Article

# Parallel Warnings - Number Five

Avertismente paralele - numărul cinci

The Unveiling of the Lion of the Tribe of Judah: Understanding the Closing Scenes of the Great Controversy

Dezvăluirea Leului din seminția lui Iuda: Înțelegerea scenelor de încheiere ale Marii Controverse

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word

In the passage we are still addressing, which comments on Christ as the angel in Revelation ten that descends, Christ as the mighty angel illustrates “the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan.” The “position” Christ took when He placed his right foot on the sea and left foot on dry land “denotes His supreme power and authority over the whole earth.” When Christ cried “with a loud voice,” He “cried” “as when a lion roareth.”

În pasajul pe care încă îl abordăm, care îl prezintă pe Hristos drept îngerul din Apocalipsa 10 care coboară, Hristos, ca îngerul puternic, ilustrează „rolul pe care îl îndeplinește în scenele de încheiere ale marii controverse cu Satana.” „Poziția” pe care a luat-o Hristos când și-a așezat piciorul drept pe mare și pe cel stâng pe uscat „denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ.” Când Hristos a strigat „cu glas tare”, El „a strigat” „ca atunci când răcnește un leu.”

Christ will manifest His omnipotence in “the closing scenes of the great controversy” and when Christ manifests His omnipotence, He does so as the Lion of the tribe of Judah.

Hristos Își va manifesta atotputernicia în "scenele de încheiere ale marii controverse", iar când Hristos Își manifestă atotputernicia, o face ca Leul din seminția lui Iuda.

> “The Saviour is presented before John under the symbols of ‘the Lion of the tribe of Judah’ and of ‘a Lamb as it had been slain.’ Revelation 5:5, 6. These symbols represent the union of omnipotent power and self-sacrificing love. The Lion of Judah, so terrible to the rejectors of His grace, will be the Lamb of God to the obedient and faithful.” Acts of the Apostles, 589.

> "Mântuitorul este înfățișat înaintea lui Ioan sub simbolurile 'Leului din seminția lui Iuda' și ale 'unui Miel ca înjunghiat'. Apocalipsa 5:5, 6. Aceste simboluri reprezintă unirea puterii atotputernice și a dragostei jertfitoare. Leul din Iuda, atât de înfricoșător pentru cei ce resping harul Său, va fi Mielul lui Dumnezeu pentru cei ascultători și credincioși." Faptele Apostolilor, 589.

Christ’s manifestation as the Lion of the tribe of Judah emphasizes his work in both sealing and unsealing biblical prophecy, according to His divine timing. Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.”

Manifestarea lui Hristos ca Leul din seminția lui Iuda evidențiază lucrarea Sa atât de pecetluire, cât și de despecetluire a profeției biblice, potrivit timpului Său divin rânduit. Chiar înainte de închiderea timpului de probă al omenirii, când „vremea este aproape”, va avea loc o despecetluire a unui adevăr biblic deosebit care identifică „lucrurile care trebuie să se întâmple în curând”.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Descoperirea lui Isus Hristos, pe care I-a dat-o Dumnezeu, ca să arate robilor Săi lucrurile care trebuie să se întâmple în curând; și a trimis-o și a făcut-o cunoscută prin îngerul Său robului Său Ioan: care a mărturisit despre Cuvântul lui Dumnezeu și despre mărturia lui Isus Hristos și despre toate câte a văzut. Ferice de cel ce citește și de cei ce aud cuvintele acestei prorocii și păzesc cele scrise în ea; căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:1-3.

When the “time” that is “at hand” actually arrives into history there is a blessing pronounced upon those who read, hear “and keep those things which are written therein.” The special message is a time-sensitive message that is only recognizable when “the time is at hand.” Then—at that time, and not before—persons will be able to read, hear “and keep those things which are written” in the book of Revelation. When the “time is at hand” the blessing pronounced upon those who “readeth”, “hear” “and keep those things which are written therein” parallels the opening up of the book of Daniel at the “time of the end.”

Când „vremea” care este „aproape” intră efectiv în istorie, se rostește o binecuvântare asupra celor care citesc, aud „și păzesc lucrurile care sunt scrise în ea”. Mesajul special este un mesaj cu caracter temporal, care poate fi recunoscut doar atunci când „vremea este aproape”. Atunci — în acel moment, și nu înainte — oamenii vor putea citi, auzi „și păzi lucrurile care sunt scrise” în Cartea Apocalipsei. Când „vremea este aproape”, binecuvântarea rostită asupra celor care „citesc”, „aud” „și păzesc lucrurile care sunt scrise în ea” este paralelă cu deschiderea Cărții lui Daniel la „vremea sfârșitului”.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Tu însă, Daniele, ține închise cuvintele și pecetluiește cartea până la vremea sfârșitului: mulți vor alerga încoace și încolo, iar cunoașterea va spori. Daniel 12:4.

