Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Five

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și cinci

The Prophetic Parallels: From Isaiah’s Message to Modern-Day Revelations

Paralelele profetice: de la mesajul profetului Isaia la revelațiile contemporane

Author

Jeff Pippenger

Published

February 8, 2024

Formats

PDF
Word

As Isaiah presents the message represented by the sixty-five years (chapter seven, verse eight), to the wicked leader of Jerusalem, he does so by the “fuller’s field” and the “end of the conduit of the upper pool,” in the year 742 BC. 742 BC represents 1863, for Jesus always illustrates the end with the beginning. The rebellion of 1863 in turn represents the Sunday law in the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. 1863 was the beginning of the legally registered Laodicean Adventist church, and that church is left desolate at the “great earthquake” of the Sunday law. How could a corporation that is legally governed by the State (not the reverse of the Church controlling the State), continue to uphold the seventh-day Sabbath, at the time when that very same government is legally forbidding worship on the seventh day?

Când Isaia prezintă mesajul reprezentat de cei șaizeci și cinci de ani (capitolul șapte, versetul opt) conducătorului nelegiuit al Ierusalimului, el face aceasta la „ogorul Nălbitorului” și la „capătul canalului iazului de sus”, în anul 742 î.Hr. Anul 742 î.Hr. reprezintă 1863, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul cu începutul. Răzvrătirea din 1863, la rândul ei, reprezintă legea duminicală din Statele Unite, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul lui. 1863 a fost începutul bisericii adventiste laodiceene înregistrate legal, iar acea biserică este lăsată pustie la „marele cutremur” al legii duminicale. Cum ar putea o corporație care este, din punct de vedere legal, guvernată de Stat (nu invers, Biserica controlând Statul), să continue să păzească Sabatul zilei a șaptea, în vremea când același guvern interzice în mod legal închinarea în ziua a șaptea?

At the beginning and ending of Christ’s ministry, He cleansed the temple. At the first temple cleansing Christ identified that the leaders had made “his father’s house” a den of thieves, but in the last cleansing of the temple He had identified that “their house” was left to them desolate. Ancient Israel illustrates modern Israel. He erected and cleansed the Millerite temple in the beginning of Adventism, but at the final cleansing, the cleansing of the one hundred and forty-four thousand, Laodicean Adventism is spewed out of His mouth, and “their house” is then left desolate.

La începutul și la sfârșitul slujirii lui Hristos, El a curățit templul. La prima curățire a templului, Hristos a arătat că conducătorii făcuseră "casa Tatălui Său" o peșteră de tâlhari, dar la ultima curățire a templului El a arătat că "casa lor" le-a fost lăsată pustie. Israelul din vechime ilustrează Israelul modern. El a ridicat și a curățit templul millerit la începutul Adventismului, dar la curățirea finală, curățirea celor o sută patruzeci și patru de mii, Adventismul laodicean este vărsat din gura Sa, iar "casa lor" este atunci lăsată pustie.

Isaiah is by the fuller’s field when he confronts king Ahaz. The fuller’s field represents the cleansing accomplished by the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple, and cleanses the sons of Levi as with “fuller’s soap.” This cleansing was accomplished at the beginning of Adventism, and it is accomplished again at the end.

Isaia se află la câmpul nălbitorului când îl confruntă pe regele Ahaz. Câmpul nălbitorului reprezintă curățirea înfăptuită de Solul Legământului, care vine deodată la Templul Său și îi curățește pe fiii lui Levi ca "leșia nălbitorului". Această curățire a fost înfăptuită la începutul Adventismului și se înfăptuiește din nou la sfârșit.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Iată, voi trimite pe solul Meu, și el va pregăti calea înaintea Mea; și deodată va intra în Templul Său Domnul pe care-L căutați, chiar Solul legământului, pe care-L doriți; iată, vine, zice Domnul oștirilor. Dar cine va putea să îndure ziua venirii Lui? Și cine va rămâne în picioare când Se va arăta El? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorului. El va ședea ca un topitor și curățitor de argint; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri ca aurul și ca argintul, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în neprihănire. Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de demult și ca în anii de odinioară. Maleahi 3:1-4.

Isaiah meets Ahaz, with the sign of his son, whose name symbolizes that in the last days “a remnant will return.” The remnant is those that “return.” Isaiah meets with wicked king Ahaz during the history of the cleansing of the temple, which began in Millerite history in 1844, and was brought to a conclusion by disobedience in 1863. In the last days the cleansing is the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Had the Millerites followed the opening providence of God that followed 1844, they would have finished the work.

