarat a fi o parte a «Evangheliei veșnice»; de asemenea, anunță deschiderea judecății. Mesajul mântuirii a fost predicat în toate veacurile; dar acest mesaj este o parte a Evangheliei care putea fi proclamată numai în zilele de pe urmă, căci numai atunci ar fi fost adevărat că ceasul judecății venise. Profețiile prezintă o succesiune de evenimente care duc până la deschiderea judecății. Acest lucru este cu deosebire adevărat în cartea lui Daniel. Însă lui Daniel i s-a poruncit ca acea parte a profeției sale care privea zilele de pe urmă să fie închisă și pecetluită «până la vremea sfârșitului». Abia când se ajunge la această vreme putea fi proclamat un mesaj privitor la judecată, întemeiat pe împlinirea acestor profeții. Dar la vremea sfârșitului, spune profetul, «mulți vor alerga încoace și încolo, și cunoștința va crește». Daniel 12:4.

> “The apostle Paul warned the church not to look for the coming of Christ in his day. ‘That day shall not come,’ he says, ‘except there come a falling away first, and that man of sin be revealed.’ 2 Thessalonians 2:3. Not till after the great apostasy, and the long period of the reign of the ‘man of sin,’ can we look for the advent of our Lord. The ‘man of sin,’ which is also styled ‘the mystery of iniquity,’ ‘the son of perdition,’ and ‘that wicked,’ represents the papacy, which, as foretold in prophecy, was to maintain its supremacy for 1260 years. This period ended in 1798. The coming of Christ could not take place before that time. Paul covers with his caution the whole of the Christian dispensation down to the year 1798. It is this side of that time that the message of Christ’s second coming is to be proclaimed.

> Apostolul Pavel a avertizat biserica să nu aștepte venirea lui Hristos în vremea sa. „Ziua aceea nu va veni”, spune el, „decât dacă va veni întâi lepădarea de credință și se va descoperi omul fărădelegii.” 2 Tesaloniceni 2:3. Abia după marea apostazie și lunga perioadă a domniei „omului fărădelegii” putem aștepta venirea Domnului nostru. „Omul fărădelegii”, numit și „taina fărădelegii”, „fiul pierzării” și „cel nelegiuit”, reprezintă papalitatea, care, după cum a fost prevestit în profeție, avea să-și mențină supremația timp de 1260 de ani. Această perioadă s-a încheiat în 1798. Venirea lui Hristos nu putea avea loc înainte de acel timp. Prin acest avertisment, Pavel cuprinde întreaga dispensație creștină până în anul 1798. Abia după acel timp trebuie proclamat mesajul celei de-a doua veniri a lui Hristos.

> “No such message has ever been given in past ages. Paul, as we have seen, did not preach it; he pointed his brethren into the then far-distant future for the coming of the Lord. The Reformers did not proclaim it. Martin Luther placed the judgment about three hundred years in the future from his day. But since 1798 the book of Daniel has been unsealed, knowledge of the prophecies has increased, and many have proclaimed the solemn message of the judgment near.” The Great Controversy, 356.

> Un astfel de mesaj nu a fost niciodată dat în veacurile trecute. Pavel, după cum am văzut, nu l-a predicat; i-a îndreptat pe frații săi către viitorul, pe atunci foarte îndepărtat, al venirii Domnului. Reformatorii nu l-au proclamat. Martin Luther a fixat judecata la aproximativ trei sute de ani în viitor față de vremea sa. Dar, din 1798 încoace, cartea lui Daniel a fost desigilată, cunoașterea profețiilor a sporit, iar mulți au proclamat mesajul solemn al apropierii judecății. The Great Controversy, 356.

In 1798, a new dispensation of the work of salvation arrived, and that new dispensation gave a warning of another dispensation that would begin in 1844. At that change of dispensation, a door would be closed, and a door opened.

În 1798 a sosit o nouă dispensație în cadrul lucrării mântuirii, iar acea nouă dispensație a dat un avertisment cu privire la o altă dispensație care avea să înceapă în 1844. La acea schimbare de dispensație, o ușă avea să se închidă, iar alta avea să se deschidă.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7, 8.

> Îngerului Bisericii din Filadelfia scrie: Acestea zice Cel Sfânt, Cel Adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu închide, și închide și nimeni nu deschide: Știu faptele tale: iată, ți-am pus înainte o ușă deschisă, pe care nimeni nu o poate închide; fiindcă ai puțină putere și ai păzit cuvântul Meu și nu ai tăgăduit Numele Meu. Apocalipsa 3:7, 8.

The opening of a door marks a new dispensation. There was a dispensational change of kingdoms and of message in 1798, at the end of the first indignation, that was accomplished from 723 BC through to 1798. There was also a dispensational change in 1844, at the end of the last indignation, that was accomplished from 677 BC through to 1844. In 1798, the dispensation of the first angel’s message, which warned of the approaching judgment, had arrived. Both Nebuchadnezzar and Miller are represented as the “wise,” at the “time of the end,” when “the door” was opened to the internal dispensation of the first angel’s message and to the external dispensation change from the sea beast unto the earth beast. The dispensation of the message of the first angel was fulfilled when the door into the Most Holy Place was opened on October 22, 1844, and the dispensation of the third angel, and the investigative judgment arrived.

