Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul cincizeci și doi

Unveiling the Prophetic Puzzle: Daniel’s Vision and the Rise of Kingdoms

Dezvăluirea enigmei profetice: vedenia lui Daniel și ascensiunea împărățiilor

Author

Jeff Pippenger

Published

January 16, 2024

Formats

PDF
Word

In the last article we pointed out that Gabriel provided the conclusion of the “last indignation” in order to confirm the date of 1844, based upon two witnesses. Miller understood the “seven times” of Leviticus twenty-six, that was carried out against the kingdom of Judah, but never reached a point where he saw the purpose and relationship of the judgment of the “seven times,” upon both the northern and southern kingdoms of Israel. Whether he ever recognized the distinction of “the last indignation” in verse nineteen is doubtful, though he no doubt understood in a general sense that the “indignation” was the “seven times.” The light of a first and last indignation was unsealed by Palmoni in 1856, but it was rejected in 1863. Yet Miller’s message of the “seven times” was correct, though limited.

În articolul anterior am arătat că Gabriel a indicat încheierea «mâniei de pe urmă» pentru a confirma data din 1844, în temeiul a doi martori. Miller a înțeles «cele șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase, care au fost aplicate împotriva împărăției lui Iuda, dar nu a ajuns niciodată să vadă scopul și legătura judecății «celor șapte vremi» cu ambele împărății ale lui Israel, cea de nord și cea de sud. Este îndoielnic dacă a recunoscut vreodată distincția «mâniei de pe urmă» din versetul nouăsprezece, deși, fără îndoială, a înțeles într-un sens general că «mânia» era «cele șapte vremi». Lumina mâniei celei dintâi și a celei de pe urmă a fost desigilată de Palmoni în 1856, dar a fost respinsă în 1863. Totuși, solia lui Miller despre «cele șapte vremi» a fost corectă, deși limitată.

Miller would not have recognized that the little horn of pagan Rome lifted up and exalted paganism, in verse eleven of Daniel eight, for to Miller “take away” was simply to remove in each of its three occurrences in Daniel. Yet his message was still correct, though limited.

Miller nu ar fi recunoscut că în versetul unsprezece din Daniel opt cornul cel mic al Romei păgâne a înălțat și a preamărit păgânismul, căci pentru Miller „take away” însemna pur și simplu a îndepărta în fiecare dintre cele trei apariții ale sale în Daniel. Totuși, mesajul său era încă corect, deși limitat.

The Millerites did recognize the “sanctuary” in verse eleven was the pagan temple in the city of Rome (the Pantheon), but the Hebrew language was not what their message was based upon. Miller’s message was focused upon prophetic time. The history where their message was unsealed prevented them from seeing the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, but more than that, it prevented them from seeing the papacy as the fifth kingdom of Bible prophecy.

Milleriții au recunoscut că „sanctuarul” din versetul unsprezece era templul păgân din orașul Roma (Panteonul), dar limba ebraică nu stătea la baza mesajului lor. Mesajul lui Miller era centrat pe timpul profetic. Contextul istoric în care mesajul lor a fost despecetluit i-a împiedicat să vadă Statele Unite drept a șasea împărăție a profeției biblice, dar, mai mult decât atât, i-a împiedicat să vadă papalitatea drept a cincea împărăție a profeției biblice.

Forced by the history in which they lived they applied the prophecies in agreement with their anticipated soon-coming return of Christ, and they were disappointed, yet their message was correct. When Gabriel provides the interpretation of the two visions in verses fifteen through twenty-seven, Miller’s understanding prevented him from grasping the broader revelation of the kingdoms that was represented in the gender oscillation of the little horn in verses nine through twelve. The Millerites only see Rome as a fourth and final earthly kingdom in Gabriel’s interpretation.

Constrânși de contextul istoric în care trăiau, au aplicat profețiile în acord cu așteptarea lor privind revenirea lui Hristos, pe care o anticipau ca fiind iminentă, și au fost dezamăgiți; totuși, mesajul lor a fost corect. Când Gabriel oferă interpretarea celor două vedenii în versetele cincisprezece până la douăzeci și șapte, înțelegerea lui Miller l-a împiedicat să cuprindă revelația mai amplă a împărățiilor, care era reprezentată în alternanța de gen gramatical a cornului cel mic în versetele nouă până la doisprezece. Mileriții consideră Roma drept cea de-a patra și ultima împărăție pământească în interpretarea lui Gabriel.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. The ram which thou sawest having two horns are the kings of Media and Persia. And the rough goat is the king of Grecia: and the great horn that is between his eyes is the first king. Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practise, and shall destroy the mighty and the holy people. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. And I Daniel fainted, and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it. Daniel 8:15–27.