Isaia îl întâlnește pe Ahaz, având ca semn pe fiul său, al cărui nume simbolizează că în zilele din urmă „o rămășiță se va întoarce”. Rămășița este alcătuită din cei care „se întorc”. Isaia se întâlnește cu regele nelegiuit Ahaz pe parcursul istoriei curățirii templului, care a început, în istoria millerită, în 1844 și a fost adusă la încheiere, prin neascultare, în 1863. În zilele din urmă, curățirea este istoria pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Dacă milleriții ar fi urmat deschiderea providenței lui Dumnezeu care a urmat anului 1844, ar fi încheiat lucrarea.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Dacă adventiștii, după marea dezamăgire din 1844, ar fi rămas neclintiți în credință și ar fi mers înainte uniți în providența deschisă a lui Dumnezeu, primind solia îngerului al treilea și, în puterea Duhului Sfânt, proclamând-o lumii, ar fi văzut mântuirea lui Dumnezeu; Domnul ar fi lucrat cu putere prin eforturile lor, lucrarea ar fi fost încheiată, iar Hristos ar fi venit până acum ca să-Și primească poporul la răsplata lor. Însă, în perioada de îndoială și incertitudine care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii advent și-au părăsit credința. . . . Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit pe temeiul poruncilor lui Dumnezeu și al credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!” Evanghelizare, 695.

The failure to “follow on unitedly in the opening providence of God,” led them into a Laodicean condition by 1856, and the ensuing rebellion of 1863, marked the beginning of the wandering in the wilderness that had been illustrated by ancient Israel when they failed their tenth and final test, and were then condemned to die in the wilderness over the following forty years.

Eșecul de a „înainta uniți în providența lui Dumnezeu care se deschidea” i-a dus, până în 1856, într-o stare laodiceană, iar răzvrătirea care a urmat în 1863 a marcat începutul rătăcirii în pustie, care fusese ilustrată de Israelul antic, când a eșuat la a zecea și ultima sa probă și a fost apoi condamnat să moară în pustie pe parcursul următorilor patruzeci de ani.

Isaiah’s son provides the promise that at the final temple cleansing of the last days “a remnant shall return.” Their “return” is illustrated by Jeremiah, who was promised that if he would “return,” he would become God’s watchman. The one hundred and forty-four thousand are those who have returned from a disappointment.

Fiul lui Isaia poartă făgăduința că, la curățirea finală a templului din zilele de pe urmă, „o rămășiță se va întoarce”. „Întoarcerea” lor este ilustrată de Ieremia, căruia i s-a făgăduit că, dacă se va „întoarce”, va deveni străjerul lui Dumnezeu. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care s-au întors în urma unei dezamăgiri.

Those that are the one hundred and forty-four thousand have experienced a disappointment and waited for their Lord. They have been typified by the wise virgins in Millerite history, and in both the beginning and ending histories two sticks are joined into one nation, during the outpouring of the Holy Spirit during the time of the Midnight Cry.

Cei o sută patruzeci și patru de mii au trecut printr-o dezamăgire și L-au așteptat pe Domnul lor. Ei au fost preînchipuiți de fecioarele înțelepte din istoria millerită, iar atât în istoria de început, cât și în cea de încheiere, două bucăți de lemn sunt unite într-un singur neam, în timpul revărsării Duhului Sfânt, la vremea Strigătului de la miezul nopții.

Wicked king Ahaz represents the leadership of Judah that will have heard the message, but who reject the message presented by Isaiah, and in so doing they “stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.” They are those who “seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter,” representing the experience of spiritualism they succumb to as they receive the strong delusion of 2 Thessalonians. Ahaz’s rejection of the message of Isaiah in 742 BC, aligns with 1863, when the message of Miller was rejected. Isaiah typifies Miller, and the message of both Isaiah and Miller was based upon the “seven times,” which find their anchor point in verse eight, of Isaiah chapter seven. Miller’s son (Isaiah’s son) represents the Elijah movement that comes in the last days.