Deschiderea unei uși marchează o nouă dispensație. A avut loc o schimbare dispensațională a împărățiilor și a mesajului în 1798, la sfârșitul întâiei mânii, care a cuprins perioada din 723 î.Hr. până în 1798. A existat, de asemenea, o schimbare dispensațională în 1844, la sfârșitul ultimei mânii, care a cuprins perioada din 677 î.Hr. până în 1844. În 1798, dispensația soliei primului înger, care avertiza cu privire la apropierea judecății, sosise. Atât Nebucadnețar, cât și Miller sunt reprezentați ca "înțelepții", la "timpul sfârșitului", când "ușa" a fost deschisă pentru dispensația internă a soliei primului înger și pentru schimbarea dispensațională externă de la fiara mării la fiara pământului. Dispensația soliei primului înger a fost împlinită când ușa către Locul Preasfânt a fost deschisă la 22 octombrie 1844, iar dispensația celui de-al treilea înger și judecata de cercetare au sosit.

Miller’s second dream begins when a door was opened in 1798, and it ends when a door was opened in the transitional period of the “two witnesses” who are brought back to life in order to proclaim the message of the Midnight Cry. Prophetically both Nebuchadnezzar and Miller represented the transition from the kingdom of the sea beast unto the kingdom of the earth beast in 1798. They both represent the announcement of the approach and the arrival of the investigative judgment in 1844. 1798, and 1844, represent the conclusion of the first and last “indignations” of God against His people that was accomplished over the period of “seven times,” as set forth in Leviticus twenty-six. The forty-six years from 1798, unto 1844, represent the erection of the spiritual temple which the messenger of the covenant suddenly came to on October 22, 1844, as Christ transitioned from the Holy Place unto the Most Holy Place.

Al doilea vis al lui Miller începe când o ușă a fost deschisă în 1798 și se încheie când s-a deschis o ușă în perioada de tranziție a „celor doi martori”, care sunt readuși la viață pentru a proclama mesajul Strigătului de la miezul nopții. În mod profetic, atât Nebucadnețar, cât și Miller au reprezentat tranziția, în 1798, de la împărăția fiarei din mare la împărăția fiarei de pe pământ. Amândoi reprezintă vestirea apropierii și sosirii judecății de cercetare în 1844. Anul 1798 și anul 1844 reprezintă încheierea primei și ultimei „indignări” a lui Dumnezeu împotriva poporului Său, care s-au împlinit pe parcursul perioadei „șapte vremi”, așa cum este arătat în Leviticul douăzeci și șase. Cei patruzeci și șase de ani de la 1798 până la 1844 reprezintă ridicarea templului spiritual la care Solul legământului a venit pe neașteptate la 22 octombrie 1844, când Hristos a trecut din Locul Sfânt în Locul Preasfânt.

1798, and 1844, identify transitions (more than one), that are marked by the “seven times.” The transition of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism in 1856, was also marked by an increase of knowledge of the “seven times,” that was thereafter rejected in 1863. In 1798, there had been an increase of knowledge from the book of Daniel, which included the same “seven times,” of Leviticus twenty-six, that was to be rejected at the end of Millerite Philadelphian Adventism.

Anii 1798 și 1844 indică tranziții (mai multe), care sunt marcate de „cele șapte vremi”. Tranziția Adventismului milerit filadelfian spre Adventismul milerit laodicean, în 1856, a fost de asemenea marcată de o sporire a cunoașterii privitoare la „cele șapte vremi”, care a fost ulterior respinsă în 1863. În 1798 a existat o sporire a cunoașterii din cartea lui Daniel, care includea aceleași „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, ce aveau să fie respinse la sfârșitul Adventismului milerit filadelfian.

The transition of the movement of the first angel from Philadelphia unto Laodicea was represented by the seven years from 1856 to 1863. The Laodicean message arrived in 1856, and for seven years, the new light of the “seven times” that had been unsealed produced a three-step testing process that was failed by Adventism in 1863. Seven years were given for the light of the “seven times,” to either be received or rejected. The transition of the movement of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism, typifies the reversal of the sequence at the end, the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

Tranziția mișcării primului înger de la Filadelfia la Laodiceea a fost reprezentată de cei șapte ani din 1856 până în 1863. Solia laodiceeană a sosit în 1856, iar timp de șapte ani, lumina nouă a "celor șapte vremi", care fusese desigilată, a produs un proces de testare în trei trepte pe care adventismul nu l-a trecut în 1863. Au fost acordați șapte ani pentru ca lumina "celor șapte vremi" să fie ori primită, ori respinsă. Tranziția mișcării adventismului milerit filadelfian către adventismul milerit laodiceean tipifică inversarea succesiunii de la sfârșit: tranziția de la mișcarea laodiceeană a celui de-al treilea înger la mișcarea filadelfiană a celui de-al treilea înger.