> Și a fost, când eu, chiar eu, Daniel, am văzut vedenia și i-am căutat înțelesul, iată, stătea înaintea mea unul având înfățișarea unui om. Și am auzit un glas de om între malurile Ulaiului, care a strigat și a zis: „Gabriele, fă-l pe omul acesta să înțeleagă vedenia.” Atunci el s-a apropiat de locul unde stăteam; și când a venit, m-a cuprins frica și am căzut cu fața la pământ; dar el mi-a zis: „Înțelege, fiu al omului, că pentru vremea sfârșitului este vedenia.” Și pe când îmi vorbea, eram cufundat într-un somn adânc, cu fața la pământ; dar m-a atins și m-a pus drept în picioare. Și a zis: „Iată, te voi face să știi ce va fi la sfârșitul mâniei; căci la vremea hotărâtă va fi sfârșitul. Berbecul pe care l-ai văzut, având două coarne, sunt împărații Mediei și Persiei. Iar țapul păros este împăratul Greciei, și cornul cel mare care este între ochii lui este întâiul împărat. Iar acela fiind frânt, și în locul lui ridicându-se patru, patru împărății se vor ridica din neamul acela, dar nu cu puterea lui. Și la sfârșitul împărăției lor, când călcătorii de lege vor ajunge la plinătate, se va ridica un împărat cu înfățișare aspră, priceput în înțelesuri întunecoase. Și puterea lui va fi mare, dar nu prin puterea lui; și va nimici în chip uimitor, va propăși, va lucra și va nimici pe cei puternici și pe poporul cel sfânt. Și prin chibzuința lui va face să propășească vicleșugul în mâna lui; și se va înălța în inima sa și, prin pace, va nimici pe mulți; se va ridica și împotriva Prințului prinților, dar va fi zdrobit fără mână. Și vedenia serii și a dimineții, care a fost spusă, este adevărată; de aceea pecetluiește vedenia, căci ea este pentru multe zile.” Și eu, Daniel, am leșinat și am fost bolnav câteva zile; apoi m-am ridicat și am făcut treburile împăratului; și eram uimit de vedenie, dar nimeni nu o înțelegea. Daniel 8:15-27.

Though Daniel received the vision of the Ulai River (which is now in the process of fulfillment), in the history of Babylon, the first kingdom is left out of the vision. It had been included as the head of gold, and the lion in chapters two and seven, but the prophetic attribute of Babylon being removed and restored was emphasized in chapter eight. Nebuchadnezzar had typified the deadly wound of the papacy when he was driven from men for “seven times,” thus typifying the symbolic seventy years that the whore of Tyre is forgotten. In Daniel chapter eight, Babylon is forgotten from the kingdoms of Bible prophecy and the vision begins with the Medes and Persians (the ram), which was followed by Greece (the goat).

Deși Daniel a primit viziunea de la râul Ulai (care se află acum în curs de împlinire), în istoria Babilonului împărăția cea dintâi este lăsată în afara viziunii. Ea fusese cuprinsă sub chipul „capului de aur” și al „leului” în capitolele doi și șapte, dar în capitolul opt este subliniat atributul profetic al Babilonului, anume înlăturarea și restaurarea lui. Nebucadnețar prefigurase rana de moarte a papalității când a fost izgonit dintre oameni pentru „șapte vremi”, prefigurând astfel cei șaptezeci de ani simbolici în care desfrânata din Tir este dată uitării. În Daniel, capitolul opt, Babilonul este omis dintre împărățiile profeției biblice, iar viziunea începe cu Mezii și Perșii (berbecele), urmați de Grecia (țapul).

The kingdom of Alexander the Great disintegrated into four kingdoms of lesser power than Alexander, as had also been represented in chapter seven with the leopard which had four wings and four heads. Four represents worldwide as represented by north, east, south and west. In verse eight of chapter eight, four notable ones came up towards the four winds of heaven. In chapter seven Greece’s four wings align with the four winds of chapter eight, and Greece’s four heads align with the four notable ones. The four heads and four notable ones represent the four kingdoms Alexander’s original kingdom disintegrated into, and the four wings and four winds represent the four areas of division. The distinction of the point is important to see, for it represents an argument which the Millerites had against the traditional understanding of the Protestants about the fourth kingdom of Rome.

Imperiul lui Alexandru cel Mare s-a dezmembrat în patru regate de putere mai mică decât cea a lui Alexandru, așa cum fusese de asemenea reprezentat în capitolul șapte prin leopardul care avea patru aripi și patru capete. Numărul patru semnifică întinderea mondială, reprezentată prin nord, est, sud și vest. În versetul opt al capitolului opt, patru notabile s-au ridicat către cele patru vânturi ale cerurilor. În capitolul șapte, cele patru aripi ale Greciei corespund celor patru vânturi din capitolul opt, iar cele patru capete ale Greciei corespund celor patru notabile. Cele patru capete și cele patru notabile reprezintă cele patru regate în care s-a dezmembrat regatul inițial al lui Alexandru, iar cele patru aripi și cele patru vânturi reprezintă cele patru zone ale divizării. Este important să se observe această distincție, căci ea reprezintă un argument pe care mileriții îl aveau împotriva înțelegerii tradiționale a protestanților cu privire la al patrulea regat al Romei.

On the tables of Habakkuk, represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, there is only one representation which is not illustrating a prophetic application, and it has to do with the distinction between the four heads and notable ones, and the four wings and winds. In an effort to obscure the truth of Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy, Satan introduced an argument concerning the true or false meaning of the four heads and notable ones, and the four wings and winds. Satan did so for the book of Daniel clearly identifies that there is one distinct symbol in the book of Daniel that established the vision. Part of the evidence which establishes that symbol is in the four heads and notable ones, and the four wings and winds. The Protestants upheld a satanic view of this argument, and the argument was so significant to Millerite history that they referenced the argument upon the chart. The power which establishes the “chazon” vision in the book of Daniel is identified as the “robbers of thy people,” and the Protestants identified that power as one of a long line of Syrian kings named Antiochus Epiphanes, and Miller identified them as Rome.