Regele nelegiuit Ahaz reprezintă conducătorii lui Iuda, care au auzit solia, dar resping solia prezentată de Isaia și, făcând astfel, „se poticnesc, cad, se sfărâmă, sunt prinși în laț și sunt capturați.” Aceștia sunt cei care „întreabă pe cei ce au duhuri familiare și pe vrăjitorii care șoptesc și bolborosesc,” reprezentând experiența spiritismului în fața căruia cedează, pe măsură ce primesc amăgirea puternică din 2 Tesaloniceni. Respingerea de către Ahaz a soliei lui Isaia în 742 î.Hr. corespunde anului 1863, când solia lui Miller a fost respinsă. Isaia îl tipifică pe Miller, iar solia atât a lui Isaia, cât și a lui Miller era întemeiată pe „cele șapte vremi,” care își găsesc punctul de ancorare în versetul opt din capitolul șapte al lui Isaia. Fiul lui Miller (fiul lui Isaia) reprezintă mișcarea lui Ilie care vine în zilele de pe urmă.

The pronouncement against Ahaz for his rejection included the prediction of being conquered by the king of the north, who in the last days is the threefold union of Modern Rome, that is ruled over by the papacy.

Hotărârea rostită împotriva lui Ahaz, din pricina respingerii lui, includea prezicerea că va fi cucerit de împăratul de la miazănoapte, care, în zilele de pe urmă, este tripla unire a Romei Moderne, asupra căreia domnește papalitatea.

> The Lord spake also unto me again, saying, Forasmuch as this people refuseth the waters of Shiloah that go softly, and rejoice in Rezin and Remaliah’s son; Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:5–8.

> Și Domnul mi-a mai vorbit, zicând: Pentru că poporul acesta respinge apele Șiloahului care curg domol și se bucură de Rezin și de fiul lui Remalia, de aceea, iată, Domnul face să se ridice asupra lor apele râului, puternice și multe, și anume pe regele Asiriei, cu toată slava lui; el se va ridica peste toate albiile lui și va trece peste toate malurile lui. Și va trece prin Iuda; va ieși din matcă și va trece mai departe, va ajunge până la gât; iar întinderea aripilor lui va umple lărgimea țării tale, o, Emanuel. Isaia 8:5-8.

Isaiah met with wicked king Ahaz at the end of the conduit of the upper pool, and although there is uncertainty among the biblical historians and archeologists as to whether the upper pool, was the same pool as the pool of Siloam in the time of Christ, the context of Isaiah’s prophecy removes all doubt, for Isaiah identifies that the king of the north was to come upon Ahaz, because he had rejected the waters of Shiloah, that goes softly. “Shiloah” is the Old Testament’s name for “Siloam” in the New Testament.

Isaia s-a întâlnit cu împăratul nelegiuit Ahaz la capătul canalului iazului de sus, iar, deși există incertitudine în rândul istoricilor biblici și al arheologilor cu privire la întrebarea dacă iazul de sus era același cu iazul Siloamului din vremea lui Hristos, contextul profeției lui Isaia înlătură orice îndoială, căci Isaia arată că împăratul de la miazănoapte avea să vină asupra lui Ahaz, pentru că el respinsese apele Șiloahului, care curg domol. „Șiloah” este numele din Vechiul Testament pentru „Siloam” din Noul Testament.

It was at the pool of Siloam that Jesus healed the blind man, and wicked king Ahaz represents the blind Laodicean leadership, both in 1863, and at the soon-coming Sunday law who refuse to be healed. “Shiloah” and “Siloam” both mean “sent,” and a message was sent from the Father, to the Son, who then gave it to Gabriel and the holy angels to convey to Isaiah, who brought the message that was “sent” from heaven to a blind Laodicean leader.

La scăldătoarea Siloamului, Isus l-a vindecat pe cel orb, iar regele nelegiuit Ahaz reprezintă conducerea laodiceană oarbă, atât în 1863, cât și în timpul legii duminicale ce va veni în curând, care refuză să fie vindecată. „Șiloa” și „Siloam” înseamnă amândouă „trimis”, iar un mesaj a fost trimis de la Tatăl către Fiul, care apoi l-a dat lui Gabriel și sfinților îngeri spre a-l transmite lui Isaia, care a adus mesajul „trimis” din cer către un conducător laodicean orb.

The conduit from the upper pool where Isaiah presented the message represents the place where the rain of the Holy Spirit is conveyed to God’s people, as also represented by the golden pipes of Zechariah’s vision, or the ladder of Jacob’s dream.