The sixty-five-year prophecy of Isaiah, marks the beginning of the first and the last indignation of God against the northern and then the southern kingdoms of Israel.

Profeția celor șaizeci și cinci de ani a lui Isaia marchează începutul primei și al ultimei mânii a lui Dumnezeu împotriva regatelor de nord și apoi de sud ale lui Israel.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> Căci capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rețin; și peste șaizeci și cinci de ani Efraim va fi nimicit, încât să nu mai fie un popor. Isaia 7:8.

Isaiah’s prophecy of sixty-five years was given in 742 BC, and within sixty-five years the northern kingdom would be gone. Nineteen years after 742 BC, in 723 BC, the northern kingdom was carried into slavery by Assyria. At the conclusion of the sixty-five years the southern kingdom’s indignation began in 677 BC, when Manasseh was taken captive by the Babylonians. The sixty-five years therefore represent a nineteen-year period to the first captivity of the northern kingdom, then another forty-six years until the captivity of Manasseh.

Profeția lui Isaia despre cei șaizeci și cinci de ani a fost dată în 742 î.Hr., iar în decurs de șaizeci și cinci de ani regatul de nord avea să dispară. La nouăsprezece ani după 742 î.Hr., în 723 î.Hr., regatul de nord a fost dus în robie de Asiria. La încheierea celor șaizeci și cinci de ani a început indignarea regatului de sud, în 677 î.Hr., când Manase a fost luat captiv de babilonieni. Prin urmare, cei șaizeci și cinci de ani reprezintă o perioadă de nouăsprezece ani până la prima robie a regatului de nord, apoi încă patruzeci și șase de ani până la captivitatea lui Manase.

Those prophecies reached their respective fulfillments in 1798, 1844 and 1863. In 1798, an internal transition of the message of salvation occurred with the arrival of the first angel, and an external transition of the kingdoms of Bible prophecy also occurred. In 1844, an internal transition of the message of salvation occurred as the door was closed to the Holy Place and the investigative judgment began with the arrival of the third angel. In 1863, an external change occurred as both horns of the earth beast divided into two classes.

Acele profeții și-au găsit împlinirile respective în 1798, 1844 și 1863. În 1798 a avut loc, odată cu venirea primului înger, o tranziție internă a mesajului mântuirii; de asemenea, a avut loc o tranziție externă a împărățiilor din profeția biblică. În 1844, a avut loc o tranziție internă a mesajului mântuirii, întrucât ușa Locului Sfânt a fost închisă și a început judecata de cercetare, odată cu venirea celui de-al treilea înger. În 1863, a survenit o schimbare externă, pe măsură ce ambele coarne ale fiarei din pământ s-au împărțit în două clase.

The Republican horn divided into the two political parties that would dominate the history of the earth beast from then onward. The Protestant horn divided into two apostate manifestations, one party claiming to be Protestant that claimed to keep the seventh-day Sabbath, and another class that claimed to be Protestant, but upheld the day of the sun as their chosen day of worship.

Cornul republican s-a divizat în cele două partide politice care aveau să domine istoria fiarei pământului de atunci înainte. Cornul protestant s-a divizat în două manifestări apostate: un partid care se pretindea protestant și care pretindea că păzește Sabatul zilei a șaptea, iar o altă clasă care se pretindea protestantă, dar susținea ziua soarelui ca ziua lor aleasă de închinare.

In that history, the Protestant horn that had come out of the Dark Ages, was tested from August 11, 1840 until October 22, 1844, and failed the testing process and transitioned from the Sunday-keeping Protestant people to the Sunday-keeping apostate Protestant people.

În acea istorie, cornul protestant care ieșise din Evul Întunecat a fost pus la probă din 11 august 1840 până la 22 octombrie 1844 și a eșuat în cadrul procesului de testare, trecând de la poporul protestant păzitor al duminicii la poporul protestant apostat păzitor al duminicii.

In the history of the true Protestant horn that was established and identified in 1844, a testing process occurred from 1856 through to 1863. Then the true Sabbath-keeping Protestant horn transitioned both from Philadelphia unto Laodicea, and also from the true Sabbath-keeping Protestant people unto the Sabbath-keeping apostate Protestant horn. The “seven times,” is associated with 1798, 1844, 1856 and 1863. The “seven times,” is a symbol associated with a transition point and this truth is established upon several witnesses.

În istoria adevăratului corn protestant, care a fost stabilit și identificat în 1844, a avut loc un proces de încercare din 1856 până în 1863. Apoi, adevăratul corn protestant păzitor al Sabatului a trecut atât de la Filadelfia la Laodiceea, cât și de la adevăratul popor protestant păzitor al Sabatului la cornul protestant apostat păzitor al Sabatului. Expresia „șapte vremi” este asociată cu 1798, 1844, 1856 și 1863. „Șapte vremi” este un simbol asociat cu un punct de tranziție, iar acest adevăr este stabilit prin mai mulți martori.