Pe tablele lui Habacuc, reprezentate prin diagramele pionierilor din 1843 și 1850, există o singură reprezentare care nu ilustrează o aplicație profetică, și aceasta are de-a face cu distincția dintre cele patru capete și cele remarcabile, și cele patru aripi și vânturi. Într-un efort de a ascunde adevărul privitor la Roma ca al patrulea regat al profeției biblice, Satana a introdus un argument cu privire la înțelesul adevărat sau fals al celor patru capete și al celor remarcabile, și al celor patru aripi și vânturi. Satana a făcut aceasta, fiindcă în cartea lui Daniel este identificat în mod clar un simbol distinct care a statornicit vedenia. O parte din dovezile care statornicesc acel simbol se află în cele patru capete și cele remarcabile, și în cele patru aripi și vânturi. Protestanții au susținut o viziune satanică asupra acestui argument, iar argumentul a fost atât de semnificativ pentru istoria milerită, încât l-au menționat pe diagramă. Puterea care statornicește vedenia „chazon” în cartea lui Daniel este identificată drept „jefuitorii poporului tău”, iar protestanții au identificat acea putere ca fiind unul dintr-o lungă linie de regi sirieni numiți Antioh Epifanes, iar Miller i-a identificat ca fiind Roma.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Și în acele vremuri mulți se vor ridica împotriva împăratului de la miazăzi; de asemenea, tâlhari din poporul tău se vor înălța ca să împlinească vedenia; dar vor cădea. Daniel 11:14.

Antiochus was one of the kings, in a line of kings that descended out of one of the four kingdoms which Alexander’s kingdom had disintegrated into. The little horn of verse nine of Daniel eight, had followed the kingdom of Alexander, and verse nine says that out of one of them, came forth the little horn.

Antioh a fost unul dintre împărați, dintr-o linie de împărați care se trăgea din una dintre cele patru împărății în care se dezmembrase împărăția lui Alexandru. Cornul mic din versetul 9 al capitolului 8 din Daniel a venit după împărăția lui Alexandru, iar versetul 9 spune că din una dintre ele a ieșit cornul mic.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> Și dintr-una dintre ele a ieșit un corn mic, care s-a mărit nespus de mult, spre miazăzi, spre răsărit și spre țara cea plăcută. Daniel 8:9.

The argument of whether Rome establishes the vision, or a weak and fairly insignificant Syrian king establishes the vision, includes the argument of whether the little horn power came out of one of the four horns, or out of one of the four winds. It is not much of an argument, for history and prophecy is clear that Rome was not a descendant of the Greek empire, but that Rome was a new power. If Rome was the fourth kingdom, then the “one of them” of verse nine, must be one of the four winds or wings. If it was Antiochus Epiphanes, it came out of the horn of Syria.

Disputa dacă Roma împlinește vedenia sau dacă un rege sirian slab și destul de neînsemnat o împlinește include și chestiunea dacă puterea cornului celui mic a ieșit din unul dintre cele patru coarne sau din unul dintre cele patru vânturi. Nu este o dispută prea serioasă, căci istoria și profeția sunt clare: Roma nu a fost moștenitoarea imperiului grecesc, ci o putere nouă. Dacă Roma a fost al patrulea regat, atunci "unul dintre ele" din al nouălea verset trebuie să fie unul dintre cele patru vânturi sau aripi. Dacă a fost Antioh Epifanes, a ieșit din cornul Siriei.

The Millerites identified that the power represented as “the robbers of thy people” would stand up against Christ.

Milleriții au identificat faptul că puterea reprezentată prin „jefuitorii poporului tău” se va ridica împotriva lui Hristos.

> And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. Daniel 8:25.

> Și, prin vicleșugul său, va face ca înșelăciunea să propășească în mâna lui; se va înălța în inima lui și, prin pace, va nimici pe mulți; de asemenea, se va ridica împotriva Prințului prinților; dar va fi zdrobit fără mână. Daniel 8:25.

The “Prince of princes” is Christ, and Antiochus Epiphanes lived well before Christ was born, so the Millerites pointed this fact out on the 1843 chart. On the chart they included the date 164, which in reality has no biblical reference, and was simply a notation which identifies the significance of the argument over the fourth kingdom between Miller and the Protestant theologians. Next to the year “164” on the chart they wrote, “Death of Antiochus Epiphanes who of course stood not up against the Prince of princes as he had been dead 164 years before the prince of princes was born.”

„Prințul prinților” este Hristos, iar Antioh Epifanes a trăit cu mult înainte de nașterea lui Hristos, așa că milleriții au evidențiat acest fapt pe diagrama din 1843. Pe diagramă au inclus anul 164, care, în realitate, nu are nicio trimitere biblică și a fost pur și simplu o mențiune ce indica semnificația controversei asupra celei de-a patra împărății dintre Miller și teologii protestanți. Pe diagramă, lângă anul „164”, au scris: „Moartea lui Antioh Epifanes, care, desigur, nu s-a ridicat împotriva Prințului prinților, fiindcă murise cu 164 de ani înainte ca prințul prinților să se nască.”

Today Adventism teaches that “the robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes, as does apostate Protestantism, in spite of the fact that inspiration recorded that “the 1843 chart was directed by the hand of the Lord and should not be altered.” The Millerites knew that the king of fierce countenance was Rome, so they were not shaken by the satanic teaching that undermines the ability to establish the “chazon” vision. The Bible is clear that if there is no vision, the people perish.

Astăzi, Adventismul învață că "tâlharii poporului tău" se referă la Antioh Epifanes, la fel cum o face și Protestantismul apostat, în pofida faptului că inspirația a consemnat că "diagrama din 1843 a fost călăuzită de mâna Domnului și nu trebuie să fie modificată." Milleriții știau că împăratul cu față aspră era Roma, așa că nu au fost zdruncinați de învățătura satanică ce subminează capacitatea de a statornici viziunea "chazon". Biblia este clară: dacă nu există viziune, poporul piere.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Când nu este descoperire, poporul piere; dar cel ce păzește Legea este fericit. Proverbe 29:18.

