Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Five

Cartea lui Daniel - Numărul o sută douăzeci și cinci

Unlocking Prophetic Significance: Deciphering Daniel 11:40 and Its Implications for Modern Christianity

Dezvăluirea semnificației profetice: Descifrarea Daniel 11:40 și implicațiile sale pentru creștinismul modern

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2024

Formats

PDF
Word

Verse forty of Daniel eleven, begins at the time of the end, but the verse identifies two times of the end, and therefore allows the student of prophecy to align the first time of the end with the second time of the end. When this application is made, the line of Millerite history that began in 1798, runs parallel with the history of the United States in 1989. The two lines identify the line of the true Protestant horn and the line of the Republican horn of the earth beast of Revelation chapter thirteen. Both lines begin at the time of the end in 1798, and the time of the end in 1989 simply complements and provides a second witness of the waymarks of truth that are unsealed in the verse.

Versetul patruzeci din capitolul unsprezece al cărții Daniel începe la vremea sfârșitului, dar versetul identifică două vremi ale sfârșitului și, prin urmare, îi permite studentului profeției să alinieze prima vreme a sfârșitului cu a doua vreme a sfârșitului. Când se face această aplicare, linia istoriei milerite, care a început în 1798, merge în paralel cu istoria Statelor Unite în 1989. Cele două linii identifică linia adevăratului corn protestant și linia cornului republican al fiarei pământului din capitolul treisprezece al Apocalipsei. Ambele linii încep la vremea sfârșitului în 1798, iar vremea sfârșitului din 1989 pur și simplu completează și oferă o a doua mărturie a reperelor adevărului care sunt desigilate în verset.

The movement of the third angel arrived on October 22, 1844, but was deferred through the seven-year rebellion of 1856 to 1863. The arrival of the third angel was repeated on September 11, 2001. 1863 was typified by ancient Israel’s first encampment at Kadesh and the rebellion of the ten spies, and September 11, 2001 was typified by the last encampment of ancient Israel at Kadesh, and the rebellion of Moses. The rebellion of 1863, represented the first rebellion at Kadesh, which produced a judgment of death in the wilderness. The rebellion of September 11, 2001 represented the last rebellion at Kadesh, which produced the death of the leadership of Laodicean Adventism.

Mișcarea îngerului al treilea a sosit la 22 octombrie 1844, dar a fost amânată din pricina răzvrătirii de șapte ani din 1856 până în 1863. Sosirea îngerului al treilea s-a repetat la 11 septembrie 2001. Anul 1863 a fost tipificat de prima tabără a Israelului străvechi la Cadeș și de răzvrătirea celor zece iscoade, iar 11 septembrie 2001 a fost tipificat de ultima tabără a Israelului străvechi la Cadeș și de răzvrătirea lui Moise. Răzvrătirea din 1863 a reprezentat prima răzvrătire la Cadeș, care a adus o judecată de moarte în pustie. Răzvrătirea de la 11 septembrie 2001 a reprezentat ultima răzvrătire la Cadeș, care a produs moartea conducerii Adventismului laodicean.

The descent of the angel on August 11, 1840, which ushered in the movement of 1840 to 1844, which Sister White called a glorious manifestation of the power of God, typified September 11, 2001 and identified a glorious manifestation of the power of God.

Coborârea îngerului la 11 august 1840, care a inaugurat mișcarea din 1840 până în 1844, pe care Sora White a numit-o o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu, a prefigurat 11 septembrie 2001 și a identificat o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> „Îngerul care se alătură proclamării soliei celui de-al treilea înger are să lumineze întregul pământ cu slava sa. Aici este prevestită o lucrare de întindere mondială și de putere fără precedent. Mișcarea adventă din perioada 1840–1844 a fost o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu; solia primului înger a fost dusă la fiecare post misionar din lume, iar în unele țări a existat cel mai mare interes religios care a fost vreodată atestat în vreo țară de la Reforma secolului al șaisprezecelea încoace; dar toate acestea vor fi întrecute de mișcarea puternică sub ultima avertizare a celui de-al treilea înger.” Tragedia veacurilor, 611.

The first arrival of the third angel on October 22, 1844 (the first Kadesh), was to finish the work, but God’s people chose to select a new leader and return to Egypt. By 1863, they had “rebuilt Jericho”, instead of participating in God’s work in bringing down the walls of Jericho. They were therefore cursed, with the death in the wilderness.

Prima venire a îngerului al treilea, la 22 octombrie 1844 (primul Cadeș), avea scopul de a încheia lucrarea, dar poporul lui Dumnezeu a hotărât să-și aleagă un nou conducător și să se întoarcă în Egipt. Până în 1863, ei „reconstruiseră Ierihonul”, în loc să participe la lucrarea lui Dumnezeu de dărâmare a zidurilor Ierihonului. Au fost, așadar, blestemați să moară în pustie.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Și Iosua i-a pus pe ei sub jurământ în vremea aceea, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va ridica și va zidi această cetate, Ierihonul: cu prețul întâiului său născut îi va pune temelia, iar cu prețul celui mai tânăr fiu al său îi va așeza porțile. Iosua 6:26.