Apeductul iazului de sus, unde Isaia a prezentat mesajul, reprezintă locul în care ploaia Duhului Sfânt este transmisă către poporul lui Dumnezeu, așa cum este de asemenea reprezentat de conductele de aur ale vedeniei lui Zaharia sau de scara din visul lui Iacov.

> “That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> Ceea ce Dumnezeu a pregătit pentru noi este reprezentat în Zaharia, capitolele 3 și 4, și 4:12-14: „Și am răspuns iarăși și i-am zis: Ce sunt aceste două ramuri de măslin care, prin cele două țevi de aur, își varsă din ele însele untdelemnul cel auriu? Iar el mi-a răspuns și a zis: Nu știi ce sunt acestea? Și am zis: Nu, stăpâne. Atunci el a zis: Aceștia sunt cei doi unși care stau înaintea Domnului întregului pământ.”

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> Domnul este bogat în resurse. El nu duce lipsă de mijloace. Din pricina lipsei noastre de credință, a firii noastre pământești, a vorbirii noastre ieftine, a necredinței noastre, manifestate în convorbirea noastră, se adună umbre întunecoase în jurul nostru. Hristos nu este făcut cunoscut, nici prin cuvânt, nici prin caracter, ca fiind Cel cu totul plăcut și deosebit dintre zece mii. Când sufletul se mulțumește să se înalțe întru deșertăciune, Duhul Domnului poate face puțin pentru el. Privirea noastră mioapă vede umbra, dar nu poate vedea slava de dincolo. Îngerii țin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se dezlănțuie și să năvălească peste fața întregului pământ, aducând cu sine nimicire și moarte în drumul său.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> Să dormim chiar pe pragul lumii veșnice? Să fim apatici, reci și morți? O, de-am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu insuflate în poporul Său, ca ei să se ridice pe picioarele lor și să trăiască. Trebuie să vedem că calea este îngustă, iar poarta strâmtă. Dar, când trecem prin poarta strâmtă, lărgimea ei este fără margini. Manuscript Releases, volumul 20, 216, 217.

The “golden oil,” is the messages of God’s Spirit that comes down from the upper pool through the conduit that is the two golden pipes that are the two witnesses of the Bible and Spirit of Prophecy, or the Old and New Testament, or the law and the prophets, or Moses and Elijah.

„Uleiul auriu” desemnează mesajele Duhului lui Dumnezeu care coboară din bazinul superior prin canalul constituit de cele două conducte de aur, care sunt cei doi martori, adică Biblia și Duhul Profeției, sau Vechiul și Noul Testament, sau Legea și Profeții, sau Moise și Ilie.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Cei unși care stau alături de Domnul întregului pământ dețin poziția odinioară încredințată lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul cu care Dumnezeu ține candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, forțele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat când nu primim soliile pe care ni le trimite El. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care El l-ar turna în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, vine Mirele; ieșiți-I în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor constata, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă cerem Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, dacă Îl implorăm, precum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul auriu ne va fi împărtășit. «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume. Review and Herald, 20 iulie 1897.

The message that Ahaz was rejecting was the message of the Midnight Cry, that would have climaxed into the second coming of Christ, if the leadership of Laodicea had received the message to Laodicea that was “sent” to them in 1856. That message would have then swelled to a loud cry, and God’s people would have finished the work and been at peace. Instead, they returned to the vomit they had been delivered from.

Mesajul pe care Ahaz îl respingea era mesajul strigătului de la miezul nopții, care ar fi culminat cu a doua venire a lui Hristos, dacă conducerea Laodiceei ar fi primit mesajul către Laodicea care le fusese „trimis” în 1856. Acel mesaj s-ar fi apoi amplificat până a deveni marea strigare, iar poporul lui Dumnezeu ar fi încheiat lucrarea și ar fi fost în pace. În schimb, s-au întors la vărsătura de care fuseseră izbăviți.

Isaiah and Ahaz are represented as being in the purification process of the fuller’s field, which is accomplished by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. They are symbolically located where the “oil” (a message) is being poured out in Zechariah’s vision, and in the last days, Isaiah’s message to Ahaz is the message of Islam of the third Woe; it is the message of the hidden history of the seven thunders; it is the message that the eighth is of the seven; it is the message of the vineyard; it is the message of “Truth,” that are all elements of the Revelation of Jesus Christ, which in the last days produces the purification represented by the fuller’s field.