The vision that Solomon identifies in the verse is the “chazon” vision, which in verse thirteen of Daniel eight, is the vision that identifies paganism and papalism trampling down the sanctuary and host. For the Millerites those two desolating powers represented the fourth kingdom of Bible prophecy, and without recognizing the fourth kingdom of Rome (the robbers of thy people), they would not have been able to establish the vision. The “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven, were to stand up against the king of the south, exalt themselves, establish the vision and fall. Rome fulfilled each of those characteristics.

Viziunea pe care Solomon o identifică în verset este viziunea „chazon”, care, în Daniel opt, versetul treisprezece, identifică păgânismul și papalitatea drept călcând în picioare sanctuarul și oștirea. Pentru Mileriți, acele două puteri pustiitoare reprezentau a patra împărăție din profeția biblică, iar fără a recunoaște a patra împărăție, Roma (jefuitorii poporului tău), ei nu ar fi putut să stabilească viziunea. „Jefuitorii poporului tău” din versetul paisprezece din Daniel unsprezece trebuiau să se ridice împotriva împăratului de la miazăzi, să se înalțe, să stabilească viziunea și să cadă. Roma a împlinit fiecare dintre acele caracteristici.

In chapter seven, the fourth kingdom is specifically identified as being “diverse” from the kingdoms before it.

În capitolul șapte, a patra împărăție este identificată în mod specific ca fiind „deosebită” de împărățiile anterioare ei.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns…. Then I would know the truth of the fourth beast, which was diverse from all the others, exceeding dreadful, whose teeth were of iron, and his nails of brass; which devoured, brake in pieces, and stamped the residue with his feet; And of the ten horns that were in his head, and of the other which came up, and before whom three fell; even of that horn that had eyes, and a mouth that spake very great things, whose look was more stout than his fellows. Daniel 7:7, 19, 20.

> După aceasta am văzut, în vedenii de noapte, și iată: o a patra fiară, înfricoșătoare și înspăimântătoare, nespus de puternică; avea dinți mari de fier: devora, sfărâma și călca în picioare rămășița cu picioarele ei; era deosebită de toate fiarele care fuseseră înaintea ei; și avea zece coarne… Atunci am dorit să cunosc adevărul despre a patra fiară, care era deosebită de toate celelalte, nespus de înfricoșătoare, ai cărei dinți erau de fier și ghearele ei de aramă; care devora, sfărâma și călca în picioare rămășița cu picioarele ei; și despre cele zece coarne care erau în capul ei, și despre celălalt care s-a ridicat și înaintea căruia au căzut trei; chiar despre cornul acela care avea ochi și o gură ce rostea cuvinte foarte mari, al cărui chip era mai semeț decât al celorlalte. Daniel 7:7, 19, 20.

The fourth kingdom of Daniel seven was twice identified as being “diverse” from the kingdoms that preceded it. If the “little horn” of verse nine was simply an extension of the Syrian horn (Antiochus Epiphanes), it would not have been different. The beasts that preceded Rome in chapter seven were the lion, the bear and the leopard, all animals that actually exist in nature, but when it came to the fourth beast with iron teeth and nails of brass, Daniel knew of no beast of nature that represented the dreadful beast that devoured. It was different (diverse). The “little horn” of verse nine, came forth out of one of the areas represented by the four winds and wings, and not out of one of the horns or notable ones.

A patra împărăție din Daniel, capitolul șapte, a fost de două ori identificată ca fiind „deosebită” de împărățiile care au precedat-o. Dacă „cornul cel mic” din versetul al nouălea ar fi fost doar o prelungire a cornului sirian (Antioh Epifanes), nu ar fi fost diferit. Fiarele care au precedat Roma în capitolul șapte au fost leul, ursul și leopardul, toate animale care există cu adevărat în natură; însă, când a fost vorba de a patra fiară, cu dinți de fier și unghii de aramă, Daniel nu cunoștea nicio fiară din natură care să reprezinte fiara înfricoșătoare care devora. Era diferită („deosebită”). „Cornul cel mic” din versetul al nouălea a ieșit din una dintre regiunile reprezentate de cele patru vânturi și aripile, nu dintr-unul dintre coarne sau dintre cele însemnate.

Daniel chapter eight, states that “in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up.” In the “latter time of their kingdom (Greece, which had disintegrated into four kingdoms), during the time “when the transgressors are come to the full,” a new king would stand up.

Capitolul opt din Daniel afirmă că „în vremea de pe urmă a împărăției lor, când călcătorii de lege vor fi ajuns la culme, se va ridica un împărat cu înfățișare aprigă, priceput la tâlcuri întunecate”. În „vremea de pe urmă a împărăției lor” (Grecia, care se dezmembrase în patru regate), în vremea „când călcătorii de lege vor fi ajuns la culme”, avea să se ridice un nou împărat.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that the fact might be determined whether it would fulfill the purposes of the Watcher and the Holy One. Prophecy has traced the rise and progress of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with the nations of less power, history has repeated itself. Each has had its period of test; each has failed, its glory faded, its power departed.” Prophets and Kings, 535.

> Orice națiune care a ieșit pe scena istoriei a fost îngăduită să-și ocupe locul pe pământ, pentru ca să se stabilească dacă avea să împlinească scopurile Veghetorului și ale Celui Sfânt. Profeția a urmărit ascensiunea și evoluția marilor imperii ale lumii—Babilon, Medo-Persia, Grecia și Roma. În cazul fiecăruia dintre acestea, ca și în cazul națiunilor de mai mică putere, istoria s-a repetat. Fiecare a avut perioada sa de încercare; fiecare a eșuat, slava i s-a stins, puterea l-a părăsit. Profeți și regi, 535.