As with ancient Israel at the first Kadesh, who had rejected the message of Joshua and Caleb, modern Israel’s rebellion at the first Kadesh (1863), brought upon them the curse of Joshua. When the third angel returned on September 11, 2001 (the last Kadesh), the final work in advance of God bringing down Jericho and its walls began.

Asemenea străvechiului Israel la primul Cadeș, care respinsese mesajul lui Iosua și Caleb, răzvrătirea Israelului modern la primul Cadeș (1863) a atras asupra lor blestemul lui Iosua. Când al treilea înger a revenit la 11 septembrie 2001 (ultimul Cadeș), a început lucrarea finală, premergătoare prăbușirii Ierihonului și a zidurilor lui, înfăptuită de Dumnezeu.

October 22, 1844 marks the arrival of the third angel, and in so doing it marks the arrival of the soon-coming Sunday in the last days. 1863 marks the end of the testing period of the third angel that commenced on October 22, 1844. 1863 is therefore a symbol of the soon-coming Sunday law, for Jesus always represents the ending with the beginning. In 1863, the nation was divided into two classes, and so too, at the Sunday law, two classes will be manifested.

22 octombrie 1844 marchează venirea celui de-al treilea înger și, făcând aceasta, marchează venirea Duminicii iminente în zilele din urmă. Anul 1863 marchează sfârșitul perioadei de probă a celui de-al treilea înger, care a început la 22 octombrie 1844. Prin urmare, 1863 este un simbol al legii duminicale iminente, căci Isus arată întotdeauna sfârșitul prin început. În 1863, națiunea a fost împărțită în două clase și, tot astfel, la legea duminicală se vor manifesta două clase.

The testing period of the third angel in Millerite history began in 1844 and ended in 1863, and the beginning and ending, both marked the Sunday law of the last days. In the history between the beginning (1844) and the ending (1863), is the rebellion of the Millerite movement (1856). Thus, the period bears the signature of “Truth.” The return to Kadesh for the second time on September 11, 2001 marks the beginning of the testing process of the third angel, which concludes at the soon-coming Sunday law, as typified by 1863.

Perioada de încercare a celui de-al treilea înger din istoria millerită a început în 1844 și s-a încheiat în 1863, iar atât începutul, cât și sfârșitul au marcat legea duminicală a zilelor de pe urmă. În istoria dintre început (1844) și sfârșit (1863) se află răzvrătirea mișcării millerite (1856). Astfel, perioada poartă semnătura „Adevărului”. Întoarcerea la Kadeș pentru a doua oară, la 11 septembrie 2001, marchează începutul procesului de testare al celui de-al treilea înger, care se încheie odată cu legea duminicală iminentă, așa cum este tipificată prin 1863.

From that Sunday law until human probation closes, Jericho and its walls will be brought down, in agreement with the executive judgment upon the whore of Babylon that is represented in that history. Verse forty begins in 1798, and concludes at the soon-coming Sunday law in verse forty-one. The time of the end in 1798 represents the internal line of God’s church, beginning with the Millerites of the movement of the first angel through to the movement of the third angel and the one hundred and forty-four thousand. All in one verse.

De la acea lege duminicală și până la închiderea timpului de probă al omenirii, Ierihonul și zidurile lui vor fi dărâmate, în acord cu judecata executivă asupra desfrânatei Babilonului, care este reprezentată în acea istorie. Versetul patruzeci începe în 1798 și se încheie cu iminenta lege duminicală din versetul patruzeci și unu. Timpul sfârșitului din 1798 reprezintă linia internă a Bisericii lui Dumnezeu, începând cu milleriții din mișcarea primului înger, până la mișcarea celui de-al treilea înger și la cei o sută patruzeci și patru de mii. Toate într-un singur verset.

The war between the king of the north that began with the ascendancy of the king of the south in 1798, was brought to a conclusion in 1989, when the king of the south was defeated by an alliance between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. The war of the king of the north and king of the south that began in 1798, was recognized by the Millerites as a warfare against Rome, which they saw as simply the two desolating powers of paganism and papalism. When the war ended in 1989, all three desolating powers were involved, and it marked the beginning of the prophetic illustration of those three powers leading the world to Armageddon, which is geographically represented in verse forty-five of Daniel eleven.

Războiul dintre împăratul de la miazănoapte şi împăratul de la miazăzi, care a început odată cu ascensiunea la putere a împăratului de la miazăzi în 1798, a fost adus la încheiere în 1989, când împăratul de la miazăzi a fost înfrânt de o alianţă dintre împărăţiile a cincea şi a şasea din profeţia biblică. Războiul dintre împăratul de la miazănoapte şi împăratul de la miazăzi, care a început în 1798, a fost recunoscut de către milleriţi ca un război împotriva Romei, pe care o considerau pur şi simplu drept cele două puteri pustiitoare ale păgânismului şi papalităţii. Când războiul s-a încheiat în 1989, au fost implicate toate cele trei puteri pustiitoare, iar aceasta a marcat începutul ilustrării profetice a acelor trei puteri care conduc lumea spre Armaghedon, care este reprezentat geografic în versetul 45 din Daniel 11.