Isaia și Ahaz sunt reprezentați ca aflându-se în procesul de curățire de pe ogorul înălbitorului, proces împlinit de Solul Legământului în Maleahi, capitolul trei. Ei sunt așezați simbolic acolo unde, în vedenia lui Zaharia, se toarnă „untdelemnul” (un mesaj), iar în zilele din urmă mesajul lui Isaia către Ahaz este mesajul Islamului celui de-al treilea Vai; este mesajul istoriei ascunse a celor șapte tunete; este mesajul că al optulea este din cei șapte; este mesajul viei; este mesajul „Adevărului”, toate acestea fiind elemente ale Descoperirii lui Isus Hristos, care, în zilele din urmă, produce curățirea reprezentată de ogorul înălbitorului.

It was and is also the message of the “seven times,” that changes from Miller’s foundation stone, to the head of the corner, for it was the first truth, and it must therefore be the last truth. 1863 marked the conclusion of a purification process that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844, and ultimately reached the light of the “seven times” in 1856. In 1844 the light of the twenty-three hundred years marked a beginning that led to the ending that was marked by the twenty-five hundred and twenty years. Yet, Laodicean blindness in the beginning and the ending, refuses to see the relationship of the two visions. 1863 represents the conclusion of a purification process that always occurs when a message is unsealed, and the message of the third angel was unsealed on October 22, 1844.

A fost și este de asemenea solia „celor șapte vremi”, care trece de la piatra de temelie a lui Miller la piatra din capul unghiului, căci a fost primul adevăr și, prin urmare, trebuie să fie ultimul adevăr. 1863 a marcat încheierea unui proces de curățire care a început odată cu sosirea îngerului al treilea la 22 octombrie 1844 și care, în cele din urmă, a ajuns la lumina „celor șapte vremi” în 1856. În 1844, lumina celor două mii trei sute de ani a marcat un început care a condus la sfârșitul ce a fost marcat de cei două mii cinci sute douăzeci de ani. Totuși, orbirea laodiceană, atât la început, cât și la sfârșit, refuză să vadă legătura dintre cele două viziuni. 1863 reprezintă încheierea unui proces de curățire care are loc întotdeauna atunci când o solie este desigilată, iar solia îngerului al treilea a fost desigilată la 22 octombrie 1844.

The light of the third angel which was unsealed in 1844, was not a singular light, it was what Sister White refers to as “the advancing light of the third angel.” The advancing light of the third angel began in 1844, and continues to advance until probation closes, but when it first arrived, and when it ultimately ends, there is a specific testing period of the third angel. Those testing periods, at the beginning and ending, also represent a testing process represented by Daniel as an “increase of knowledge,” that is also the advancing light of the third angel.

Lumina îngerului al treilea, care a fost desigilată în 1844, nu a fost o lumină unică; ea a fost ceea ce Sora White numește „lumina înaintătoare a îngerului al treilea”. Lumina înaintătoare a îngerului al treilea a început în 1844 și continuă să înainteze până la închiderea timpului de probă; însă, la sosirea ei inițială și, în cele din urmă, la încheierea ei, există o perioadă specifică de încercare a îngerului al treilea. Aceste perioade de încercare, de la început și de la sfârșit, reprezintă, de asemenea, un proces de încercare pe care Daniel îl prezintă ca o „sporire a cunoștinței”, care este, totodată, lumina înaintătoare a îngerului al treilea.

The testing process at the beginning began in 1844, and the advancing light increased in knowledge until it reached its conclusion in 1856. The beginning light and the ending light of the testing period are the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, which represent the foundation and the central pillar of Adventism.

Procesul inițial de încercare a început în 1844, iar lumina progresivă a sporit în cunoaștere până la încheierea lui în 1856. Lumina de început și lumina de sfârșit ale perioadei de încercare sunt cele două vedenii din Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece, care reprezintă temelia și stâlpul central al Adventismului.

The testing period of the first angel began on August 11, 1840 and ended at the first disappointment on April 19, 1844. The testing period of the second angel then began, and continued until October 22, 1844. At that point the third angel arrived and the testing period of the third angel continued until Laodicean Adventism rejected the light of the third angel in 1863.

Perioada de încercare a primului înger a început la 11 august 1840 și s-a încheiat la prima dezamăgire, la 19 aprilie 1844. Apoi a început perioada de încercare a celui de-al doilea înger și a continuat până la 22 octombrie 1844. În acel moment a venit al treilea înger, iar perioada de încercare a celui de-al treilea înger a continuat până când Adventismul laodicean a respins lumina celui de-al treilea înger în 1863.

