Article

# Cartea lui Daniel - Numărul douăzeci și patru

Nimrod, Nabucodonosor și Belșațar

Author

Jeff Pippenger

Published

December 19, 2023

Formats

PDF
Word

Daniel și Apocalipsa sunt una și aceeași carte, la fel de sigur precum Vechiul Testament și Noul Testament sunt una și aceeași carte. Chiar înainte ca timpul de probă să se încheie, Descoperirea lui Isus Hristos este desigilată.

> Și mi-a zis: Să nu pecetluiești cuvintele prorociei din cartea aceasta, căci vremea este aproape. Cel ce este nedrept să fie nedrept în continuare; și cel ce este întinat să fie întinat în continuare; și cel ce este drept să fie drept în continuare; și cel ce este sfânt să fie sfânt în continuare. Și, iată, Eu vin curând; și răsplata Mea este cu Mine, ca să dau fiecăruia după cum îi va fi fapta. Eu sunt Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, Cel dintâi și Cel de pe urmă. Apocalipsa 22:10-13.

Regula biblică „a primei mențiuni”, care include adevărul că sfârșitul unui lucru este ilustrat prin începutul acelui lucru, subliniază importanța primelor trei capitole ale cărții lui Daniel, căci ele reprezintă întâiul adevăr menționat în cartea, adică în cărțile lui Daniel și Apocalipsa. Isus este Alfa și Omega, așadar începutul cărții, adică al cărților lui Daniel și Apocalipsa, trebuie să reprezinte adevărul care este desigilat la sfârșit. La un anumit nivel, așadar, adevărul care este desigilat este evanghelia veșnică a îngerilor din Apocalipsa paisprezece.

Descoperirea lui Isus Hristos, care este prezentată în primul verset al capitolului întâi din Apocalipsă, este mesajul ce trebuie transmis bisericilor atunci când „vremea este aproape”, iar timpul care este „aproape” în capitolul întâi din Apocalipsă trebuie să fie același cu timpul care este „aproape” în capitolul douăzeci și doi din Apocalipsă, chiar înainte de închiderea timpului de probă.

> Descoperirea lui Isus Hristos, pe care I-a dat-o Dumnezeu, ca să arate robilor Săi lucrurile care trebuie să se întâmple în curând; și a trimis-o și a făcut-o cunoscută prin îngerul Său robului Său Ioan: care a mărturisit despre Cuvântul lui Dumnezeu și despre mărturia lui Isus Hristos și despre toate câte a văzut. Ferice de cel ce citește și de cei ce aud cuvintele acestei prorocii și păzesc cele scrise în ea; căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:1-3.

Solia care este solia finală, dezpecetluită chiar înainte ca timpul de probă să se încheie, când „vremea este aproape”, este solia ploii târzii a celui de-al doilea înger și a Strigării de la miezul nopții. Este adevărul legat de „istoria ascunsă” a celor Șapte Tunete. Este descoperirea „al optulea, care este dintre cei șapte”, iar firul de aur care țese laolaltă toate aceste descoperiri prețioase în frumosul veșmânt al neprihănirii lui Hristos este „prețiosul” „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase. Capitolul întâi din Daniel, și apoi din nou, capitolele unu până la trei din Daniel, constituie acea solie. „Taina” din capitolul doi este, de asemenea, acea solie.

Capitolul întâi din Daniel reprezintă solia primului înger, iar, după cum toate reperele profetice ale soliilor celor trei îngeri sunt reprezentate în solia primului înger din capitolul paisprezece al Apocalipsei, tot astfel toate reperele profetice ale tuturor celor trei solii sunt reprezentate în capitolul întâi din Daniel. Acele elemente sunt procesul de testare în trei etape, care, în capitolul întâi din Daniel, constă într-un test alimentar, urmat de un test vizual, care duce la testul de turnesol. Capitolul întâi, privit în relație cu capitolele doi și trei, reprezintă testul alimentar, capitolul doi testul vizual, iar capitolul trei testul de turnesol. Soliile celor trei îngeri din capitolul paisprezece al Apocalipsei și capitolele unu până la trei din Daniel oferă patru martori ai procesului de testare în trei etape.