Verses forty to forty-five identify the prophetic dynamics of the three powers bringing the pope to his end between the seas and the glorious holy mountain. Rightly understood, the prophetic history represented in verse forty-one, includes verses forty-one through forty-four.

Versetele patruzeci până la patruzeci și cinci identifică dinamica profetică a celor trei puteri care îl aduc pe papă la sfârșitul său între mări și muntele sfânt glorios. Înțeleasă corect, istoria profetică reprezentată în versetul patruzeci și unu include versetele patruzeci și unu până la patruzeci și patru.

Therefore, starting from the time of the end in 1989, with the second witness of 1798, identifying the beginning and ending of the war between the king of the south and the king of the north, verse forty-one through forty-four identifies the threefold union of a papacy whose deadly wound is healed, and verse forty-five is where she comes to her end. The verses, when approached from this perspective present a history that is external to God’s church, as is also represented by the relation between the seven seals and the seven churches in the book of Revelation.

Prin urmare, începând cu timpul sfârșitului, în 1989, având ca al doilea martor anul 1798, care identifică începutul și sfârșitul războiului dintre regele de la miazăzi și regele de la miazănoapte, versetele patruzeci și unu până la patruzeci și patru identifică tripla unire a unei papalități a cărei rană de moarte este vindecată, iar în versetul patruzeci și cinci ea își găsește sfârșitul. Versetele, când sunt abordate din această perspectivă, prezintă o istorie exterioară Bisericii lui Dumnezeu, după cum este reprezentată și de relația dintre cele șapte peceți și cele șapte biserici din Cartea Apocalipsei.

The line of prophetic history represented by 1798 represents primarily the investigative judgment, and the line that begins at the same point in 1989 represents primarily the executive judgment. 1798 is primarily emphasizing the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant, and 1989 is primarily emphasizing the work of the Elijah messenger.

Linia istoriei profetice marcată de 1798 reprezintă în principal judecata de cercetare, iar linia care începe din același punct, în 1989, reprezintă în principal judecata executorie. 1798 subliniază în primul rând lucrarea solului care pregătește calea pentru Solul Legământului, iar 1989 subliniază în primul rând lucrarea solului Ilie.

Starting from 1798, when the book of Daniel was unsealed, we have the increase of knowledge of the prophetic history where Christ leads His people into a covenant relationship that accomplishes the permanent combination of divinity with humanity. That last day covenant is identified repeatedly in the Scriptures.

Începând cu 1798, când cartea lui Daniel a fost desigilată, are loc o sporire a cunoașterii istoriei profetice, în cadrul căreia Hristos călăuzește poporul Său într-o relație de legământ care înfăptuiește unirea permanentă a dumnezeirii cu umanitatea. Acel legământ din vremea sfârșitului este identificat în mod repetat în Scripturi.

> Behold, the days come, saith the Lord, that I will make a new covenant with the house of Israel, and with the house of Judah: Not according to the covenant that I made with their fathers in the day that I took them by the hand to bring them out of the land of Egypt; which my covenant they brake, although I was an husband unto them, saith the Lord: But this shall be the covenant that I will make with the house of Israel; After those days, saith the Lord, I will put my law in their inward parts, and write it in their hearts; and will be their God, and they shall be my people. And they shall teach no more every man his neighbour, and every man his brother, saying, Know the Lord: for they shall all know me, from the least of them unto the greatest of them, saith the Lord: for I will forgive their iniquity, and I will remember their sin no more. Jeremiah 31:31–34.

> Iată, vin zile, zice Domnul, când voi încheia un legământ nou cu casa lui Israel și cu casa lui Iuda; nu ca legământul pe care l-am încheiat cu părinții lor, în ziua când i-am luat de mână ca să-i scot din țara Egiptului; legământ pe care l-au încălcat, deși Eu le-am fost soț, zice Domnul; ci acesta va fi legământul pe care îl voi face cu casa lui Israel: după zilele acelea, zice Domnul, voi pune Legea Mea în lăuntrul lor și o voi scrie în inimile lor; Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și nu-și vor mai învăța fiecare aproapele și fiecare fratele, zicând: Cunoașteți pe Domnul! Căci toți Mă vor cunoaște, de la cel mai mic până la cel mai mare dintre ei, zice Domnul; căci le voi ierta nelegiuirea și de păcatul lor nu-Mi voi mai aduce aminte. Ieremia 31:31-34.

All the prophets are identifying the last days, and the expression “last days,” in prophecy represents the time period of the judgment. The first angel arrived in 1798, at the time of the end, to announce the opening of the judgment in 1844, which is also the arrival of the last days. The last days, are Jeremiah’s “days” that will come, when God would “forgive” the “iniquity” and “no more remember” the sins of His people. That work is accomplished by Christ, as the High Priest in the antitypical day of atonement, during “the last days.”