In 1798, there was an increase of knowledge on the “seven times,” because the very first time-prophecy Miller discovered was that very truth. By 1863, that truth had been rejected, thus identifying the conclusion of the ending period of the sixty-five years of the prophecy set forth in Isaiah chapter seven.

În 1798, a avut loc o sporire a cunoașterii cu privire la „șapte vremi”, întrucât cea dintâi profeție de timp pe care Miller a descoperit-o a fost chiar acel adevăr. Până în 1863, acel adevăr fusese respins, identificând astfel concluzia perioadei de încheiere a celor șaizeci și cinci de ani ai profeției enunțate în Isaia capitolul șapte.

The complete twenty-five hundred and twenty year prophecy has a sixty-five year span at both the beginning and the ending in a reverse-image, mirror-like fashion. In the beginning of the ending sixty-five years (1798) typified by the beginning of the beginning sixty-five years in 742 BC when the prophecy was given, there was an increase of knowledge upon the “seven times,” which the “wise” Millerites understood and proclaimed. At the ending of the ending sixty-five years in 1863, there was another increase of knowledge on the same truth which was ultimately rejected by the recently crowned “priests” of the true Protestant horn.

Întreaga profeție de două mii cinci sute douăzeci de ani are, atât la început, cât și la sfârșit, un interval de șaizeci și cinci de ani, într-o manieră inversată, ca în oglindă. La începutul ultimilor șaizeci și cinci de ani (1798), tipificat de începutul primilor șaizeci și cinci de ani, în 742 î.Hr., când a fost dată profeția, a avut loc o sporire a cunoașterii cu privire la "cele șapte vremi", pe care "înțelepții" milleriți au înțeles-o și au proclamat-o. La încheierea ultimilor șaizeci și cinci de ani, în 1863, a avut loc o altă sporire a cunoașterii asupra aceluiași adevăr, care a fost în cele din urmă respinsă de "preoții" de curând încoronați ai adevăratului corn protestant.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu piere din lipsa cunoștinței: fiindcă ai lepădat cunoștința, te voi lepăda și Eu, ca să nu-Mi fii preot: fiindcă ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita și Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

The increase of knowledge when the book of Daniel is unsealed is associated with the “seven times,” so it not only is a symbol of a transition point, but also of the unsealing of the prophetic message.

Sporirea cunoștinței, atunci când cartea lui Daniel este dezpecetluită, este asociată cu „cele șapte vremi”; prin urmare, „cele șapte vremi” nu sunt doar un simbol al unui punct de tranziție, ci și al dezpecetluirii mesajului profetic.

Another transition began on July 18, 2020, with the first disappointment, which began the “tarrying time” and marked the beginning of Revelation chapter eleven’s three-and-a-half-days of the two witnesses laying dead in the street of the great city of Sodom and Egypt.

O altă tranziție a început la 18 iulie 2020, odată cu prima dezamăgire, care a inaugurat „timpul zăbovirii” și a marcat începutul celor trei zile și jumătate din capitolul unsprezece al Apocalipsei, în care cei doi martori zăceau morți pe strada cetății celei mari, Sodoma și Egipt.

July 18, 2020, marks the beginning of three-and-a-half symbolic days (a “seven times”), that had been illustrated by the history of 1856 through to 1863. Both periods are symbols of the “seven times.” Both periods mark a change of dispensation (a transition). Both periods represent an increase of knowledge associated with the “seven times.”

18 iulie 2020 marchează începutul a trei zile și jumătate simbolice (un «șapte vremi»), ilustrate de istoria din 1856 până în 1863. Ambele perioade sunt simboluri ale «celor șapte vremi». Ambele perioade marchează o schimbare de dispensație (o tranziție). Ambele perioade reprezintă o creștere a cunoașterii asociată cu «cele șapte vremi».

It was in the period of transition from the kingdom of Babylon unto the kingdom of Medo-Persia that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer, thus identifying the Leviticus twenty-six prayer as a waymark of the transition of the last days. In Miller’s dream, at the end of seven expressions of the word “scattering,” Miller both weeps and prays. The weeping marks the point when the Lion of the tribe of Judah (the dirt brush man), unseals a message that has been sealed.

În perioada de tranziție de la împărăția Babilonului la împărăția medo-persană, Daniel a înălțat rugăciunea din Leviticul 26, identificând astfel rugăciunea din Leviticul 26 drept un jalon al tranziției din zilele de pe urmă. În visul lui Miller, la sfârșitul a șapte repetări ale cuvântului «împrăștiere», Miller atât plânge, cât și se roagă. Plânsul marchează momentul în care Leul din seminția lui Iuda (omul cu peria de praf) desigilează un mesaj care fusese pecetluit.

Miller’s prayer marks the Leviticus twenty-six prayer of Daniel, that is associated with “seven times,” and occurs when the door and windows were opened in Miller’s dream. But the prayer of Daniel, in chapter nine, also aligns with the prayer of Daniel in chapter two. It also aligns with Nebuchadnezzar’s prayer of confession at the conclusion of his “seven times.”