Capitolele patru și cinci din Daniel reprezintă o linie foarte profundă a istoriei profetice. Linia produsă de acele două capitole conține cel puțin șase linii profetice distincte. Una dintre acele linii profetice începe în anul 723 î.Hr. și continuă până la legea duminicală. O altă dintre cele șase linii reprezintă istoria din 1798 până la legea duminicală, iar în acea linie sunt reprezentate simultan trei linii ale profeției: linia fiarei pământului (Statele Unite), apoi linia cornului protestant și, de asemenea, linia cornului republican. Împreună, ele stabilesc o a cincea linie la începutul liniei profetice a Statelor Unite. Acea linie marchează desigilarea capitolelor șapte, opt și nouă din Daniel în 1798. La încheierea liniei profetice a Statelor Unite, se produce o a șasea linie, care marchează desigilarea capitolelor zece, unsprezece și doisprezece în 1989.

Începutul liniei profetice a fiarei pământului, așa cum este reprezentată de capitolul patru din Daniel, este marcat de simbolul „șapte vremi”, iar sfârșitul liniei profetice a fiarei pământului este, de asemenea, marcat de simbolul „șapte vremi”. Începutul și sfârșitul perioadei istorice care este reprezentată de desigilarea capitolelor șapte, opt și nouă sunt, de asemenea, marcate de simbolul „șapte vremi”. Începutul și sfârșitul perioadei istorice care este reprezentată de desigilarea capitolelor zece, unsprezece și douăsprezece din Daniel sunt, de asemenea, marcate de simbolul „șapte vremi”.

Sfârșitul perioadei de istorie care a început atunci când capitolele șapte, opt și nouă din Daniel au fost desigilate la "timpul sfârșitului", în 1798, a fost anul 1863. Începutul perioadei de istorie care a debutat odată cu desigilarea la "timpul sfârșitului" a capitolelor zece, unsprezece și doisprezece din Daniel a fost anul 1989. De la 1863 la 1989 înseamnă o sută douăzeci și șase de ani. O sută douăzeci și șase de ani reprezintă o zecime, sau o zeciuială, dintr-o mie două sute șaizeci de ani. Prin urmare, numărul o sută douăzeci și șase este un simbol al celor o mie două sute șaizeci de ani, care reprezintă "pustiul", care, la rândul său, este un simbol al celor două mii cinci sute douăzeci de ani ai "celor șapte vremi".

Această realitate identifică faptul că, în istoria fiarei pământului, atât mișcarea primului înger la început, cât și mișcarea celui de-al treilea înger la sfârșit sunt amândouă marcate, la începutul și la sfârșitul lor, de „șapte vremi”. Iar perioada de timp dintre aceste două mișcări, care le leagă între ele, este, de asemenea, reprezentată de „șapte vremi”.

Fără aplicarea metodologiei biblice „rând după rând”, acest tip de revelație este imposibil de văzut și de înțeles, căci, fără acea metodologie, cartea pecetluită ar putea fi dată unuia instruit în arta teologiei, iar apoi i s-ar putea cere o explicație a ceea ce înseamnă cartea care a fost pecetluită. Trufia opiniei sale l-ar face să arate că cartea pecetluită nu poate fi înțeleasă, fiindcă este pecetluită. Ai putea apoi lua acea carte pecetluită și s-o dai unuia din turmă, care este controlat și emasculat de acel luminat, iar turma, care s-a obișnuit să se ospăteze din bucatele teologului, alcătuite din basme, ar refuza să facă vreo aplicare a cărții pecetluite, căci știe prea bine că numai aceia care sunt membri ai Sinedriului teologic au fost rânduiți să hotărască ce este adevărul.

> 'Opriți-vă și mirați-vă, strigați și strigați; s-au îmbătat, dar nu cu vin; se clatină; dar nu de băutură tare. Căci Domnul a revărsat peste voi duhul somnului adânc și v-a închis ochii; pe prorocii și pe cârmuitorii voștri, pe văzători, i-a acoperit. Iar vedenia tuturor s-a făcut pentru voi ca vorbele unei cărți pecetluite, pe care oamenii o dau unuia învățat, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu sunt învățat.'