Toți profeții identifică zilele de pe urmă, iar expresia „zilele de pe urmă”, în profeție, reprezintă timpul judecății. Primul înger a venit în 1798, la vremea sfârșitului, pentru a proclama deschiderea judecății în 1844; aceasta înseamnă totodată sosirea zilelor de pe urmă. Zilele de pe urmă sunt „zilele” lui Ieremia, care vor veni, când Dumnezeu va „ierta” „nelegiuirea” și „nu-Și va mai aduce aminte” de păcatele poporului Său. Acea lucrare este împlinită de Hristos, ca Mare-Preot în ziua ispășirii antitipice, în timpul „zilelor de pe urmă”.

Had Millerite Adventism continued by faith to walk in the advancing light of the third angel which arrived on October 22, 1844, they would have already been in their eternal home with Jesus. This is what Jeremiah means when he says, “after those days.” “Those days” are the prophetic periods that led to, and concluded in, 1844. They are the “days” which Daniel chapter twelve references.

Dacă Adventismul millerit ar fi continuat, prin credință, să umble în lumina în creștere a celui de-al treilea înger, care a sosit la 22 octombrie 1844, ei ar fi fost deja în căminul lor veșnic împreună cu Isus. Acesta este ceea ce vrea să spună Ieremia când zice: „după acele zile”. „Acele zile” sunt perioadele profetice care au condus la și s-au încheiat în 1844. Ele sunt „zilele” la care face referire capitolul al doisprezecelea din Daniel.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Dar du-te pe calea ta până ce va fi sfârșitul; căci te vei odihni și vei sta la sorțul tău la sfârșitul zilelor. Daniel 12:13.

At the “end of the days,” or as Jeremiah says, “after those days,” Christ designed to put His law in the inward parts of His people and write His law upon the hearts. The inward parts being the lower nature, or as Paul calls it the flesh, and the heart being the higher nature. The covenant promises to give His people a new mind at conversion, and a new body at the Second Coming. Man fell with Adam, who was created in God’s image, and who was created with a higher nature and a lower nature. Christ’s covenant is to redeem mankind with their twofold nature from the curse of sin.

La „sfârșitul zilelor”, sau, cum spune Ieremia, „după zilele acelea”, Hristos a rânduit să pună legea Sa în părțile lăuntrice ale poporului Său și să scrie legea Sa pe inimile lor. Părțile lăuntrice însemnând firea inferioară, sau, cum o numește Pavel, carnea, iar inima însemnând firea superioară. Legământul promite să dea poporului Său o minte nouă la convertire și un trup nou la A Doua Venire. Omul a căzut odată cu Adam, care a fost creat după chipul lui Dumnezeu și care a fost creat cu o fire superioară și o fire inferioară. Legământul lui Hristos este de a răscumpăra omenirea, în firea ei îndoită, de sub blestemul păcatului.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed. ‘In that day I will make a covenant for them with the beasts of the field, and with the fowls of heaven, and with the creeping things of the ground: and I will break the bow and the sword and the battle out of the earth, and I will make them to lie down safely. And I will betroth thee unto me forever; yea, I will betroth thee unto me in righteousness, and in judgment, and in loving-kindness, and in mercies. I will even betroth thee unto me in faithfulness; and thou shalt know the Lord.’

> În zilele de pe urmă ale istoriei acestui pământ, legământul lui Dumnezeu cu poporul Său care păzește poruncile va fi reînnoit. „În ziua aceea voi încheia pentru ei un legământ cu fiarele câmpului, cu păsările cerului și cu târâtoarele pământului; voi sfărâma arcul, sabia și războiul de pe pământ și îi voi face să se culce în siguranță. Și te voi logodi cu Mine pe vecie; da, te voi logodi cu Mine în dreptate și în judecată, în bunătate și în îndurări. Chiar te voi logodi cu Mine în credincioșie; și vei cunoaște pe Domnul.”

> “‘And it shall come to pass in that day, I will hear, saith the Lord, I will hear the heavens, and they shall hear the earth; and the earth shall hear the corn, and the wine, and the oil; and they shall hear Jezreel. And I will sow her unto me in the earth; and I will have mercy upon her that had not obtained mercy; and I will say to them which were not my people, Thou art my people; and they shall say, Thou art my God.’ Hosea 2:14-23.

> „Și se va întâmpla în ziua aceea: voi asculta, zice Domnul; voi asculta cerurile, și ele vor asculta pământul; iar pământul va asculta grâul, vinul și untdelemnul; și ele vor asculta pe Izreel. Și o voi semăna pentru Mine în pământ; și Mă voi îndura de cea căreia nu i se arătase îndurare; și voi zice celor ce nu erau poporul Meu: Tu ești poporul Meu; iar ei vor zice: Tu ești Dumnezeul meu.” Osea 2:14-23.

> “‘In that day, . . . the remnant of Israel, and such as are escaped of the house of Jacob, . . . shall stay upon the Lord, the Holy One of Israel, in truth.’ Isaiah 10:20. From ‘every nation, and kindred, and tongue, and people’ there will be those who will gladly respond to the message, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come.’ They will turn from every idol that binds them to this earth, and will ‘worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.’ They will free themselves from every entanglement, and will stand before the world as monuments of God’s mercy. Obedient to every divine requirement, they will be recognized by angels and by men as those that ‘keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ Revelation 14:6–7, 12.