The “many” that are running “to and fro,” (which represents the study of God’s Word) are doing so at the “time of the end” when “the words” that had been “shut up” in “the book” of Daniel are unsealed. But there is another class of virgins running to and fro just after the Sunday law in the United States.

Cei „mulți” care aleargă „încoace și încolo” (ceea ce reprezintă studiul Cuvântului lui Dumnezeu) fac aceasta la „vremea sfârșitului”, când „cuvintele” care fuseseră „închise” în „cartea” lui Daniel sunt dezpecetluite. Dar există o altă clasă de fecioare care aleargă încoace și încolo imediat după legea duminicală din Statele Unite.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Iată, vin zile, zice Domnul Dumnezeu, când voi trimite o foamete în țară: nu o foamete de pâine, nici o sete de apă, ci de auzirea cuvintelor Domnului. Și vor rătăci de la mare la mare și de la miazănoapte chiar până la răsărit; vor alerga încoace și încolo ca să caute cuvântul Domnului, dar nu-l vor găsi. În ziua aceea vor leșina de sete fecioarele frumoase și tinerii. Cei ce jură pe păcatul Samariei și zic: „Viu este dumnezeul tău, Dane!” și: „Viu este felul de închinare din Beer-Șeba!”, și aceia vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată. Amos 8:11-14.

The sin of Samaria was the sin represented by Ahab and Jezebel, Ahab representing the United States and Jezebel the Catholic church. Jezebel, Ahab and the false prophets at the confrontation with Elijah at Mount Carmel typify the Sunday law. At the confrontation there were two sets of unholy prophets, the prophets of Baal and the priests of the grove. Baal was one of the gods worshipped; the other that was worshipped in the groves was Ashtaroth. Baal was a male god and Ashtaroth was a female god. Together the male deity represents the state and the female the church.

Păcatul Samariei a fost păcatul reprezentat de Ahab și Izabela, Ahab reprezentând Statele Unite, iar Izabela Biserica Catolică. Izabela, Ahab și profeții falși, la confruntarea cu Ilie pe Muntele Carmel, tipifică legea duminicală. La confruntare au fost două cete de profeți nelegiuiți: profeții lui Baal și preoții dumbravei. Baal era unul dintre dumnezeii venerați; celălalt, care era venerat în dumbrăvi, era Astarte. Baal era un zeu masculin, iar Astarte era o zeiță. Împreună, divinitatea masculină reprezintă statul, iar cea feminină Biserica.

The god that was set up in Dan was set up by Samaria’s first king Jeroboam, who erected a golden calf in both Bethel and Dan. Bethel means house of God and Dan means judgment, and together they represent the combination of church and state, which takes place in the United States in advance of the enforcement of Sunday-keeping. Those two golden calves were represented by Aaron’s golden calf.

Zeiul care a fost așezat în Dan a fost așezat de primul rege al Samariei, Ieroboam, care a ridicat un vițel de aur atât în Betel, cât și în Dan. Betel înseamnă casa lui Dumnezeu, iar Dan înseamnă judecată; împreună ele reprezintă unirea dintre biserică și stat, care are loc în Statele Unite înaintea impunerii respectării duminicii. Acei doi viței de aur au fost reprezentați de vițelul de aur al lui Aaron.

A calf is a beast and a golden statue is an image, so the golden calf of Aaron and also the two golden calves of Jeroboam represent the combination of church and state that takes place just prior to the enforcement of the Sunday law in the United States. With Jeroboam, the two cities provide a second witness to the symbolism of the combination of church and state, which is defined as the image of the beast in the book of Revelation.

Un vițel este o fiară, iar o statuie de aur este o imagine; așadar, vițelul de aur al lui Aaron, precum și cei doi viței de aur ai lui Ieroboam, reprezintă unirea dintre biserică și stat care are loc chiar înainte de impunerea Legii duminicale în Statele Unite. În cazul lui Ieroboam, cele două cetăți oferă un al doilea martor privind simbolismul unirii dintre biserică și stat, unire definită drept icoana fiarei în cartea Apocalipsei.