> 'De aceea, zice Domnul: Pentru că poporul acesta se apropie de Mine cu gura și Mă cinstește cu buzele, dar și-a depărtat inima departe de Mine, iar temerea lor de Mine este învățată din poruncă omenească; de aceea, iată, voi face o lucrare minunată și o minune: căci înțelepciunea înțelepților lor va pieri, iar priceperea oamenilor lor chibzuiți va fi ascunsă. Vai de cei ce caută să-și ascundă adânc sfatul de Domnul, ale căror fapte sunt în întuneric, și zic: Cine ne vede și cine ne cunoaște? Cu adevărat, răsturnarea lucrurilor voastre va fi socotită ca lutul olarului; căci va zice oare lucrarea despre Cel ce a făcut-o: Nu m-a făcut? sau va zice lucrul întocmit despre Cel ce l-a întocmit: N-a avut pricepere?'

> Fiecare cuvânt din aceasta se va împlini. Există aceia care nu-și smeresc inimile înaintea lui Dumnezeu și care nu vor umbla drept. Își ascund adevăratele scopuri și păstrează părtășia cu îngerul căzut, care iubește și săvârșește minciuna. Vrăjmașul revarsă un duh asupra oamenilor pe care îi poate folosi spre a-i amăgi pe cei care sunt parțial în întuneric. Unii devin pătrunși de întunericul care domnește și dau la o parte adevărul în favoarea erorii. Ziua arătată de profeție a sosit. Isus Hristos nu este înțeles. Isus Hristos este pentru ei o fabulă. În această etapă a istoriei pământului, mulți se poartă ca niște oameni beți. „Opriți-vă și mirați-vă; strigați și strigați; sunt beți, dar nu de vin; se clatină, dar nu de băutură tare. Căci Domnul a vărsat peste voi duhul unui somn adânc și v-a închis ochii. Pe profeți și pe căpeteniile voastre, pe văzători, i-a acoperit.” O beție spirituală este peste mulți care socotesc că sunt poporul ce va fi înălțat. Credința lor religioasă este întocmai precum este înfățișată în această Scriptură. Sub influența ei, nu pot umbla drept. Își fac cărări strâmbe în cursul acțiunilor lor. Unul, apoi altul, se clatină încoace și încolo. Sunt priviți de Domnul cu mare milă. Calea adevărului n-au cunoscut-o. Sunt ticluitori științifici, iar cei care ar fi putut și ar fi trebuit să ajute, datorită unei vederi spirituale limpezi, sunt ei înșiși înșelați și sprijină o lucrare rea.

> Evoluțiile acestor zile din urmă vor deveni curând hotărâtoare. Când aceste înșelăciuni spiritiste vor fi date pe față ca fiind ceea ce sunt în realitate — lucrările tainice ale duhurilor rele —, cei care au fost părtași la ele vor ajunge asemenea unor oameni care și-au pierdut mințile.

> „De aceea zice Domnul: Fiindcă poporul acesta se apropie de Mine cu gura și Mă cinstește cu buzele, dar și-a depărtat inima de la Mine, iar frica lor de Mine este învățată după poruncă omenească, iată, voi purcede să fac o lucrare minunată în mijlocul acestui popor, o lucrare minunată și o minune; căci înțelepciunea înțelepților lui va pieri și priceperea oamenilor lui chibzuiți va fi ascunsă. Vai de cei ce se silesc să-și ascundă adânc sfatul de Domnul, ale căror fapte sunt în întuneric, și care zic: Cine ne vede și cine ne cunoaște? Cu adevărat, răsturnarea voastră a lucrurilor va fi socotită ca lutul olarului; căci va zice oare lucrarea despre cel ce a făcut-o: Nu m-a făcut? sau va zice oare lucrul plăsmuit despre cel ce l-a plăsmuit: N-a avut înțelegere?”