> 'În ziua aceea, . . . rămășița lui Israel și cei ce au scăpat din casa lui Iacov, . . . se vor sprijini pe Domnul, Sfântul lui Israel, în adevăr.' Isaia 10:20. Din 'orice neam, și seminție, și limbă, și popor' vor fi unii care vor răspunde cu bucurie mesajului, 'Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă; căci a venit ceasul judecății Lui.' Se vor întoarce de la orice idol care îi leagă de acest pământ și 'se vor închina Celui ce a făcut cerul, și pământul, și marea, și izvoarele apelor.' Se vor elibera de orice legătură și vor sta înaintea lumii ca monumente ale îndurării lui Dumnezeu. Ascultători de fiecare cerință divină, vor fi recunoscuți de îngeri și de oameni ca aceia care 'păzesc poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus.' Apocalipsa 14:6-7, 12.

> “‘Behold, the days come, saith the Lord, that the plowman shall overtake the reaper, and the treader of grapes him that soweth seed; and the mountains shall drop sweet wine, and all the hills shall melt. And I will bring again the captivity of my people of Israel, and they shall build the waste cities, and inhabit them; and they shall plant vineyards, and drink the wine thereof; they shall also make gardens, and eat the fruit of them. And I will plant them upon their land, and they shall no more be pulled up out of their land which I have given them, saith the Lord thy God. Amos 9:13–15.’” Review and Herald, February 26, 1914.

> „Iată, vin zile, zice Domnul, când cel ce ară îl va ajunge din urmă pe secerătorul, iar cel ce calcă strugurii pe cel ce seamănă; munții vor picura vin dulce și toate dealurile se vor topi. Voi întoarce din robie poporul Meu, Israel, și vor zidi cetățile pustiite și le vor locui; vor sădi vii și vor bea vinul lor; vor face, de asemenea, grădini și le vor mânca roadele. Îi voi sădi în țara lor și nu vor mai fi smulși din țara pe care le-am dat-o, zice Domnul, Dumnezeul tău. Amos 9:13-15.” Review and Herald, 26 februarie 1914.

When Jeremiah says “after those days,” the “days” that preceded the work represented by Christ suddenly coming to His temple to cleanse it, were the prophetic periods that ended in 1798 and 1844. The end of those prophetic days (periods), marked the forty-six years in which Christ erected the Millerite temple, and when He suddenly came on October 22, 1844 He was fulfilling Malachi chapter three, which He also fulfilled when He cleansed the temple at the beginning and ending of His ministry.

Când Ieremia spune „după acele zile”, „zilele” care au precedat lucrarea reprezentată de venirea pe neașteptate a lui Hristos la Templul Său pentru a-l curăți au fost perioadele profetice care s-au încheiat în 1798 și 1844. Sfârșitul acelor zile (perioade) profetice a marcat perioada de patruzeci și șase de ani în care Hristos a zidit templul millerit, iar când El a venit pe neașteptate la 22 octombrie 1844, El împlinea capitolul trei din Maleahi, pe care l-a împlinit de asemenea când a curățit templul la începutul și la sfârșitul slujirii Sale.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> Prin curățirea templului de cumpărătorii și vânzătorii lumii acesteia, Isus Și-a anunțat misiunea de a curăți inima de întinăciunea păcatului — de dorințele pământești, poftele egoiste, obiceiurile rele, care întinează sufletul. Maleahi 3:1-3 citat. Dorul veacurilor, 161.

And “after those days,” Christ intended to cleanse the temple He had erected, which represented His work in cleansing the hearts of His people from the defilement of sin, or as Jeremiah states writing His law upon the hearts and inward parts.

Și „după acele zile”, Hristos a voit să curățească templul pe care Îl zidise, care reprezenta lucrarea Sa de curățire a inimilor poporului Său de întinăciunea păcatului, sau, după cum spune Ieremia, scriindu-Și Legea pe inimile lor și în lăuntrul lor.

> For finding fault with them, he saith, Behold, the days come, saith the Lord, when I will make a new covenant with the house of Israel and with the house of Judah: Not according to the covenant that I made with their fathers in the day when I took them by the hand to lead them out of the land of Egypt; because they continued not in my covenant, and I regarded them not, saith the Lord. For this is the covenant that I will make with the house of Israel after those days, saith the Lord; I will put my laws into their mind, and write them in their hearts: and I will be to them a God, and they shall be to me a people. Hebrews 8:8–10.

> Căci, găsind vină în ei, zice: Iată, vin zile, zice Domnul, când voi încheia un legământ nou cu casa lui Israel și cu casa lui Iuda; nu ca legământul pe care l-am făcut cu părinții lor, în ziua când i-am luat de mână ca să-i scot din țara Egiptului; pentru că ei nu au rămas în legământul Meu, iar Eu nu M-am mai îngrijit de ei, zice Domnul. Căci acesta este legământul pe care îl voi încheia cu casa lui Israel, după acele zile, zice Domnul: voi pune legile Mele în mintea lor și le voi scrie pe inimile lor; și Eu le voi fi Dumnezeu, iar ei Îmi vor fi popor. Evrei 8:8-10.