At the end (“latter time”) of the kingdom of Greece, when their cup of probationary time had been filled (“when the transgressors are come to the full”), a “king of fierce countenance” would stand up. That king would understand “dark sentences,” for he would speak a completely different language than the Hebrew of the Jews or the Greek of the previous kingdom, for he would speak Latin. That kingdom had been identified by Moses as the nation that would bring the siege of the years 66 to 70 AD, where among other things the famine was so terrible that the Jews ate their own children to survive.

La sfârșitul („vremea de pe urmă”) împărăției Greciei, când măsura timpului lor de încercare se va fi umplut („când călcătorii de lege vor fi ajuns la culme”), avea să se ridice un „împărat cu față aspră”. Acel împărat avea să înțeleagă „enigme obscure”, căci avea să vorbească o limbă cu totul diferită de ebraica iudeilor sau de greaca împărăției precedente, fiindcă avea să vorbească limba latină. Acea împărăție fusese identificată de Moise ca națiunea care avea să aducă asediul din anii 66–70 d.Hr., în cursul căruia, între altele, foametea a fost atât de cumplită, încât iudeii și-au mâncat propriii copii pentru a supraviețui.

> Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor show favour to the young: And he shall eat the fruit of thy cattle, and the fruit of thy land, until thou be destroyed: which also shall not leave thee either corn, wine, or oil, or the increase of thy kine, or flocks of thy sheep, until he have destroyed thee. And he shall besiege thee in all thy gates, until thy high and fenced walls come down, wherein thou trustedst, throughout all thy land: and he shall besiege thee in all thy gates throughout all thy land, which the Lord thy God hath given thee. And thou shalt eat the fruit of thine own body, the flesh of thy sons and of thy daughters, which the Lord thy God hath given thee, in the siege, and in the straitness, wherewith thine enemies shall distress thee. Deuteronomy 28:47–53.

> Pentru că n-ai slujit Domnului, Dumnezeului tău, cu bucurie și cu veselie a inimii, în mijlocul belșugului tuturor lucrurilor; de aceea vei sluji vrăjmașilor tăi pe care Domnul îi va trimite împotriva ta, în foame și în sete și în goliciune și în lipsă de toate lucrurile; și el va pune un jug de fier pe grumazul tău, până ce te va nimici. Domnul va aduce împotriva ta un neam de departe, de la marginile pământului, iute ca vulturul când zboară; un neam a cărui limbă n-o vei înțelege; un neam cu înfățișare aspră, care nu se va uita la fața bătrânului și nu va avea milă de tânăr; și el va mânca rodul vitelor tale și rodul pământului tău, până vei fi nimicit; care nu-ți va lăsa nici grâu, nici vin, nici untdelemn, nici sporul vitelor tale mari, nici turmele oilor tale, până ce te va nimici. Și te va împresura în toate porțile tale, până când se vor prăbuși zidurile tale înalte și întărite, în care te încredeai, în tot ținutul tău; și te va împresura în toate porțile tale, în tot ținutul tău pe care ți l-a dat Domnul, Dumnezeul tău. Și vei mânca rodul pântecelui tău, carnea fiilor tăi și a fiicelor tale, pe care ți i-a dat Domnul, Dumnezeul tău, în timpul asediului și al strâmtorării cu care te vor strâmtora vrăjmașii tăi. Deuteronom 28:47-53.

In Daniel chapter two the fourth kingdom was represented by “iron,” and Moses identified “a nation,” which would put a “yoke of iron,” upon the Jews. The “nation” would “destroy” the Jews, and it would be as swift as an eagle, of which the eagle is the symbol of Rome. It would be a “nation” “whose tongue thou shalt not understand,” for its language would be “dark sentences” to the Jews. It would be a “nation of fierce countenance” as described in Daniel chapter eight as a “king of fierce countenance.” And in the “siege” of Jerusalem the Jews ate their “sons and daughters.”

În Daniel, capitolul doi, a patra împărăție era reprezentată prin „fier”, iar Moise a identificat „un neam” care avea să pună asupra iudeilor „un jug de fier”. Acest „neam” îi va „nimici” pe iudei și va fi iute ca vulturul, vulturul fiind simbolul Romei. Va fi un „neam” „a cărui limbă tu n-o vei înțelege”, căci limba lui ar fi „rostiri întunecoase” pentru iudei. Va fi un „neam cu înfățișare cumplită”, așa cum este descris în Daniel, capitolul opt, ca un „împărat cu înfățișare cumplită”. Iar în „asediul” Ierusalimului, iudeii și-au mâncat „fiii și fiicele”.

Miller recognized pagan Rome as the power predicted by Moses, and as the fourth “iron” kingdom of Daniel two, and the “nation” who spoke Latin, not Hebrew or Greek. Miller made no distinction between the fourth and fifth kingdom of Bible prophecy, for to him they both were simply Rome. So after pagan Rome stood up in verse twenty-three, he would not see the distinction represented in verse twenty-four. In the vision the little horn had oscillated from masculine to feminine to masculine to feminine in verses nine through twelve, and verse twenty-three identifies the prophetic characteristics of pagan Rome, Gabriel’s interpretation in verse twenty-four changes to feminine Rome. The power in verse twenty-four was to possess “mighty power,” “but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people.”

Miller a recunoscut Roma păgână drept puterea prezisă de Moise și drept a patra „împărăție de fier” din Daniel, capitolul doi, precum și drept „națiunea” care vorbea latina, nu ebraica sau greaca. Miller nu a făcut nicio distincție între a patra și a cincea împărăție din profeția biblică, căci pentru el amândouă erau pur și simplu Roma. Așadar, după ce Roma păgână s-a ridicat în versetul douăzeci și trei, el nu vedea distincția reprezentată în versetul douăzeci și patru. În vedenie, cornul cel mic a oscilat de la masculin la feminin, apoi la masculin, apoi la feminin, în versetele nouă până la doisprezece, iar versetul douăzeci și trei identifică trăsăturile profetice ale Romei păgâne; interpretarea lui Gabriel din versetul douăzeci și patru trece la Roma feminină. Puterea din versetul douăzeci și patru urma să posede „mare putere”, „dar nu prin propria lui putere: și va nimici în chip minunat, și va propăși, și va lucra, și va nimici pe cei puternici și pe poporul cel sfânt.”