> Mi s-a arătat că, în experiența noastră, am întâlnit și întâlnim tocmai această stare de lucruri. Oameni care au avut multă lumină și privilegii minunate au luat de bun cuvântul conducătorilor care se cred înțelepți, care au fost mult favorizați și binecuvântați de Domnul, dar care s-au smuls din mâinile lui Dumnezeu și s-au așezat în rândurile vrăjmașului. Lumea urmează să fie inundată de sofisme specioase. O minte omenească, primind aceste sofisme, va lucra asupra altor minți omenești, care au prefăcut prețioasele dovezi ale adevărului lui Dumnezeu într-o minciună. Acești oameni vor fi amăgiți de îngeri căzuți, când ar fi trebuit să stea ca păzitori credincioși, vegheând pentru suflete, ca unii care trebuie să dea socoteală. Ei și-au depus armele luptei lor și au dat ascultare duhurilor amăgitoare. Ei zădărnicesc sfatul lui Dumnezeu și dau la o parte avertismentele și mustrările lui, și sunt în mod hotărât de partea lui Satana, dând ascultare duhurilor amăgitoare și învățăturilor demonilor.

> Beția spirituală stăpânește acum peste oameni care n-ar trebui să se clatine asemenea celor aflați sub influența băuturii tari. Crimele și neorânduielile, frauda, înșelăciunea și practicile nedrepte umplu lumea, potrivit învățăturii conducătorului care s-a răzvrătit în curțile cerești.

> Istoria urmează să se repete. Aș putea preciza ce va fi în viitorul apropiat, dar vremea încă n-a venit. Înfățișările celor morți vor apărea, prin mașinațiunea vicleană a lui Satana, și mulți se vor uni cu cel ce iubește și face minciuna. Avertizez poporul nostru că, chiar în mijlocul nostru, unii se vor depărta de la credință și vor lua aminte la duhuri amăgitoare și la învățăturile demonilor, și, prin aceștia, adevărul va fi defăimat. Battle Creek Letters, 123-125.

Capitolul întâi din Daniel, care reprezintă solia primului înger din Apocalipsa, capitolul paisprezece, corespunde istoriei de început a fiarei de pe pământ. Capitolele unu, doi și trei din Daniel, care reprezintă soliile tuturor celor trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece, corespund sfârșitului Statelor Unite. Nebucadnețar reprezintă istoria primului înger, precum și capitolul întâi din Daniel. Belșațar reprezintă istoria celui de-al treilea înger, precum și primele trei capitole din Daniel.

> „Celui din urmă cârmuitor al Babilonului i-a venit sentința Veghetorului divin, așa cum, în tip, venise și celui dintâi: «O, împărate,... ție ți se spune; împărăția s-a depărtat de la tine.» Daniel 4,31.” Profeți și regi, 533.

Vom continua studiul nostru asupra lui Nebucadnețar și a lui Belșațar în articolul următor.

> Belșațar, copleșit de această reprezentare a puterii lui Dumnezeu, care arăta că aveau un martor, deși nu știau de el, avusese mari ocazii de a cunoaște lucrările Dumnezeului celui viu, puterea Lui și de a face voia Lui. I se acordase multă lumină. Bunicul său, Nebucadnețar, fusese avertizat de primejdia uitării lui Dumnezeu și a slăvirii de sine. Belșațar avea cunoștință despre izgonirea acestuia din societatea oamenilor și despre asocierea lui cu fiarele câmpului; iar aceste fapte, care ar fi trebuit să-i fie o lecție, le-a nesocotit, ca și cum nu s-ar fi petrecut niciodată; și a continuat să repete păcatele bunicului său. A îndrăznit să comită crimele care au adus judecățile lui Dumnezeu asupra lui Nebucadnețar. A fost condamnat, nu doar pentru că el însuși făcea răul, ci și pentru că nu s-a folosit de ocaziile și capacitățile care, dacă ar fi fost cultivate, l-ar fi făcut drept. Testimonies to Ministers, 436.

Back to Articles