The words “those days” were Daniel’s “end of the days,” that ended in 1798 and 1844. The line of the Protestant horn that begins in 1798, in verse forty of Daniel eleven, is emphasizing the covenant relationship which is established with the one hundred and forty-four thousand. The Hebrew word “lot” is a small stone that was used to determine one’s destiny. Daniel was told to go and rest (in death), until “the end of the days,” when, in 1844, the judgment would begin and his destiny would be determined.

Cuvintele „acele zile” au fost „sfârșitul zilelor” al lui Daniel, care s-a încheiat în 1798 și 1844. Linia cornului protestant care începe în 1798, în versetul patruzeci al capitolului unsprezece din Daniel, subliniază relația de legământ care este stabilită cu cei o sută patruzeci și patru de mii. Cuvântul ebraic „lot” este o piatră mică ce era folosită pentru a determina destinul unei persoane. Lui Daniel i s-a spus să meargă și să se odihnească (în moarte), până la „sfârșitul zilelor”, când, în 1844, judecata avea să înceapă și destinul său avea să fie hotărât.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Dar du-te pe calea ta până ce va fi sfârșitul; căci te vei odihni și vei sta la sorțul tău la sfârșitul zilelor. Daniel 12:13.

The “days” of the “end of the days,” represents the time prophecies which ended in 1844, for after then prophetic time would be no longer. The twenty-three hundred years, which was the marah vision, meaning the sudden appearance of Christ in His sanctuary then ended, and the twenty-five hundred and twenty years of the last indignation also ended, just as the days of the first indignation had ended at the time of the end in 1798. “After those days,” as referred to by Jeremiah, was thereafter addressed by Paul. Paul refers to Jeremiah’s “after those days,” twice, for Paul doesn’t simply address the covenant that was to be instituted “after those days,” but more importantly he is identifying the work of Christ as High Priest.

„Zilele” ale „sfârșitului zilelor” reprezintă profețiile de timp care s-au încheiat în 1844, căci după aceea timpul profetic avea să înceteze. Cei două mii trei sute de ani, care erau vedenia marah, însemnând apariția bruscă a lui Hristos în sanctuarul Său, s-au încheiat atunci, iar cei două mii cinci sute douăzeci de ani ai ultimei indignări s-au încheiat, de asemenea, întocmai cum zilele primei indignări se încheiaseră la vremea sfârșitului, în 1798. „După acele zile”, la care se referă Ieremia, a fost apoi abordat de Pavel. Pavel face de două ori trimitere la „după acele zile” al lui Ieremia, căci Pavel nu tratează doar legământul care urma să fie instituit „după acele zile”, ci, mai important, el identifică lucrarea lui Hristos ca Mare-Preot.

> For by one offering he hath perfected forever them that are sanctified. Whereof the Holy Ghost also is a witness to us: for after that he had said before, This is the covenant that I will make with them after those days, saith the Lord, I will put my laws into their hearts, and in their minds will I write them; And their sins and iniquities will I remember no more. Now where remission of these is, there is no more offering for sin. Having therefore, brethren, boldness to enter into the holiest by the blood of Jesus, By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh; And having an high priest over the house of God. Hebrews 10:14–21.

> Căci printr-o singură jertfă i-a desăvârșit pentru totdeauna pe cei care sunt sfințiți. Despre aceasta ne mărturisește și Duhul Sfânt; căci, după ce a zis mai înainte: „Acesta este legământul pe care îl voi încheia cu ei după acele zile, zice Domnul: voi pune legile Mele în inimile lor și le voi scrie în mintea lor; și de păcatele și fărădelegile lor nu-Mi voi mai aduce aminte.” Iar unde este iertarea acestora, nu mai este jertfă pentru păcat. Având deci, fraților, îndrăzneală să intrăm în Locul Preasfânt prin sângele lui Iisus, pe calea cea nouă și vie pe care El a inaugurat-o pentru noi, prin perdea, adică prin trupul Său, și având un Mare Preot peste casa lui Dumnezeu. Evrei 10:14–21.

The two hundred and twenty years that link the prophecy of the marah vision of Christ’s appearance, with the twenty-five-hundred and twenty year prophecy of the chazon vision of prophetic history, ties together, or links the beginning of those two prophetic periods, with a symbolic link that represents the combination of humanity with divinity, which is the work Christ accomplishes in the cleansing that occurs during the movement of the third angel, and results in the covenant He makes with the one hundred and forty-four thousand.

Cei două sute douăzeci de ani care leagă profeția din vedenia marah privitoare la arătarea lui Hristos de profeția de două mii cinci sute douăzeci de ani din vedenia chazon a istoriei profetice reunesc, sau leagă, începutul acelor două perioade profetice printr-o legătură simbolică ce reprezintă unirea umanității cu divinitatea, care este lucrarea pe care Hristos o împlinește în curățirea ce are loc în timpul mișcării celui de-al treilea înger; iar această lucrare are ca rezultat legământul pe care El îl încheie cu o sută patruzeci și patru de mii.