The testing period of the third angel for Millerite Adventism had a beginning and an ending, and the beginning and ending must represent the same thing, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. The opening of the advancing light of the third angel was the light of the appearance (the “mareh” vision), of verse fourteen of chapter eight of Daniel. The ending of the advancing light of the third angel was the light of the trampling down of the sanctuary and host (the “chazon” vision), of verse thirteen. The two visions are prophetically intertwined.

Perioada de testare a celui de-al treilea înger pentru adventismul millerit a avut un început și un sfârșit, iar începutul și sfârșitul trebuie să reprezinte același lucru, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul lui. Deschiderea luminii progresive a celui de-al treilea înger a fost lumina arătării (vedenia „mareh”), din versetul paisprezece al capitolului opt din Daniel. Încheierea luminii progresive a celui de-al treilea înger a fost lumina călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii (vedenia „chazon”), din versetul treisprezece. Cele două vedenii sunt întrepătrunse profetic.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:9.

> Atunci vei face să sune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în ziua ispășirii veți face să sune trâmbița în tot cuprinsul țării voastre. Levitic 25:9.

The trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement, which was October 22, 1844, was the Jubilee trumpet, which represents the sacred cycle of seven years, which adds up to twenty-five hundred and twenty days. The Lord intended to lead ancient Israel directly into the Promised Land, but their rebellion prevented that from happening. The Lord intended to lead modern Israel directly into the Promised Land, but rebellion prevented that from happening. If modern Israel would have been obedient to the advancing light of the third angel, they would have warned the world and the Lord would have returned over one hundred years ago.

Trâmbița care trebuia să sune în Ziua Ispășirii, la 22 octombrie 1844, era trâmbița Jubileului, care reprezintă ciclul sacru de șapte ani, însumând două mii cinci sute douăzeci de zile. Domnul a intenționat să conducă Israelul din vechime direct în Țara Făgăduită, dar răzvrătirea lor a împiedicat aceasta. Domnul a intenționat să conducă Israelul modern direct în Țara Făgăduită, dar răzvrătirea a împiedicat aceasta. Dacă Israelul modern ar fi dat ascultare luminii înaintate a celui de-al treilea înger, ar fi avertizat lumea, iar Domnul S-ar fi întors cu peste o sută de ani în urmă.

In order for that to happen the Lord would have needed to work a transformation among the Millerites, and that transformation is identified as the mystery of God in the Scriptures. If Adventism had followed the advancing light of the third angel, then the trumpet of the Jubilee would have sounded all the way through to the end, for it is in the days that the seventh trumpet sounds, that the mystery of God is finished. In Revelation ten, that trumpet, which is the Jubilee trumpet, and also the trumpet of the third woe, began to sound on October 22, 1844.

Pentru ca aceasta să se întâmple, Domnul ar fi trebuit să lucreze o transformare în mijlocul mileriților, iar acea transformare este identificată în Scripturi drept taina lui Dumnezeu. Dacă Adventismul ar fi urmat lumina crescândă a îngerului al treilea, atunci trâmbița Jubileului ar fi răsunat până la sfârșit, căci în zilele când răsună trâmbița a șaptea se încheie taina lui Dumnezeu. În Apocalipsa, capitolul zece, acea trâmbiță, care este trâmbița Jubileului și, de asemenea, trâmbița celui de-al treilea vai, a început să sune la 22 octombrie 1844.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:5–7.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că nu va mai fi vreme; ci, în zilele glasului celui de-al șaptelea înger, când va începe să trâmbițeze, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit El robilor Săi, prorocilor. Apocalipsa 10:5-7.

The testing purification process that began on October 22, 1844, which was the advancing light of the third angel, began with the light of Daniel chapter eight, verse fourteen, and it ended with the light of Daniel chapter eight, verse thirteen. It began with the answer of verse fourteen, and ended with the question of verse thirteen.

Procesul de testare și purificare care a început la 22 octombrie 1844, care a constituit lumina progresivă a celui de-al treilea înger, a început cu lumina din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece, și s-a încheiat cu lumina din Daniel, capitolul opt, versetul treisprezece. A început cu răspunsul versetului paisprezece și s-a încheiat cu întrebarea versetului treisprezece.