Rugăciunea lui Miller marchează rugăciunea lui Daniel conform Leviticului douăzeci și șase, rugăciune asociată cu «șapte vremi», și are loc atunci când, în visul lui Miller, ușa și ferestrele au fost deschise. Dar rugăciunea lui Daniel din capitolul nouă este, de asemenea, în concordanță cu rugăciunea lui Daniel din capitolul doi. De asemenea, ea este în concordanță cu rugăciunea de mărturisire a lui Nebucadnețar, la încheierea celor «șapte vremi» ale lui.

Miller’s prayer was therefore represented by the Leviticus twenty-six prayer, which was a public prayer of confession and a prayer of request for the unsealing of the last prophetic secret, because all prophecy illustrates the last days. Therefore the secret of Daniel chapter two represents the last secret to be unsealed. Miller’s prayer, in his dream, was a prayer of anxiety and righteous indignation concerning the abominations that had happened to the jewels in his room. His anxiety was illustrated by those who sigh and cry in Ezekiel chapter nine, during the sealing time of the one-hundred and forty-four thousand.

Rugăciunea lui Miller a fost, prin urmare, reprezentată de rugăciunea din Levitic 26, care era o rugăciune publică de mărturisire și o rugăciune de cerere pentru desigilarea ultimului secret profetic, deoarece toată profeția ilustrează zilele de pe urmă. Prin urmare, secretul din Daniel, capitolul doi, reprezintă ultimul secret care urmează să fie desigilat. Rugăciunea lui Miller, în visul său, era o rugăciune de neliniște și de indignare dreaptă cu privire la urâciunile săvârșite asupra nestematelor din camera lui. Neliniștea lui era ilustrată de cei ce suspină și strigă în Ezechiel, capitolul nouă, în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines, and which ultimately reached a point where the casket (the Bible itself) was destroyed. The destruction of Miller’s casket took place in the third generation of Adventism when there was a purposeful movement to set aside the King James Bible for the modern corrupted Catholic-based versions of the Bible.

Miller a asistat la îngroparea treptată a adevărurilor de către doctrine contrafăcute, până când s-a ajuns la punctul în care caseta (însăși Biblia) a fost distrusă. Distrugerea casetei lui Miller a avut loc în cea de-a treia generație a adventismului, când a existat o mișcare deliberată de a pune deoparte Versiunea King James a Bibliei în favoarea versiunilor moderne ale Bibliei, corupte, de factură catolică.

Miller wept, then prayed, and immediately a door opened, and the people all left. Then the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah) entered, opened the windows and began to clean. Then Miller expressed his concern for the scattered jewels, and the dirt brush man promised that he would take care of the jewels. In the bustle of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, and when he opened his eyes, the rubbish was gone. The jewels were scattered around the room, and the dirt brush man then placed the larger casket on the table, gathered the jewels and cast them into the casket and said, “come and see.”

Miller a plâns, apoi s-a rugat, și îndată s-a deschis o ușă, iar toți oamenii au plecat. Atunci a intrat omul cu mătura de gunoi (Leul din seminția lui Iuda), a deschis ferestrele și a început curățenia. Apoi Miller și-a exprimat îngrijorarea pentru nestematele împrăștiate, iar omul cu mătura de gunoi a promis că va avea grijă de nestemate. În vâltoarea lucrării de curățenie a omului cu mătura de gunoi, Miller a închis ochii pentru o clipă, iar când i-a deschis, gunoiul dispăruse. Nestematele erau împrăștiate prin încăpere, iar atunci omul cu mătura de gunoi a așezat caseta mai mare pe masă, a adunat nestematele și le-a aruncat în casetă și a zis: „Vino și vezi.”

The expression, “come and see,” is a symbol that a truth has just been unsealed. The truth that is unsealed for Miller is the final truth, for the next thing to happen is the awakening of Miller at the “shout,” representing the loud cry. Miller was the last to receive the message of the Midnight Cry in the history of the Millerites, and just before the shout that awakens him in the dream, he closed his eyes for a moment. The only passage in the Bible that references “a moment” and “eyes” is identifying the first resurrection.

Expresia „vino și vezi” este un simbol al faptului că un adevăr tocmai a fost desigilat. Adevărul care i-a fost desigilat lui Miller este ultimul adevăr, căci următorul lucru care urmează să se petreacă este trezirea lui Miller la „strigătul”, care reprezintă strigătul cel tare. Miller a fost ultimul care a primit solia Strigătului de la Miezul Nopții în istoria mileriților, iar chiar înainte de strigătul care îl trezește în vis, el și-a închis ochii pentru o clipă. Singurul pasaj din Biblie care face referire la „o clipă” și „ochi” identifică întâia înviere.

> Behold, I show you a mystery; We shall not all sleep, but we shall all be changed, In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed. For this corruptible must put on incorruption, and this mortal must put on immortality. 1 Corinthians 15:51–53.