The manner of Beersheba represents the covenant of Abraham. The first mention of the name “Beersheba” is in Genesis twenty-one, which is a passage that the apostle Paul employs to oppose those who were suggesting in his day that you must retain the ceremonial laws and circumcision in order to be saved. Paul uses the passage where the first mention of Beersheba is located. He employs that history to address two different and opposite covenants in the same story. Paul uses the son of the bondwoman (Ishmael) to represent a covenant that is based upon human power and contrasts Ishmael with Isaac who he employs to represent a covenant that is based upon God’s power. This passage of the Bible is the first time that Beersheba is mentioned, and later in history Paul employs that history to describe a situation in his personal history that had been illustrated in biblical history. Paul believed and taught that biblical history repeats.

Rânduiala de la Beer-Șeba reprezintă legământul lui Avraam. Prima mențiune a numelui „Beer-Șeba” este în Geneza douăzeci și unu, pasaj pe care apostolul Pavel îl folosește pentru a se opune celor care, în vremea lui, sugerau că trebuie păstrate legile ceremoniale și circumcizia pentru a fi mântuit. Pavel folosește pasajul în care se află prima mențiune a numelui „Beer-Șeba”. El recurge la acea istorie pentru a aborda două legăminte diferite și opuse în aceeași istorisire. Pavel îl folosește pe fiul roabei (Ismael) pentru a reprezenta un legământ întemeiat pe puterea omenească și îl contrastează pe Ismael cu Isaac, pe care îl folosește pentru a reprezenta un legământ întemeiat pe puterea lui Dumnezeu. Acest pasaj al Scripturii este prima dată când este menționat numele „Beer-Șeba”, iar mai târziu, în istorie, Pavel folosește acea istorie pentru a descrie o situație din istoria sa personală care fusese ilustrată în istoria biblică. Pavel a crezut și a învățat că istoria biblică se repetă.

Even though Paul uses this passage from Genesis twenty-one to illustrate two opposite covenants, in the passage there are two covenants that God makes with Abraham, but they are not the two covenants that Paul derives from the story. In the passage God again promised to fulfill His promise of making Abraham the father of many nations through Isaac and He also promised that He would make Ishmael the father of a great nation. One passage of Scripture, four covenants referenced, and it’s the first time Beersheba is mentioned in Scriptures.

Deși Pavel folosește acest pasaj din Geneza 21 pentru a ilustra două legăminte opuse, în pasaj există două legăminte pe care Dumnezeu le încheie cu Avraam, dar acestea nu sunt cele două legăminte pe care Pavel le deduce din relatare. În pasaj, Dumnezeu a promis din nou să-Și împlinească promisiunea de a-l face pe Avraam tatăl multor neamuri prin Isaac și a promis, de asemenea, că îl va face pe Ismael tatăl unui neam mare. Un singur pasaj al Scripturii, patru legăminte menționate, și este prima dată când Beer-Șeba este pomenită în Scripturi.

> Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. Genesis 21:10–14.

> De aceea ea i-a zis lui Avraam: Izgonește pe această roabă și pe fiul ei; căci fiul acestei roabe nu va fi moștenitor împreună cu fiul meu, cu Isaac. Și lucrul acesta a fost foarte mâhnitor în ochii lui Avraam din pricina fiului său. Și Dumnezeu i-a zis lui Avraam: Să nu fie mâhnire în ochii tăi din pricina băiatului și din pricina roabei tale; în toate câte ți-a spus Sara, ascultă-i glasul; căci în Isaac va fi numită sămânța ta. Și, de asemenea, din fiul roabei voi face un neam, pentru că este sămânța ta. Și Avraam s-a sculat dis-de-dimineață, a luat pâine și un burduf cu apă, și i le-a dat Agarei, punându-le pe umărul ei, și i-a dat și copilul, și a trimis-o. Ea a plecat și a rătăcit prin pustia Beer-Șeba. Geneza 21:10-14.

Beersheba represents the covenant of Abraham. In the very same chapter Abraham also made a covenant with Abimelech.

Beer-Șeba reprezintă legământul lui Avraam. Chiar în același capitol, Avraam a încheiat de asemenea un legământ cu Abimelec.

> And it came to pass at that time, that Abimelech and Phichol the chief captain of his host spake unto Abraham, saying, God is with thee in all that thou doest: Now therefore swear unto me here by God that thou wilt not deal falsely with me, nor with my son, nor with my son’s son: but according to the kindness that I have done unto thee, thou shalt do unto me, and to the land wherein thou hast sojourned. And Abraham said, I will swear.

> Și s-a întâmplat în vremea aceea că Abimelec și Pihol, căpetenia oștirii lui, au vorbit lui Avraam, zicând: Dumnezeu este cu tine în tot ce faci; acum deci jură-mi aici pe Dumnezeu că nu te vei purta cu înșelăciune față de mine, nici față de fiul meu, nici față de fiul fiului meu; ci, după bunătatea pe care ți-am arătat-o, o vei face tu mie și țării în care ai locuit ca străin. Iar Avraam a zis: Voi jura.