The vision of the chazon, that illustrates the trampling down of the temple, is the vision of humanity that has been trampled down by sin, since the rebellion of Adam in the Garden of Eden; and the vision of the marah, that illustrates Christ work of restoring and cleansing the temple were both fulfilled on October 22, 1844. There are two twenty-five-hundred and twenty year prophecies of God’s indignation, that represent the trampling down of the host and the sanctuary.

Viziunea chazon, care ilustrează călcarea în picioare a templului, este viziunea omenirii care a fost călcată în picioare de păcat, încă de la răzvrătirea lui Adam în Grădina Edenului; iar viziunea marah, care ilustrează lucrarea lui Hristos de restaurare și curățire a templului, au fost ambele împlinite la 22 octombrie 1844. Există două profeții de două mii cinci sute douăzeci de ani ale mâniei lui Dumnezeu, care reprezintă călcarea în picioare a oștirii și a sanctuarului.

Both of those prophecies represent the trampling down of humanity, that is to be restored by the vision of the marah. Those two indignations of God against His people represent the indignation upon fallen mankind, that would only be rescued and restored by the work of Christ in rebuilding and cleansing the fallen temple.

Ambele dintre acele profeții reprezintă călcarea în picioare a omenirii, care urmează a fi restaurată prin viziunea marah. Acele două revărsări ale mâniei lui Dumnezeu împotriva poporului Său reprezintă mânia asupra omenirii căzute, care avea să fie salvată și restaurată numai prin lucrarea lui Hristos de rezidire și curățire a templului căzut.

The two indignations represent the higher nature and lower nature of mankind. At the fall of Adam, the lower nature took the supremacy over the higher nature, and Christ’s design for men was that the higher nature ruled over the lower nature. At the fall of Adam, the higher nature fell to the lusts of the lower nature, and God’s design was reversed. This is what is meant by biblical “conversion.” To be converted means to have the higher nature restored to its ruling position over the lower nature. To convert is to reverse, or turn upside down.

Cele două indignări reprezintă natura superioară și natura inferioară ale omenirii. La căderea lui Adam, natura inferioară a dobândit supremația asupra naturii superioare, iar rânduiala lui Hristos pentru oameni era ca natura superioară să stăpânească peste natura inferioară. La căderea lui Adam, natura superioară a căzut sub poftele naturii inferioare, iar rânduiala lui Dumnezeu a fost răsturnată. Aceasta este ceea ce se înțelege prin "convertirea" biblică. A fi convertit înseamnă ca natura superioară să fie repusă în poziția ei de stăpânire asupra naturii inferioare. A converti înseamnă a răsturna, a întoarce cu susul în jos.

The first indignation against the northern kingdom, was the indignation against the lower nature who subjugated the higher nature at the fall. That indignation came first, for Christ took up the work of redemption right where it first began, and it began with the lust of the lower nature, which was the lust of appetite. Christ began His work with forty days of fasting.

Cea dintâi mânie îndreptată împotriva împărăției de la miazănoapte a fost mânia împotriva firii inferioare, care a supus firea superioară la cădere. Acea mânie a venit mai întâi, căci Hristos a luat asupra Sa lucrarea răscumpărării chiar de acolo de unde ea a început întâia oară, și ea a început cu pofta firii inferioare, care era pofta pântecelui. Hristos Și-a început lucrarea cu patruzeci de zile de post.

> “Christ knew that in order to successfully carry forward the plan of salvation He must commence the work of redeeming man just where the ruin began. Adam fell by the indulgence of appetite. In order to impress upon man his obligations to obey the law of God, Christ began His work of redemption by reforming the physical habits of man. The declension in virtue and the degeneracy of the race are chiefly attributable to the indulgence of perverted appetite.” Testimonies, volume 3, 486.

> „Hristos știa că, pentru a duce cu succes înainte planul mântuirii, trebuia să înceapă lucrarea de răscumpărare a omului tocmai acolo unde a început ruina. Adam a căzut prin îngăduirea poftei. Pentru a întipări omului îndatoririle sale de a asculta de legea lui Dumnezeu, Hristos Și-a început lucrarea de răscumpărare prin reformarea obiceiurilor legate de viața fizică a omului. Declinul virtuții și degenerarea neamului omenesc se datorează în principal îngăduinței poftei pervertite.” Mărturii, volumul 3, 486.

The second indignation was against the higher nature, represented by the southern kingdom, where Jerusalem is located, which is the city which God chose to place His name. On October 22, 1844 the work Christ intended to do, and the work which He is now accomplishing, is represented by Ezekiel’s two sticks.

Cea de-a doua indignare era împotriva firii superioare, reprezentată de împărăția de miazăzi, unde se află Ierusalimul, care este cetatea pe care Dumnezeu a ales-o ca să-Și pună Numele. La 22 octombrie 1844, lucrarea pe care Hristos a intenționat să o săvârșească, precum și lucrarea pe care El o săvârșește acum, sunt reprezentate de cele două toiege ale lui Ezechiel.