> Iată, vă spun o taină: nu toți vom adormi, dar toți vom fi schimbați, într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la trâmbița cea din urmă; căci trâmbița va suna, și morții vor fi înviați nestricăcioși, iar noi vom fi schimbați. Căci trebuie ca ceea ce este stricăcios să se îmbrace în nestricăciune, și ceea ce este muritor să se îmbrace în nemurire. 1 Corinteni 15:51-53.

In the history of the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel, as represented in Revelation chapter eleven, Miller represents the very last of the wise virgins to receive the message of the Midnight Cry. The first to receive it were the most spiritual.

În istoria tranziției mișcării laodiceane a îngerului al treilea către mișcarea filadelfiană a îngerului al treilea, așa cum este reprezentată în capitolul unsprezece din Apocalipsa, Miller îl reprezintă pe chiar cel din urmă dintre fecioarele înțelepte care au primit solia Strigării de la miezul nopții. Cei dintâi care au primit-o au fost cei mai duhovnicești.

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’” Early Writings, 238.

> Acesta a fost strigătul de la miezul nopții, care avea să dea putere soliei celui de-al doilea înger. Îngeri au fost trimiși din cer pentru a-i trezi pe sfinții descurajați și a-i pregăti pentru marea lucrare dinaintea lor. Cei mai talentați oameni nu au fost primii care au primit această solie. Îngeri au fost trimiși la cei smeriți și devotați și i-au constrâns să înalțe strigătul: „Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare!” Cei cărora le fusese încredințat strigătul s-au grăbit și, prin puterea Duhului Sfânt, au făcut să răsune solia și i-au trezit pe frații lor descurajați. Această lucrare nu se întemeia pe înțelepciunea și erudiția oamenilor, ci pe puterea lui Dumnezeu, iar sfinții Săi care au auzit strigătul nu i-au putut rezista. Cei mai spirituali au primit întâi această solie, iar cei care mai înainte conduseseră în lucrare au fost ultimii care au primit-o și au ajutat la amplificarea strigătului: „Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare!” Scrieri timpurii, 238.

At the end of the three and a half symbolic days of Revelation chapter eleven, the first of two messages, represented in Ezekiel chapter thirty-seven, is proclaimed. The first message brings the dead and scattered bones together, but they are still dead. The message was presented by the voice that cried “in the wilderness”, thus identifying that Ezekiel’s message begins before the three-and-a-half symbolic days concluded. Those three-and-a-half days represent a “wilderness”, and it is from the “wilderness” that the message is proclaimed. The “wilderness” is also a symbol of the “seven times,” which marks a transition and an unsealing that introduces a testing process.

La sfârșitul celor trei zile și jumătate simbolice din capitolul unsprezece al Apocalipsei, este proclamat primul dintre cele două mesaje, reprezentat în capitolul treizeci și șapte al lui Ezechiel. Primul mesaj adună laolaltă oasele moarte și risipite, dar ele rămân încă moarte. Mesajul a fost prezentat de glasul care striga „în pustie”, indicând astfel că mesajul lui Ezechiel începe înainte ca cele trei zile și jumătate simbolice să se fi încheiat. Acele trei zile și jumătate reprezintă un „pustiu”, iar mesajul este proclamat din „pustiu”. „Pustiul” este, de asemenea, un simbol al „celor șapte vremuri”, care marchează o tranziție și o desigilare ce introduce un proces de testare.

There is a progressive development of the message, and a progressive reception as illustrated with the Midnight Cry of the Millerite history. The most spiritual were the first to receive the message of the voice crying in the wilderness, and the historians of Adventism point to a letter written by William Miller just days before October 22, 1844, where Miller testifies that he finally understood and accepted Samuel Snow’s message of the Midnight Cry.

Există atât o dezvoltare progresivă a soliei, cât și o primire progresivă, așa cum se ilustrează prin Strigătul de la miezul nopții din istoria mișcării millerite. Cei mai duhovnicești au fost primii care au primit solia glasului celui ce strigă în pustie, iar istoricii adventismului fac trimitere la o scrisoare scrisă de William Miller cu doar câteva zile înainte de 22 octombrie 1844, în care Miller mărturisește că, în cele din urmă, a înțeles și a acceptat solia Strigătului de la miezul nopții a lui Samuel Snow.

> “Dear Brother Himes: I see a glory in the seventh month which I never saw before. Although the Lord had shown me the typical bearing of the seventh month, one year and a half ago, yet I did not realize the force of the types. Now, blessed be the name of the Lord, I see a beauty, a harmony, and an agreement in the Scriptures, for which I have long prayed, but did not see until today. Thank the Lord, O my soul. Let Brother Snow, Brother Storrs, and others, be blessed for their instrumentality in opening my eyes. I am almost home. Glory! Glory! Glory! Glory!” William Miller, Signs of the Times, October 16, 1844.