Papal Rome was to be given the military power of pagan Rome, and it would destroy God’s people for one thousand two hundred and sixty years, from the year 538 to 1798. It would destroy “wonderfully” for it is the beast the whole world “wonders after,” and it was the power that would “practice and prosper” until the first indignation that had been “determined” to be finished in 1798 was fulfilled.

Roma papală avea să primească puterea militară a Romei păgâne și avea să nimicească poporul lui Dumnezeu vreme de o mie două sute șaizeci de ani, din anul 538 până în 1798. Ea avea să nimicească în chip „minunat”, căci este fiara după care întreaga lume „se miră”, și era puterea care avea să „lucreze și să propășească” până la împlinirea întâiei mânii care fusese „hotărâtă” să se sfârșească în 1798.

Then in verse twenty-five Gabriel follows the oscillation established in the verses he was interpreting for Daniel, and again addresses pagan Rome, who through a different type of “policy,” brought together its empire, as attested to by all the historians. The “craft” of pagan Rome was to induce nations to join their growing empire, and it used the promise of peace and prosperity to build the empire, unlike the previous empires that were forged simply by military might. Pagan Rome was also to “stand up against the Prince of princes,” as it did when it placed Christ upon the cross of Calvary.

Atunci, în versetul douăzeci și cinci, Gabriel urmează oscilația stabilită în versetele pe care i le interpreta lui Daniel și se referă din nou la Roma păgână, care, printr-un alt tip de „politică”, și-a constituit imperiul, după cum atestă toți istoricii. „Viclenia” Romei păgâne a fost aceea de a determina națiunile să se alăture imperiului ei în expansiune, și a folosit promisiunea păcii și a prosperității pentru a-și clădi imperiul, spre deosebire de imperiile anterioare, care au fost făurite prin simpla forță militară. Roma păgână avea, de asemenea, să se „ridice împotriva Prințului prinților”, așa cum a făcut când L-a răstignit pe Hristos pe crucea de pe Calvar.

Then Gabriel addresses the two visions he was interpreting for Daniel, by identifying that the “mareh” vision of the appearance (the twenty-three hundred days) was true, and that the “chazon” vision of the trampling down of the sanctuary and host by pagan Rome and papal Rome was to be “shut up (sealed), “for many days” (until the time of the end in 1798).

Atunci, Gabriel se referă la cele două vedenii pe care i le interpreta lui Daniel, arătând că vedenia „mareh” a arătării (cele două mii trei sute de zile) era adevărată și că vedenia „chazon” a călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii de către Roma păgână și Roma papală trebuia să fie „închisă (pecetluită)”, „pentru multe zile” (până la timpul sfârșitului, în 1798).

Then Daniel was sick for some time, and then returned to work, but he still did not understand the “mareh” vision, which is the vision which Gabriel was commanded to make him understand. For that reason Gabriel would return in chapter nine, to finish his work of making Daniel understand the “mareh” vision.

Apoi Daniel a fost bolnav pentru o vreme, iar apoi s-a întors la îndatoririle sale, dar tot nu înțelegea viziunea „mareh”, care este viziunea pe care i se poruncise lui Gabriel să i-o facă înțeleasă. Din acest motiv, Gabriel avea să se întoarcă în capitolul al nouălea, pentru a-și încheia lucrarea de a-l face pe Daniel să înțeleagă viziunea „mareh”.

In Daniel chapter nine, Daniel had been studying the prophetic Word and came to understand through the writings of Moses and Jeremiah. Jeremiah had identified the captivity he was in would last seventy years.

În cartea lui Daniel, capitolul al nouălea, Daniel se adâncise în studiul Cuvântului profetic și ajunsese să înțeleagă din scrierile lui Moise și ale lui Ieremia. Ieremia indicase că robia în care se afla el avea să dureze șaptezeci de ani.

> And this whole land shall be a desolation, and an astonishment; and these nations shall serve the king of Babylon seventy years. And it shall come to pass, when seventy years are accomplished, that I will punish the king of Babylon, and that nation, saith the Lord, for their iniquity, and the land of the Chaldeans, and will make it perpetual desolations. Jeremiah 25:11, 12.

> Și toată țara aceasta va fi o pustietate și o groază; iar aceste neamuri vor sluji împăratului Babilonului șaptezeci de ani. Iar când se vor împlini șaptezeci de ani, voi pedepsi pe împăratul Babilonului și pe neamul acela, zice Domnul, pentru nelegiuirea lor, și voi pedepsi țara Haldeilor și o voi face pustiiri veșnice. Ieremia 25:11, 12.

According to Moses the captivity in the enemy’s land would correspond to a time that the land would enjoy its sabbaths.

Potrivit lui Moise, robia în țara vrăjmașului ar corespunde unei perioade în care țara se va bucura de sabatele ei.

> And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:32–35.

> Și voi aduce țara la pustiire, iar vrăjmașii voștri care locuiesc în ea vor fi uimiți de ea. Vă voi împrăștia printre neamuri și voi scoate sabia după voi; iar țara voastră va fi o pustietate, iar cetățile voastre vor fi pustii. Atunci țara se va bucura de sabatele ei, tot timpul cât va sta pustită și voi veți fi în țara vrăjmașilor voștri; chiar atunci țara se va odihni și se va bucura de sabatele ei. Câtă vreme va sta pustită, se va odihni; pentru că nu s-a odihnit în sabatele voastre, pe când locuiați în ea. Levitic 26:32-35.