When Ezekiel’s two sticks are joined together into one stick forever, it is identifying the covenant where Christ removes sin from His people forever, and the higher and lower natures are returned to the proper hierarchical structure, and men are once again whole. In the unconverted state, the lower nature of man, represented by the first indignation, ruled over the higher nature of man represented by the last indignation. Thus, the first indignation was against the northern kingdom, which was geographically “above” the southern kingdom.

Când cele două lemne ale lui Ezechiel sunt împreunate într-un singur lemn pentru totdeauna, aceasta identifică legământul prin care Hristos înlătură păcatul din poporul Său pentru totdeauna, și firea superioară și cea inferioară sunt readuse la ordinea ierarhică cuvenită, iar oamenii sunt din nou întregi. În starea neconvertită, firea inferioară a omului, reprezentată de întâia indignare, stăpânea peste firea superioară a omului, reprezentată de cea din urmă indignare. Astfel, întâia indignare a fost împotriva împărăției de nord, care era geografic „deasupra” împărăției de sud.

The two hundred and twenty years that links the two visions of the marah and chazon with divinity and humanity, in their mutual beginnings, both come together into one stick when Christ finalizes the work of the third angel with the one hundred and forty-four thousand. It is the prophecy of the last indignation against the southern kingdom that is joined with the prophecy of the appearance in 1844, for the covenant provides a new mind at conversion, but the new body (the northern kingdom) is only restored at the second coming in a twinkling of an eye.

Cei două sute douăzeci de ani care leagă cele două viziuni, marah și chazon, de dumnezeire și omenire, în începuturile lor respective, se reunesc într-un singur toiag când Hristos aduce la încheiere lucrarea îngerului al treilea cu cei o sută patruzeci și patru de mii. Aceasta este profeția mâniei de pe urmă împotriva împărăției de miazăzi, care este unită cu profeția arătării din 1844, căci legământul dăruiește o minte nouă la convertire, iar trupul cel nou (împărăția de miazănoapte) este restaurat numai la a doua venire, într-o clipeală a ochiului.

Verse forty of Daniel eleven, identifies both time’s of the ends, and in so doing emphasizes an internal and external line of prophetic history during the history of the earth beast of Revelation chapter thirteen. The truths that are unsealed in the verse represent both the internal and external lines of truth which Christ came to identify and accomplish within His people. The truth that humanity combined with divinity, does not sin, is represented in the light connected with the effect of the unsealing of knowledge, and represents the internal truth of God’s people in the last days. The light represented by the warfare between the powers that lead the world to Armageddon is the external truth of God’s people in the last days.

Versetul patruzeci din Daniel, capitolul unsprezece, identifică ambele vremuri ale sfârșitului și, făcând aceasta, subliniază existența unor linii interne și externe ale istoriei profetice în cursul istoriei fiarei care se ridică din pământ din Apocalipsa, capitolul treisprezece. Adevărurile care sunt desigilate în acest verset reprezintă atât liniile interne, cât și pe cele externe ale adevărului pe care Hristos a venit să le identifice și să le împlinească în poporul Său. Adevărul că omenescul unit cu dumnezeirea nu păcătuiește este reprezentat în lumina legată de efectul desigilării cunoașterii și reprezintă adevărul intern al poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă. Lumina reprezentată de războiul dintre puterile care conduc lumea la Armaghedon este adevărul extern al poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwellingplaces, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Cuvântul Domnului a venit iarăși la mine, zicând: Iar tu, fiul omului, ia-ți un toiag și scrie pe el: Pentru Iuda și pentru fiii lui Israel, tovarășii lui; apoi ia un alt toiag și scrie pe el: Pentru Iosif, toiagul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui. Și unește-le una cu alta într-un singur toiag, ca să fie una în mâna ta. Iar când fiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: Nu ne vei arăta ce înseamnă acestea? să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua toiagul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi pune împreună cu el, chiar cu toiagul lui Iuda; și voi face din ele un singur toiag, și vor fi una în mâna Mea. Iar toiegele pe care ai scris vor fi în mâna ta înaintea ochilor lor. Și să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, îi voi lua pe fiii lui Israel din mijlocul neamurilor la care s-au dus, îi voi strânge din toate părțile și îi voi aduce în țara lor. Și îi voi face un singur neam în țară, pe munții lui Israel; și un singur împărat va fi împărat peste toți; și nu vor mai fi două neamuri și nu vor mai fi împărțiți în două împărății niciodată. Nici nu se vor mai întina cu idolii lor, nici cu urâciunile lor, nici cu vreuna din fărădelegile lor; ci îi voi mântui din toate locuințele lor, în care au păcătuit, și îi voi curăți; și ei vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Și David, robul Meu, va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; vor umbla în hotărârile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o lui Iacov, robul Meu, în care au locuit părinții voștri; vor locui în ea ei, copiii lor și copiii copiilor lor, în veci; iar David, robul Meu, va fi căpetenia lor în veci. Voi încheia, de asemenea, cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza și îi voi înmulți și voi așeza locașul Meu cel sfânt în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi, de asemenea, cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor cunoaște că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când locașul Meu cel sfânt va fi în mijlocul lor pentru totdeauna. Ezechiel 37:15-28.

Back to Articles