> „Dragă frate Himes, văd o slavă în luna a șaptea pe care n-am mai văzut-o până acum. Deși Domnul îmi arătase semnificația tipologică a lunii a șaptea, cu un an și jumătate în urmă, totuși nu am sesizat forța tipurilor. Acum, binecuvântat să fie Numele Domnului, văd o frumusețe, o armonie și o concordanță în Scripturi, pentru care m-am rugat de multă vreme, dar pe care nu le-am văzut până astăzi. Mulțumește Domnului, o, suflete al meu. Să fie binecuvântați fratele Snow, fratele Storrs și alții, pentru rolul avut în deschiderea ochilor mei. Sunt aproape acasă. Slavă! Slavă! Slavă! Slavă!” William Miller, Signs of the Times, 16 octombrie 1844.

In the repetition of the history of the Midnight Cry, as represented in Miller’s dream, Miller closed his eyes for a moment. Thus “in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised.” In Miller’s dream he represents the last to receive the message of the Midnight Cry, as he did in his own history. He represents those that finally accept the message just before the dirt brush man gathers up the scattered jewels and casts them into the larger casket. In Revelation chapter eleven, the last to accept the second message of Ezekiel, which is the message of the four winds of Islam, that is also the sealing message, do so just before the last of seven trumpets sound, which is the “third Woe” trumpet. “In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed.” (1 Corinthians 15:52)

În repetarea istoriei Strigării de la miezul nopții, așa cum este reprezentată în visul lui Miller, Miller și-a închis ochii pentru o clipă. Astfel: „într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la cea din urmă trâmbiță; căci trâmbița va suna, iar morții vor fi înviați.” În visul lui Miller, el îi reprezintă pe ultimii care primesc solia Strigării de la miezul nopții, așa cum a făcut și în propria sa istorie. El îi reprezintă pe aceia care, în cele din urmă, acceptă solia chiar înainte ca omul cu peria de praf să adune nestematele risipite și să le arunce în caseta mai mare. În Apocalipsa, capitolul unsprezece, cei din urmă care acceptă a doua solie a lui Ezechiel, care este solia celor patru vânturi ale Islamului, care este de asemenea solia pecetluirii, fac aceasta chiar înainte ca ultima dintre cele șapte trâmbițe să sune, care este trâmbița „Vaiului al treilea”. „Într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la cea din urmă trâmbiță; căci trâmbița va suna, iar morții vor fi înviați nestricăcioși, și noi vom fi schimbați.” (1 Corinteni 15:52)

The passage is identifying the first resurrection that occurs at the second coming, but there is also a resurrection of the dead dry bones (the two witnesses) that occurs in the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven. In the “hour” of that earthquake, the last trumpet of the seven trumpets sounds, and the dead witnesses that were in the street are brought back to life, not as Laodiceans, but as Philadelphians, for at the trumpet of the third Woe, the two witnesses have been sealed and are changed to incorruptible, for they will never again sin. Miller represents the last to receive the message which brings the two witnesses to life, which is the message of the four winds of Islam, and is the sealing message.

Pasajul identifică prima înviere care are loc la a doua venire, dar există și o înviere a oaselor moarte și uscate (cei doi martori), care are loc în ceasul marelui cutremur din capitolul unsprezece al Apocalipsei. În „ceasul” acelui cutremur, răsună ultima dintre cele șapte trâmbițe, iar martorii morți care erau pe stradă sunt readuși la viață, nu ca laodiceeni, ci ca filadelfieni, căci la trâmbița celui de-al treilea Vai, cei doi martori au fost pecetluiți și sunt schimbați în nestricăciune, fiindcă nu vor mai păcătui niciodată. Miller îi reprezintă pe cei din urmă care primesc solia care îi aduce la viață pe cei doi martori, care este solia celor patru vânturi ale Islamului și este solia pecetluirii.

The sound of that trumpet raises the last of the dead dry bones that had been scattered in the street of Sodom and Egypt. Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines. Eventually Miller wept, marking the time when the unsealing was to begin, for the unsealing is a progressive work. That unsealing began in the ending period of the three-and-a-half days.

Sunetul acelei trâmbițe învie ultimele dintre oasele moarte și uscate care fuseseră împrăștiate pe ulița Sodomei și a Egiptului. Miller a urmărit cum adevărurile erau îngropate treptat de doctrine contrafăcute. În cele din urmă, Miller a plâns, marcând timpul când avea să înceapă desigilarea, căci desigilarea este o lucrare progresivă. Acea desigilare a început în perioada de sfârșit a celor trei zile și jumătate.

After Miller wept, the One who had the power to unseal the sealed book entered into the narrative. In Miller’s dream that was the Dirt Brush Man. Miller then prayed, and immediately a door opened, marking the point where the Laodicean movement of the third angel was going to transition unto the Philadelphia movement of the third angel. His prayer was the Leviticus twenty-six prayer, it was the prayer for understanding of the final prophetic secret and a public confession of the rebellion that brought the three-and-a-half days upon the two witnesses, it was the prayer of those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

După ce Miller a plâns, Cel care avea puterea de a desigila cartea pecetluită a intrat în narațiune. În visul lui Miller, acesta era Omul cu peria de murdărie. Apoi Miller s-a rugat, iar îndată s-a deschis o ușă, marcând punctul în care mișcarea laodiceană a celui de-al treilea înger urma să facă tranziția către mișcarea filadelfiană a celui de-al treilea înger. Rugăciunea lui a fost rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase; era rugăciunea pentru înțelegerea ultimului secret profetic și o mărturisire publică a răzvrătirii care a adus cele trei zile și jumătate asupra celor doi martori; era rugăciunea celor care sunt pecetluiți în Ezechiel, capitolul nouă.