Daniel had understood from God’s prophetic Word, upon two witnesses that His people had been scattered into the enemy’s land, during which time the land would enjoy its sabbaths. He understood what the author of Chronicles understood concerning Jeremiah’s seventy years.

Daniel înțelesese din Cuvântul profetic al lui Dumnezeu, pe temeiul mărturiei a doi martori, că poporul Său fusese împrăștiat în țara vrăjmașului, timp în care țara avea să-și țină sabatele. El înțelesese ceea ce înțelesese autorul Cronicilor cu privire la cei șaptezeci de ani ai lui Ieremia.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> Pe cei ce scăpaseră de sabie i-a dus în Babilon; unde au fost slujitori ai lui și ai fiilor lui până la domnia împărăției Persiei: ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până ce țara s-a bucurat de sabatele ei; căci în tot timpul cât a rămas pustie a ținut sabat, până la împlinirea a șaptezeci de ani. Iar în anul întâi al lui Cirus, împăratul Persiei, pentru ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, împăratul Persiei, și el a făcut o proclamație în toată împărăția lui și a pus-o și în scris, zicând: Așa zice Cirus, împăratul Persiei: Toate împărățiile pământului mi le-a dat Domnul, Dumnezeul cerurilor; și El mi-a poruncit să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine este între voi, din tot poporul Lui? Domnul, Dumnezeul lui, să fie cu el și să se suie. 2 Cronici 36:20-23.

Daniel understood that Jeremiah’s seventy years of scattering in the enemy’s land, while the land enjoyed her sabbaths, was based upon the curse of “seven times” in Leviticus twenty-six, and in obedience to that understanding, he fulfilled the commanded remedy given there for those who finally awaken to their scattered condition.

Daniel a înțeles că cei șaptezeci de ani ai lui Ieremia de împrăștiere în țara vrăjmașului, pe când țara își ținea sabatele, se întemeiau pe blestemul „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase; și, în ascultare de această înțelegere, el a aplicat remediul poruncit acolo pentru cei care, în cele din urmă, se trezesc la starea lor de împrăștiați.

> And upon them that are left alive of you I will send a faintness into their hearts in the lands of their enemies; and the sound of a shaken leaf shall chase them; and they shall flee, as fleeing from a sword; and they shall fall when none pursueth. And they shall fall one upon another, as it were before a sword, when none pursueth: and ye shall have no power to stand before your enemies. And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. These are the statutes and judgments and laws, which the Lord made between him and the children of Israel in mount Sinai by the hand of Moses. Leviticus 26:36–46.

> Iar asupra celor dintre voi care vor mai rămâne în viață voi trimite o frică în inimile lor, în țările vrăjmașilor lor; și foșnetul unei frunze clătinate îi va pune pe fugă; și vor fugi ca de sabie; și vor cădea când nimeni nu-i urmărește. Și vor cădea unul peste altul, ca înaintea sabiei, când nimeni nu-i urmărește; și nu veți avea putere să stați în picioare înaintea vrăjmașilor voștri. Și veți pieri printre neamuri, iar țara vrăjmașilor voștri vă va mistui. Iar cei ce vor rămâne dintre voi se vor topi din pricina nelegiuirii lor în țările vrăjmașilor voștri; și, de asemenea, din pricina nelegiuirilor părinților lor se vor topi împreună cu ei. Dacă își vor mărturisi nelegiuirea lor și nelegiuirea părinților lor, cu nelegiuirea cu care au păcătuit împotriva Mea, și că, de asemenea, au umblat potrivnic împotriva Mea; și că și Eu am umblat potrivnic împotriva lor și i-am adus în țara vrăjmașilor lor; atunci, dacă inimile lor netăiate împrejur se vor smeri și ei vor primi pedeapsa nelegiuirii lor: atunci Îmi voi aduce aminte de legământul Meu cu Iacov și, de asemenea, de legământul Meu cu Isaac, și de legământul Meu cu Avraam Îmi voi aduce aminte; și Îmi voi aduce aminte de țară. Și țara va fi lăsată de ei și își va ține sabatele, cât va zăcea pustiită fără ei; iar ei vor primi pedeapsa nelegiuirii lor, fiindcă, într-adevăr, au disprețuit hotărârile Mele și pentru că sufletul lor a urât rânduielile Mele. Și totuși, pentru toate acestea, când vor fi în țara vrăjmașilor lor, nu-i voi lepăda, nici nu-i voi urî până într-atât încât să-i nimicesc cu totul și să-Mi rup legământul cu ei; căci Eu sunt Domnul, Dumnezeul lor. Ci, de dragul lor, Îmi voi aduce aminte de legământul strămoșilor lor, pe care i-am scos din țara Egiptului înaintea neamurilor, ca să fiu Dumnezeul lor: Eu sunt Domnul. Acestea sunt rânduielile, hotărârile și legile pe care Domnul le-a statornicit între Sine și fiii lui Israel pe muntele Sinai, prin mâna lui Moise. Leviticul 26:36-46.

Daniel’s prayer in chapter nine, is addressing every element of the counsel for those who find themselves scattered in the enemy’s land. That prayer is to be aligned with his prayer in chapter two, for together they represent the prayer of those in Revelation chapter eleven, that were dead in the streets of that great city of Sodom and Egypt, who find that they also had been scattered. As Daniel concludes his prayer, Gabriel returns to finish the work of explaining the “mareh” vision, just as the Holy Spirit intends to accomplish for the two witnesses of Revelation chapter eleven.