Those nineteen years were typified by the arrival of Isaiah’s warning message to Ahaz the king of literal Judah during a civil war between the north and south. Those nineteen years ended with the king of the north, taking Israel into slavery. Those nineteen years typified the arrival of the third angel in 1844, through to the rebellion of 1863. The advancing light of the third angel was represented by Isaiah’s message.

Acei nouăsprezece ani au fost prefigurați de sosirea mesajului de avertizare al lui Isaia către Ahaz, regele lui Iuda în sens literal, în timpul unui război civil dintre nord și sud. Acei nouăsprezece ani s-au încheiat când împăratul de la miazănoapte a dus Israelul în robie. Acei nouăsprezece ani au prefigurat perioada de la sosirea îngerului al treilea în 1844 până la răzvrătirea din 1863. Lumina crescândă a îngerului al treilea a fost reprezentată de mesajul lui Isaia.

The rejection of that advancing light brought an end to the Millerite movement, and in that testing period the Philadelphian Millerite Movement transitioned into the Laodicean Church. The nineteen years that began in 742 BC, and the nineteen years that began in 1844, both represent a testing and purification process in the last days, that is the final testing period of the advancing light of the third angel.

Respingerea acelei lumini crescânde a pus capăt Mișcării Millerite, iar în acea perioadă de încercare Mișcarea Millerită Filadelfiană a făcut trecerea către Biserica Laodiceană. Atât cei nouăsprezece ani care au început în 742 î.Hr., cât și cei nouăsprezece ani care au început în 1844, reprezintă un proces de încercare și de purificare în zilele de pe urmă, adică perioada finală de încercare a luminii crescânde a celui de-al treilea înger.

In that final testing process the mystery of God will be finished. The one hundred and forty four thousand are those who wait, return and are sealed.

În acel proces final de încercare, taina lui Dumnezeu se va încheia. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care așteaptă, se întorc și sunt pecetluiți.

> Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:16–18.

> Leagă mărturia, pecetluiește legea între ucenicii mei. Iar eu voi aștepta pe Domnul, Care Își ascunde Fața de casa lui Iacov, și îmi voi pune nădejdea în El. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem spre semne și spre minuni în Israel, din partea Domnului oștirilor, Care locuiește pe muntele Sion. Isaia 8:16-18.

The ending testing period of the advancing light of the third angel in the last days, began where the beginning testing period began. It began when Jesus raised His hand up to heaven and proclaimed “that there should be time no longer.” That pronouncement occurred on October 22, 1844, when the seventh trumpet, announced the Jubilee at the conclusion of the sacred cycle of seven. The cycle of seven years, repeated seven times was literally forty-nine years, or twenty-five hundred and twenty days.

Perioada finală de probă a luminii în creștere a celui de-al treilea înger, în zilele de pe urmă, a început acolo unde a început perioada inițială de probă. Ea a început când Isus Și-a ridicat mâna spre cer și a proclamat: „că nu va mai fi vreme”. Acea proclamare a avut loc la 22 octombrie 1844, când a șaptea trâmbiță a anunțat Jubileul la încheierea ciclului sacru de șapte. Ciclul de șapte ani, repetat de șapte ori, era, în mod literal, de patruzeci și nouă de ani, sau de două mii cinci sute douăzeci de zile.

1989 marks the “time of the end” in the movement of the one hundred and forty-four thousand, and 1989 marks the conclusion of the one hundred and twenty-six years that began at the rebellion of 1863. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the “time of the end,” with a symbol of the “seven times,” for one hundred and twenty-six is a tithe of twelve hundred and sixty, which in turn is half of twenty-five hundred and twenty.

1989 marchează „timpul sfârșitului” în cadrul mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii, iar 1989 marchează încheierea celor o sută douăzeci și șase de ani care au început odată cu răzvrătirea din 1863. Mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii a început la „timpul sfârșitului”, prin simbolul „celor șapte vremi”, căci o sută douăzeci și șase este o zecime din o mie două sute șaizeci, care, la rândul ei, este jumătate din două mii cinci sute douăzeci.

Jesus always represents the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the movement of the one hundred and forty-four thousand was marked by a symbol of the “seven times,” just as it is at the end of the movement. The days of the sounding of the seventh angel, when the mystery of God is finished, began at the conclusion of the “three-and-a-half” days of Revelation chapter eleven. The Seventh Trumpet, which is also the third Woe, sounded its second note on October 7, 2023, and the mystery of God is now finishing, as “he hath declared to his servants the prophets.” The ending of the movement is marked by a symbol of “seven times,” as was the beginning of the very same movement.