> And Abraham reproved Abimelech because of a well of water, which Abimelech’s servants had violently taken away. And Abimelech said, I wot not who hath done this thing: neither didst thou tell me, neither yet heard I of it, but to day.

> Și Avraam l-a mustrat pe Abimelec din pricina unei fântâni de apă, pe care slujitorii lui Abimelec o luaseră cu sila. Iar Abimelec a zis: Nu știu cine a săvârșit lucrul acesta; nici nu mi-ai spus, nici n-am auzit despre aceasta decât astăzi.

> And Abraham took sheep and oxen, and gave them unto Abimelech; and both of them made a covenant. And Abraham set seven ewe lambs of the flock by themselves. And Abimelech said unto Abraham, What mean these seven ewe lambs which thou hast set by themselves?

> Și Avraam a luat oi și boi și i le-a dat lui Abimelec; și amândoi au încheiat un legământ. Și Avraam a așezat deoparte șapte mioare din turmă. Și Abimelec i-a zis lui Avraam: Ce înseamnă aceste șapte mioare pe care le-ai așezat deoparte?

> And he said, For these seven ewe lambs shalt thou take of my hand, that they may be a witness unto me, that I have digged this well. Wherefore he called that place Beersheba; because there they sware both of them. Thus they made a covenant at Beersheba: then Abimelech rose up, and Phichol the chief captain of his host, and they returned into the land of the Philistines. And Abraham planted a grove in Beersheba, and called there on the name of the Lord, the everlasting God.

> Și a zis: Pe aceste șapte mioare le vei lua din mâna mea, ca să-mi fie mărturie că am săpat această fântână. De aceea a numit locul acela Beer-Șeba, pentru că acolo au jurat amândoi. Așa au încheiat un legământ la Beer-Șeba; apoi Abimelec și Ficol, căpetenia oștirii lui, s-au ridicat și s-au întors în țara filistenilor. Și Avraam a sădit o dumbravă la Beer-Șeba și a chemat acolo Numele Domnului, Dumnezeul cel Veșnic.

> And Abraham sojourned in the Philistines’ land many days. Genesis 21:22–34.

> Și Avraam a locuit ca străin în țara filistenilor multă vreme. Geneza 21:22-34.

Beersheba is the symbol of God’s covenant with Abraham. There are several covenant histories marked in the Bible that connect Beersheba with Abraham’s covenant. “Beer” means well and “sheba” means “seven.” Sheba is the same Hebrew word that is translated as “seven times” that William Miller correctly understood to represent the prophecy of twenty-five hundred and twenty years in Leviticus twenty-six. It was the very first “time prophecy” he discovered, and it was the first foundational truth to be set aside in 1863. In the passage where the word “sheba” is translated as “seven times” in four different verses, the punishment of God that is represented by the “seven times” is called “the quarrel of my covenant.”

Beer-Șeba este simbolul legământului lui Dumnezeu cu Avraam. În Biblie sunt consemnate mai multe istorii ale legământului care leagă Beer-Șeba de legământul lui Avraam. „Beer” înseamnă „fântână”, iar „sheba” înseamnă „șapte”. „Sheba” este același cuvânt ebraic care este tradus prin „de șapte ori”, pe care William Miller l-a înțeles corect ca reprezentând profeția celor două mii cinci sute douăzeci de ani din Leviticul douăzeci și șase. Aceasta a fost chiar prima „profeție de timp” pe care a descoperit-o și a fost primul adevăr de temelie care a fost pus deoparte în 1863. În pasajul în care cuvântul „sheba” este tradus prin „de șapte ori” în patru versete diferite, pedeapsa lui Dumnezeu reprezentată de „de șapte ori” este numită „cearta legământului Meu”.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Atunci și Eu voi umbla împotriva voastră și vă voi pedepsi încă de șapte ori pentru păcatele voastre. Voi aduce peste voi sabia, care va răzbuna legământul Meu; și când vă veți strânge în cetățile voastre, voi trimite ciuma în mijlocul vostru; și veți fi dați în mâna vrăjmașului. Leviticul 26:24, 25.

The word translated as “seven times” and represents the “quarrel” of God’s covenant in Leviticus twenty-six, which is “sheba” in the word Beersheba, is also translated twice in the book of Daniel once as “the oath” that is written in the law of Moses and once as “the curse.” Both the “oath” and the “curse” are translated from the word “sheba” for it not only means ‘seven’ but it includes the concept of a covenant or “oath” that if broken produces a “curse.”