Following the prayer, Christ (the dirt brush man) entered and began to clean up the room. At the end of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, identifying the end of the period that the dead dry bones were to be resurrected. The dirt brush man then gathered the scattered jewels in Miller’s room, and placed them in a new, larger casket, upon a table in the center of Miller’s room, as the two witnesses are lifted up as the ensign. As the ensign, they then call unto God’s other flock that is still in Babylon to “come and see” the message that the Lion of the tribe of Judah has just cast into the new, larger casket.

După rugăciune, Hristos (omul cu peria de curățat murdăria) a intrat și a început să curețe camera. La sfârșitul lucrării de curățire a omului cu peria de curățat murdăria, Miller și-a închis pentru o clipă ochii, recunoscând sfârșitul perioadei în care urmau să fie înviate oasele moarte și uscate. Apoi, omul cu peria de curățat murdăria a adunat nestematele împrăștiate din camera lui Miller și le-a așezat într-o casetă nouă, mai mare, pe o masă în centrul camerei lui Miller, pe măsură ce cei doi martori sunt înălțați ca stindard. Ca stindard, ei apoi cheamă cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care încă se află în Babilon, să „veniți și vedeți” solia pe care Leul din seminția lui Iuda tocmai a aruncat-o în caseta cea nouă, mai mare.

We will begin to consider the vision of the Ulai River as the symbol of the truths from the book of Daniel that was unsealed in 1798 in the next article. We have placed a few points of reference in place in advance of that consideration. The first is that the message of the Millerites was perfect (at its stage of growth), but incomplete. It was placed in the framework of two, not three desolating powers. The second is that when Miller’s dream identifies the ultimate restoration of the foundational truths, the foundational truths then are “ten times brighter” than their original glory. A third point is that the movement of the first angel (the Millerite movement), is repeated in the movement of the third angel, but with a few important caveats. The Millerites as a symbol were Philadelphians, they were a converted Nebuchadnezzar, but who ultimately and unfortunately, “rebuilt Jericho” in 1863.

În articolul următor vom începe să analizăm vedenia de la Râul Ulai ca simbol al adevărurilor din cartea lui Daniel, care a fost dezpecetluită în 1798. Am fixat în prealabil câteva repere pentru acea analiză. Primul este că mesajul Mileriților a fost desăvârșit (în stadiul său de creștere), dar incomplet. El a fost așezat în cadrul a două, nu a trei, puteri pustiitoare. Al doilea este că, atunci când visul lui Miller identifică restaurarea finală a adevărurilor fundamentale, acele adevăruri fundamentale sunt atunci „de zece ori mai strălucitoare” decât slava lor inițială. Un al treilea punct este că mișcarea primului înger (mișcarea milerită) se repetă în mișcarea celui de-al treilea înger, dar cu câteva precizări importante. Mileriții, ca simbol, au fost Filadelfieni; au fost un Nebucadnețar convertit, dar, în cele din urmă și din nefericire, au „rezidit Ierihonul” în 1863.

The movement of the third angel began as Laodiceans, in need of conversion, but they would ultimately participate in the final destruction of Jericho (the Jericho of the last days).

Mișcarea îngerului al treilea a început cu laodiceeni, care aveau nevoie de convertire, dar, în cele din urmă, aceștia aveau să participe la distrugerea finală a Ierihonului (Ierihonul zilelor de pe urmă).

> “The Saviour had not come to set aside what patriarchs and prophets had spoken; for He Himself had spoken through these representative men. All the truths of God’s word came from Him. But these priceless gems had been placed in false settings. Their precious light had been made to minister to error. God desired them to be removed from their settings of error and replaced in the framework of truth. This work only a divine hand could accomplish. By its connection with error, the truth had been serving the cause of the enemy of God and man. Christ had come to place it where it would glorify God, and work the salvation of humanity.” The Desire of Ages, 287.

> Mântuitorul nu venise să înlăture ceea ce rostiseră patriarhii și profeții; căci El Însuși vorbise prin acești bărbați reprezentativi. Toate adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu proveneau de la El. Dar aceste nestemate neprețuite fuseseră așezate în monturi false. Lumina lor prețioasă fusese făcută să slujească erorii. Dumnezeu dorea ca ele să fie scoase din monturile erorii și reașezate în cadrul adevărului. Această lucrare numai o mână divină putea împlini. Prin legătura lui cu eroarea, adevărul slujise cauzei vrăjmașului lui Dumnezeu și al omului. Hristos venise să-l așeze acolo unde avea să-L proslăvească pe Dumnezeu și să lucreze mântuirea omenirii. Dorința veacurilor, 287.

Back to Articles