Isus înfățișează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru, iar începutul mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii a fost marcat de simbolul „șapte vremi”, întocmai cum este la sfârșitul mișcării. Zilele glasului îngerului al șaptelea, când se sfârșește taina lui Dumnezeu, au început la încheierea celor „trei zile și jumătate” din Apocalipsa, capitolul unsprezece. A șaptea Trâmbiță, care este totodată al treilea Vai, și-a făcut auzit cel de-al doilea sunet la 7 octombrie 2023, iar taina lui Dumnezeu se sfârșește acum, după cum „a vestit robilor Săi, prorocilor”. Sfârșitul mișcării este marcat de simbolul „șapte vremi”, precum a fost și începutul aceleiași mișcări.

At the time of the end in 1798, the “seven times,” of God’s indignation against the northern kingdom ended, and at the end of the movement of the Millerites, the rejection of the truths associated with the “seven times,” marked the rebellion of 1863. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel (the Millerites), illustrates the movement of the third angel (the one hundred and forty-four thousand). Both movements begin with and end with the “seven times.” You cant make these things up.

La timpul sfârșitului, în 1798, „cele șapte vremuri” ale mâniei lui Dumnezeu împotriva împărăției de nord s-au încheiat, iar la încheierea mișcării milerite, respingerea adevărurilor asociate cu „cele șapte vremuri” a marcat răzvrătirea din 1863. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul lui, iar mișcarea primului înger (mileriții) ilustrează mișcarea celui de-al treilea înger (cei o sută patruzeci și patru de mii). Ambele mișcări încep și se încheie cu „cele șapte vremuri”. Așa ceva nu poate fi inventat.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> Cei ce se află în poziții de răspundere nu trebuie să se convertească la principiile lumești ale răsfățului de sine și ale extravaganței, căci nu-și pot îngădui aceasta; iar dacă ar putea, principiile lui Hristos nu ar îngădui-o. Felurită învățătură trebuie dată. „Pe cine va învăța El cunoașterea? și pe cine îl va face El să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte și dezvățați de la sân. Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin.” Astfel, Cuvântul Domnului trebuie adus cu răbdare înaintea copiilor și ținut mereu înaintea lor, de către părinții care cred Cuvântul lui Dumnezeu. „Căci prin buze bâlbâitoare și într-o altă limbă va vorbi El poporului acestuia. Căruia i-a zis: Aceasta este odihna prin care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea: dar ei n-au vrut să asculte. Dar Cuvântul Domnului a fost pentru ei: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin; pentru ca să meargă și să cadă pe spate, și să se sfărâme, și să se prindă în cursă, și să fie luați.” De ce? Pentru că nu au luat aminte la Cuvântul Domnului care a venit la ei.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> Aceasta se referă la aceia care nu au primit învățătură, ci și-au prețuit propria înțelepciune și au ales să lucreze ei înșiși potrivit propriilor lor idei. Domnul le dă acestora încercarea, pentru ca ei să aleagă: ori să-și asume poziția de a urma sfatul Său, ori să refuze și să facă potrivit propriilor lor idei; iar atunci Domnul îi va lăsa în seama consecinței sigure. În toate căile noastre, în toată slujirea noastră adusă lui Dumnezeu, El ne vorbește: «Dă-Mi inima ta.» Duhul supus, învățabil, pe acesta îl dorește Dumnezeu. Ceea ce dă rugăciunii excelența ei este faptul că ea izvorăște dintr-o inimă iubitoare și ascultătoare.

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Dumnezeu cere anumite lucruri de la poporul Său; dacă ei spun: Nu-mi voi preda inima pentru a face acest lucru, Domnul îi lasă să meargă înainte în judecata lor, socotită de ei înțeleaptă, dar lipsită de înțelepciune cerească, până când se împlinește acest text al Scripturii [Isaiah 28:13]. Nu trebuie să spui: Voi urma călăuzirea Domnului până la un anumit punct care este în armonie cu judecata mea, iar apoi să te ții cu tărie de propriile tale idei, refuzând să fii modelat după asemănarea Domnului. Să se pună întrebarea: Este aceasta voia Domnului? nu: Este aceasta opinia sau judecata lui—?” Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles