Article

# Panium - Number Eight

Panium - Numărul opt

Third Line Overview

Prezentare de ansamblu a celei de-a treia linii

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Seleucus III Ceraunus a domnit pentru scurtă vreme ca rege între 226 și 223 î.Hr., înainte de a fi asasinat sau de a muri în împrejurări misterioase. Seleucus III a fost predecesorul imediat al lui Antiochus III. Cei doi frați îi reprezintă pe „fiii” din versetul zece, iar aceștia îi reprezintă pe Reagan și Bush în 1989.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Dar fiii lui se vor întărâta și vor strânge o mare mulțime de oștiri; iar unul va veni negreșit, se va revărsa și va trece mai departe; apoi se va întoarce și se va întărâta până la cetățuia lui. Daniel 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Versetul zece este linia a treia și reprezintă „timpul sfârșitului” în 1989. Se corelează cu versetul patruzeci al capitolului unsprezece și cu Isaia opt, versetul opt. Conexiunea acestor trei versete identifică faptul că versetul unsprezece reprezintă războiul ucrainean actual, cu Putin și Zelenskyy ca antagoniști reprezentați în Bătălia de la Rafia, prezentată în versetul unsprezece. Versetul doisprezece identifică urmările războiului ucrainean și soarta lui Putin. Versetele treisprezece până la cincisprezece reprezintă Bătălia de la Panium.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Tema versetului zece este „timpul sfârșitului” și, în acord cu principiile asociate cu desigilarea adevărului la „timpul sfârșitului”, versetul, deși este doar unul singur, are reprezentate o multitudine de linii profetice. Versetul zece identifică începutul istoriei ascunse a versetului patruzeci, care marchează începutul mișcării celui de-al treilea înger și pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Versetul leagă cele șapte vremuri din Leviticul douăzeci și șase, așa cum sunt identificate în vedenia care începe în capitolul șapte al cărții Isaia. Acea legătură marchează unirea divinității cu umanitatea, care este încheierea tainei evlaviei în timpul sunării celei de-a șaptea trâmbițe, care este al treilea vai al Islamului.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Versetul marchează anul 1989 drept timpul sfârșitului și, prin legătura cu cele șapte vremuri din Leviticul douăzeci și șase, el cuprinde adevărul fundamental al lui William Miller și răzvrătirea din 1863. Versetul deschide istoria ascunsă a versetului patruzeci. Este, așadar, un element esențial al înmulțirii cunoștinței care vine la timpul sfârșitului în 1989 și care începe ilustrarea profetică a evenimentelor externe ce alcătuiesc istoria ascunsă a versetului patruzeci, iar, prin legătura sa cu cele șapte vremuri, el identifică, de asemenea, evenimentele interne din istoria dintre 1989 și legea duminicală.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Numărul zece este un simbol al încercării, iar versetele sunt în legătură cu vedenia din Isaia șapte, care pune accent pe înțelegerea adevărului.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rezin; și într-un răstimp de șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Iar capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu credeți, negreșit nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Nu veți fi întemeiați dacă nu credeți că un „cap” reprezintă atât o capitală (Samaria și Damasc), cât și un împărat (Rezin și Peca, fiul lui Remalia). Dacă nu înțelegeți acele trei simboluri interschimbabile, în contextul din Isaia, capitolul opt, versetul opt (care este aceeași vedenie ca cea din capitolul șapte), atunci nu veți putea identifica pe Putin și Rusia drept împăratul de la miazăzi în versetele unsprezece până la cincisprezece.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> Acum, deci, iată, Domnul va aduce asupra lor apele Râului, puternice și multe, anume pe împăratul Asiriei, cu toată slava lui; el va ieși din toate albiile sale și va trece peste toate malurile sale; și va trece prin Iuda; se va revărsa și va trece, va ajunge până la gât; iar întinderea aripilor sale va umple lărgimea țării tale, O, Immanuel. Isaia 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Tema versetului zece este un proces de încercare în trei etape care începe la timpul sfârșitului și conduce la închiderea timpului de probă la legea duminicală.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Și el a zis: Du-te pe calea ta, Daniele; căci cuvintele sunt ascunse și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și lămuriți; dar cei nelegiuiți vor săvârși nelegiuirea; și niciunul dintre cei nelegiuiți nu va înțelege; iar cei înțelepți vor înțelege. Daniel 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

La "timpul sfârșitului", cartea lui Daniel este "dezpecetluită" și începe un proces de încercare în trei etape, așa cum este reprezentat prin "curățiți, albiți și încercați". Cei "înțelepți" înțeleg, cei "nelegiuiți" nu înțeleg. Lipsa lor de înțelegere, asemenea lipsei de untdelemn din pilda celor zece fecioare, îi duce la nimicire.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu piere din lipsa cunoștinței: fiindcă ai lepădat cunoștința, te voi lepăda și Eu, ca să nu-Mi fii preot: fiindcă ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita și Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Formularea „Poporul Meu” desemnează un popor al legământului, iar acest popor al legământului va fi respins și nimicit pentru „lipsa de cunoștință”. Legea duminicală din Statele Unite este reperul la care lucrurile sunt uitate sau aduse aminte. „Adu-ți aminte de ziua Sabatului” este adevăr prezent în acel moment. Acolo se aduce aminte de desfrânata din Tir. Acolo, Dumnezeu Își aduce aminte de păcatele Babilonului din Apocalipsă.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Și am auzit din cer un alt glas, zicând: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu vă faceți părtași la păcatele ei și ca să nu fiți loviți cu urgiile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Răsplătiți-i precum v-a răsplătit ea, și întoarceți-i îndoit, după faptele ei: în potirul pe care l-a umplut, umpleți-i îndoit. Apocalipsa 18:4-6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Acolo copiii, sau ultima generație profetică a adventismului laodicean, sunt stârpiți. Tot acolo, aceia pe care Daniel îi numește „cei răi” arată că au „uitat” legea lui Dumnezeu, iar partea legii lui Dumnezeu pe care au uitat‑o o constituie regulile sau legile profetice ale lui Dumnezeu. Contextul este limpede: le lipsește „cunoștința” care este sporită atunci când cartea lui Daniel este desigilată. Daniel îi pune în contrast pe „înțelepți” cu „cei răi”, iar Isus pe „fecioarele înțelepte” cu „fecioarele neînțelepte”. Amos identifică aceeași categorie drept „fecioare frumoase”, ca fiind aceia care nu pot găsi mesajul profetic reprezentat de răsăritul, miazănoaptea și mările.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Iată, vin zile, zice Domnul Dumnezeu, când voi trimite foamete în țară, nu foamete de pâine, nici sete de apă, ci de auzirea cuvintelor Domnului. Și vor hoinări de la o mare la alta și de la miazănoapte până la răsărit; vor alerga încoace și încolo ca să caute cuvântul Domnului și nu-l vor găsi. În ziua aceea, fecioarele frumoase și tinerii vor leșina de sete. Cei ce jură pe păcatul Samariei și zic: Viu este dumnezeul tău, Dan! și: Viu este obiceiul Beer-Șebei! aceia vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată. Amos 8:11-14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Mesajul pe care nu-l pot găsi este reprezentat prin locul în care caută, pe când "rătăcesc de la o mare la alta și de la miazănoapte chiar până la răsărit." Amos spune că aceste "fecioare frumoase" se află într-o "foamete" de a auzi "Cuvântul Domnului", și că "în ziua aceea vor alerga încoace și încolo ca să caute cuvântul Domnului, și nu-l vor găsi." Mesajul care a fost desigilat din cartea lui Daniel la vremea sfârșitului, în 1989, în împlinirea versetului patruzeci și, de asemenea, a versetului zece din capitolul unsprezece, este rezumat în ultimele două versete ale capitolului unsprezece.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Dar vești dinspre răsărit și dinspre miazănoapte îl vor tulbura; de aceea va porni cu mare mânie ca să nimicească și să piardă cu desăvârșire pe mulți. Și își va așeza corturile palatului său între mări, pe muntele cel slăvit al sfințeniei; însă își va avea sfârșitul, și nimeni nu-i va veni în ajutor. Daniel 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

Fecioarele nechibzuite, drepte și nelegiuite, cărora le lipsește untdelemnul, precum și solia din răsărit, din miazănoapte și din mări, toate acelea care au lepădat cunoștința și legământul lui Dumnezeu și Legea, sunt aduse aminte de Dumnezeu la Legea duminicală. Trei bătălii sunt reprezentate în versetele zece până la cincisprezece. Eu separ aceste trei bătălii în trei istorii, dar ele alcătuiesc, de asemenea, o linie atunci când sunt privite împreună, căci versetul zece deschide „timpul sfârșitului” și, prin urmare, inițiază un proces de testare în trei etape.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Versetul zece se leagă de cele șapte timpuri din Leviticul douăzeci și șase și, prin urmare, de temeliile Adventismului și de lucrarea lui William Miller. Al doilea pas din cei trei pași este un test vizual, care a început odată cu deschiderea luminii versetului unsprezece și cu izbucnirea războiului din Ucraina. Al doilea test este vizual și reprezintă o probă privitoare la capacitatea noastră de a recunoaște evenimentele actuale în lumina Cuvântului profetic al lui Dumnezeu. Al treilea test este Bătălia de la Panium din versetul cincisprezece, unde numele lui Simon Barjona a fost schimbat în Petru și, astfel, a fost marcată pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, chiar înainte ca perioada de probă să se închidă la legea duminicală din versetul șaisprezece.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

Când luăm în considerare apariția lui Antiochus Magnus în fiecare dintre cele trei bătălii reprezentate de versetele zece, unsprezece și cincisprezece, vedem, de asemenea, în cuprinsul versetelor nouă până la șaisprezece, ascensiunea și căderea prorocului mincinos al profeției biblice.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Versetele de la unu la patru identifică ascensiunea și căderea puterii balaurului. Versetele nouă și zece identifică, respectiv, anii 1798 și 1989 și, făcând astfel, versetele de la nouă la șaisprezece identifică ascensiunea și căderea profetului mincinos. Versetele de la patruzeci la patruzeci și cinci reprezintă ascensiunea și căderea fiarei. Versetele nouă și zece se aliniază, de asemenea, cu cele două "timpuri ale sfârșitului" din versetul patruzeci, în 1798 și 1989.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Sora White ne informează în mod clar că neînțelegerea „timpului sfârșitului” produce confuzie cu privire la locul în care trebuie aplicate profețiile.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> Mulți fac același lucru astăzi, în 1897, pentru că nu au avut experiență în mesajul de încercare cuprins în soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger. Sunt unii care cercetează Scripturile pentru dovezi că aceste solii sunt încă în viitor. Ei adună laolaltă adevărul acestor solii, dar nu le acordă locul cuvenit în istoria profetică. De aceea, aceștia sunt în pericol să inducă poporul în eroare cu privire la localizarea acestor solii. Ei nu văd și nu înțeleg timpul sfârșitului, nici când să localizeze aceste solii. Ziua lui Dumnezeu vine cu pași pe furiș, dar așa-zișii înțelepți și mari se dedau la vorbărie deșartă despre „educație superioară”, pe care o socotesc a-și avea originea în oameni limitați. Ei nu cunosc semnele venirii lui Hristos, nici ale sfârșitului lumii. Sermons and Talks, volumul 1, 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Tema versetului zece este „timpul sfârșitului”, iar în capitolul unsprezece sunt identificate mai multe „timpuri ale sfârșitului”. Dacă „nu vezi și nu înțelegi” „timpurile sfârșitului” din capitolul unsprezece, nu vei ști când „să localizezi mesajele”. Ea spune: „sunt unii care cercetează Scripturile”, și, ca la toți profeții, cuvintele ei se adresează zilelor de pe urmă; așadar, în zilele de pe urmă, cei pe care îi identifică sunt o categorie care nu înțelege timpul sfârșitului, astfel încât ei sunt și „fecioarele frumoase” ale lui Amos, care cad și nu se mai ridică niciodată.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

În capitolul unsprezece, versetul unu, Dariu și Cirus stau împreună pentru a marca vremea sfârșitului în 1989. Când Ptolemeu a mers la Babilon și l-a dus pe regele de la miazănoapte în captivitate în Egipt, în 246 î.Hr., prefigurând astfel, la rândul său, anul 1798, așa cum este reprezentat în versetele șapte până la nouă, a fost o „vreme a sfârșitului”. Versetul zece este „vremea sfârșitului” în 1989.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 este sfârșitul celor două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere asupra regatului de nord al lui Israel, care a început în 723 î.Hr. O mie două sute șaizeci de ani mai târziu, în 538, papalitatea a domnit timp de o mie două sute șaizeci de ani, până în 1798. 1798 este un "timp al sfârșitului", căci este sfârșitul celor șapte vremuri și, de asemenea, al celor o mie două sute șaizeci de ani, precum și al celor o mie două sute nouăzeci de ani din capitolul doisprezece din Daniel. 1798 este un "timp al sfârșitului" și, prin urmare, 538 este de asemenea un "timp al sfârșitului". 538 este sfârșitul celor o mie două sute șaizeci de ani în care păgânismul a călcat în picioare sanctuarul lui Dumnezeu și oștirea Sa, perioadă care a precedat lucrarea identică a papalismului pentru aceeași durată de timp.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