Rugăciunea lui Daniel din capitolul nouă se adresează fiecărui element al sfatului pentru cei care se află împrăștiați în țara vrăjmașului. Acea rugăciune trebuie corelată cu rugăciunea lui din capitolul doi, căci împreună ele reprezintă rugăciunea celor din Apocalipsa capitolul unsprezece, care erau morți pe străzile acelei mari cetăți a Sodomei și a Egiptului și care constată că și ei fuseseră împrăștiați. Pe măsură ce Daniel își încheie rugăciunea, Gabriel se întoarce pentru a duce la bun sfârșit lucrarea de explicare a vedeniei „mareh”, întocmai cum Duhul Sfânt intenționează să împlinească pentru cei doi martori din Apocalipsa capitolul unsprezece.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> Și, pe când vorbeam și mă rugam și îmi mărturiseam păcatul meu și păcatul poporului meu Israel, și îmi prezentam rugăciunea de cerere înaintea Domnului Dumnezeului meu pentru muntele sfânt al Dumnezeului meu; da, pe când vorbeam încă în rugăciune, chiar omul Gabriel, pe care-l văzusem în vedenia de la început, fiind făcut să zboare iute, m-a atins pe la vremea jertfei de seară. Și m-a făcut să înțeleg, și a vorbit cu mine, și a zis: O, Daniele, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. Daniel 9:20-22.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Shortly before the fall of Babylon, when Daniel was meditating on these prophecies and seeking God for an understanding of the times, a series of visions was given him concerning the rise and fall of kingdoms. With the first vision, as recorded in the seventh chapter of the book of Daniel, an interpretation was given; yet not all was made clear to the prophet. ‘My cogitations much troubled me,’ he wrote of his experience at the time, ‘and my countenance changed in me: but I kept the matter in my heart.’ Daniel 7:28.

> Cu puțin înainte de căderea Babilonului, când Daniel medita la aceste profeții și Îl căuta pe Dumnezeu pentru a dobândi înțelegerea vremurilor, i s-a dat o serie de vedenii privitoare la ridicarea și căderea împărățiilor. Odată cu prima vedenie, așa cum este consemnată în capitolul al șaptelea din Cartea lui Daniel, i s-a dat și o tâlcuire; totuși, nu totul i-a fost lămurit profetului. „Cugetările mele m-au tulburat mult”, a scris el despre experiența sa de atunci, „și fața mi s-a schimbat; dar am păstrat lucrul acesta în inima mea.” Daniel 7:28.

> “Through another vision further light was thrown upon the events of the future; and it was at the close of this vision that Daniel heard ‘one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision?’ Daniel 8:13. The answer that was given, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed’ (verse 14), filled him with perplexity. Earnestly he sought for the meaning of the vision. He could not understand the relation sustained by the seventy years’ captivity, as foretold through Jeremiah, to the twenty-three hundred years that in vision he heard the heavenly visitant declare should elapse before the cleansing of God’s sanctuary. The angel Gabriel gave him a partial interpretation; yet when the prophet heard the words, ‘The vision … shall be for many days,’ he fainted away. ‘I Daniel fainted,’ he records of his experience, ‘and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it.’ Verses 26, 27.

> Printr-o altă vedenie s-a aruncat mai multă lumină asupra evenimentelor viitoare; și la încheierea acestei vedenii Daniel a auzit „un sfânt vorbind, iar un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: «Până când va fi vedenia?»” Daniel 8:13. Răspunsul care i-a fost dat, „Până la două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit” (versetul 14), l-a umplut de nedumerire. El a căutat cu stăruință înțelesul vedeniei. Nu putea înțelege legătura dintre robia de șaptezeci de ani, așa cum a fost prevestită prin Ieremia, și cei două mii trei sute de ani despre care, în vedenie, l-a auzit pe solul ceresc declarând că trebuie să treacă înainte de curățirea sanctuarului lui Dumnezeu. Îngerul Gabriel i-a dat o tâlcuire parțială; totuși, când profetul a auzit cuvintele: „Vedenia ... va fi pentru multe zile”, a leșinat. „Eu, Daniel, am leșinat”, consemnează el despre experiența sa, „și am fost bolnav câteva zile; apoi m-am ridicat și mi-am văzut de treburile împăratului; și am fost uimit de vedenie, dar nimeni n-a înțeles-o.” Versetele 26, 27.

> “Still burdened in behalf of Israel, Daniel studied anew the prophecies of Jeremiah. They were very plain—so plain that he understood by these testimonies recorded in books ‘the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that He would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem.’ Daniel 9:2.

> Încă apăsat de povara pentru Israel, Daniel a cercetat din nou profețiile lui Ieremia. Ele erau foarte limpezi — atât de limpezi, încât el a înțeles, din aceste mărturii consemnate în cărți, „numărul anilor, despre care a venit cuvântul Domnului către Ieremia, profetul, că El avea să aducă la împlinire șaptezeci de ani în pustiirile Ierusalimului.” Daniel 9:2.

> “With faith founded on the sure word of prophecy, Daniel pleaded with the Lord for the speedy fulfillment of these promises. He pleaded for the honor of God to be preserved. In his petition he identified himself fully with those who had fallen short of the divine purpose, confessing their sins as his own.” Prophets and Kings, 553, 554.

> „Cu credință întemeiată pe cuvântul neclintit al profeției, Daniel a stăruit înaintea Domnului pentru grabnica împlinire a acestor făgăduințe. El a mijlocit pentru ca onoarea lui Dumnezeu să fie păstrată. În rugăciunea sa, el s-a identificat pe deplin cu aceia care nu împliniseră scopul divin, mărturisindu-le păcatele ca pe ale sale.” Profeți și regi, 553, 554.

Back to Articles