Anul 538 reprezintă instaurarea supremației papale și, în felul acesta, reprezintă reinstaurarea supremației papale la legea duminicală. Legea duminicală identifică un «timp al sfârșitului». Prin urmare, versetul șaisprezece, precum și versetul unu, versetele șapte până la nouă și versetul zece marchează toate «timpul sfârșitului». Acest adevăr trebuie înțeles de cei care știu când să plaseze mesajele în timp. Pompei a împlinit versetul șaisprezece când a cucerit Ierusalimul. El a fost urmat de Iulius Cezar, Augustus Cezar și Tiberiu Cezar. Nașterea lui Isus a fost un «timp al sfârșitului» și a avut loc în vremea lui Augustus Cezar.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> Atunci se va ridica în locul lui un impunător de biruri în slava împărăției: dar, în câteva zile, va fi nimicit, nici prin mânie, nici prin luptă. Daniel 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Versetul douăzeci se adaugă la lista „timpului sfârșiturilor” din capitolul unsprezece, la fel se adaugă și Tiberias Cezar, care a domnit în timpul răstignirii lui Hristos.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> Și în locul lui se va ridica un om disprețuit, căruia nu i se va da cinstea împărăției; dar el va veni în chip pașnic și va dobândi împărăția prin lingușiri. Și, cu forța unui potop, vor fi măturați dinaintea lui și zdrobiți; da, chiar și căpetenia legământului. Daniel 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Crucea se află în centrul săptămânii profetice pe care Hristos a venit să o confirme cu mulți.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> El va întări legământul cu mulți pentru o săptămână; iar la mijlocul săptămânii va face să înceteze jertfa și prinosul, și, din pricina întinderii urâciunilor, îl va face pustiu, chiar până la sfârșit; iar ceea ce este hotărât se va vărsa peste cel pustiit. Daniel 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

La jumătatea săptămânii, avem atât un început, cât și un sfârșit: primele o mie două sute șaizeci de zile s-au încheiat chiar acolo unde au început următoarele o mie două sute șaizeci de zile. Săptămâna corespunde celor șapte vremi ale împrăștierii împotriva împărăției de la miazănoapte, care reprezenta atât păgânismul, cât și papalitatea, prin călcarea în picioare a sanctuarului și a oastei.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Atunci am auzit pe un sfânt vorbind, iar un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, pentru ca atât sfântul locaș, cât și oștirea să fie călcate în picioare? Daniel 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

538 este un „timp al sfârșitului” și corespunde crucii, care este, de asemenea, sfârșitul unei perioade profetice. 538 și crucea constituie doi martori că atât începutul, cât și sfârșitul unei profeții sunt marcate în mod profetic ca un „timp al sfârșitului”.

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Versetele 21 și 22, versetul 20, versetul 16, versetul 10, versetele 7–9 și versetul 1, toate marchează „timpul sfârșitului”. Versetul 23 identifică alianța pe care Macabeii au încheiat-o cu Roma păgână între anii 161 și 158 î.Hr. Istoria Dinastiei Hasmoneilor, de la prima lor bătălie și până la încheierea ei prin distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr., reprezintă protestantismul apostat în Statele Unite, care începe în 1844, la sfârșitul unei profeții de timp și, prin urmare, într-un „timp al sfârșitului”, și se încheie cu legea duminicală, reprezentată de anul 70 d.Hr.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul douăzeci și trei identifică un „timp al sfârșitului” în 167 î.Hr., la bătălia de la Modein, și, de asemenea, în 70 d.Hr., amândouă prefigurând, respectiv, 1844 și legea duminicală. Versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu toate marchează „timpul sfârșitului”.

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul douăzeci și patru identifică supremația de trei sute șaizeci de ani a Romei păgâne, marcând astfel atât începutul în 31 î.Hr., cât și încheierea în 330 drept "timpul sfârșiturilor". Versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă identifică atât începutul, cât și sfârșitul acelei perioade, astfel că versetul douăzeci și patru, versetul douăzeci și șapte, versetul douăzeci și nouă, versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu, toate marchează "timpul sfârșitului".

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul treizeci și unu identifică anul 538, când urâciunea pustiirii a fost așezată, iar versetele treizeci și șase și patruzeci identifică anul 1798 drept „vremea sfârșitului”. Anul 538 din versetul treizeci și unu și anul 1798 din versetele treizeci și șase și patruzeci, împreună cu versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă, versetul douăzeci și patru, versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu, toate marchează „vremea sfârșitului”.

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

„Timpul sfârșitului” apare de treisprezece ori înainte de versetul patruzeci și unu, care este legea duminicală și încă un „timp al sfârșitului”, la fel ca versetul patruzeci și cinci, când papa își găsește sfârșitul și nimeni nu-i va veni în ajutor. De cincisprezece ori „timpul sfârșitului” apare în capitolul unsprezece. Tema versetului zece este „timpul sfârșitului”. El reprezintă adevărurile care sunt dezpecetluite în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

We will continue in the next article.

Vom continua în articolul următor.

Back to Articles