Cuvântul tradus ca "de șapte ori" și care reprezintă "cearta" legământului lui Dumnezeu în Leviticul douăzeci și șase — "sheba" din cuvântul Beersheba — este de asemenea tradus de două ori în cartea lui Daniel: o dată ca "jurământul" care este scris în legea lui Moise și o dată ca "blestemul". Atât "jurământul", cât și "blestemul" sunt traduse din cuvântul "sheba", căci acesta nu înseamnă doar "șapte", ci include și conceptul unui legământ sau "jurământ" care, dacă este încălcat, produce un "blestem".

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israel a încălcat legea Ta, abătându-se, ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-au revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în legea lui Moise, slujitorul lui Dumnezeu, fiindcă am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11.

The word “sheba” or seven that represented seven lambs offered at a well at Beersheba represents the covenant. And God’s covenant or His oath states that the obedient live and the disobedient die.

Cuvântul „șeba”, adică „șapte”, care desemna cei șapte miei oferiți la o fântână din Beer-Șeba, reprezintă legământul. Iar legământul lui Dumnezeu, sau jurământul Său, prevede că cei ascultători trăiesc, iar cei neascultători mor.

Beersheba symbolizes the covenant that is represented by the faith of Abraham. So, when the “fair virgins” of Amos eight, who are also the “foolish virgins” of Matthew twenty-five, who are also the “wicked” of Daniel twelve are swearing “by the sin of Samaria” they are swearing allegiance to the mark of Jezebel (the papacy) who has committed fornication with Ahab (the United Nations) and who rules over the image of the beast (the United States).

Beer-Șeba simbolizează legământul care este reprezentat de credința lui Avraam. Așadar, când „fecioarele frumoase” din Amos opt, care sunt de asemenea „fecioarele neînțelepte” din Matei douăzeci și cinci, care sunt totodată „cei răi” din Daniel doisprezece, jură „pe păcatul Samariei”, ele jură credință semnului Izabelei (papalitatea), care a săvârșit curvie cu Ahab (Națiunile Unite) și care stăpânește peste icoana fiarei (Statele Unite).

When those very same “fair virgins” say “Thy god, O Dan, liveth,” they are bowing down to the golden image of a calf as identified by two witnesses (Aaron and Jeroboam). The golden calf represents the image of the beast, which is the combination of church and state.

Când tocmai aceleași "fecioare frumoase" spun "Viu este Dumnezeul tău, o, Dan", ele se închină înaintea chipului de aur al unui vițel, așa cum este identificat de doi martori (Aaron și Ieroboam). Vițelul de aur reprezintă chipul fiarei, care este combinația dintre biserică și stat.

When those same virgins claim the “manner” of Beersheba “liveth,” the word “manner” means “way.” This is the very same word that is used to identify the “ways” of the “old paths” in Jeremiah 6:16. Those virgins are saying that even though they have bowed to the image of the beast and accepted the mark of his authority that they are still children of Abraham. They are frantically running to and fro in God’s Word looking for the message represented by the “east” and the “north” and from “sea to sea,” and still claiming to be Seventh-day Adventists, but it is too late.

Când aceleași fecioare afirmă: „Viu este «manner»-ul din Beer-Șeba”, termenul „manner” înseamnă „cale”. Acesta este chiar același cuvânt folosit pentru a desemna „căile” „cărărilor vechi” în Ieremia 6:16. Acele fecioare spun că, deși s-au închinat chipului fiarei și au primit semnul autorității ei, ele sunt încă copii ai lui Avraam. Cutreieră cu disperare de colo-colo prin Cuvântul lui Dumnezeu, căutând solia reprezentată de „răsărit” și „miazănoapte” și de expresia „de la o mare la alta”, și încă pretinzând că sunt Adventiști de Ziua a Șaptea, dar este prea târziu.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Dar vești dinspre răsărit și dinspre miazănoapte îl vor tulbura; de aceea va porni cu mare mânie ca să nimicească și să piardă cu desăvârșire pe mulți. Și își va așeza corturile palatului său între mări, pe muntele cel slăvit al sfințeniei; însă își va avea sfârșitul, și nimeni nu-i va veni în ajutor. Daniel 11:44, 45.

Those virgins are looking for the message of these previous two verses. The final warning message that was unsealed at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the “countries” representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, identifies the final rise and fall of the papacy. In these two verses a message represented by the east and the north enrages the king of the north (the pope) and the final persecution begins, and it ends in verse forty-five when the papacy plants the “tabernacles” which comes from the Hebrew word meaning “tent,” (tent is a symbol of a church), but it’s “the tabernacle” of his “palace,” which represents a state. Where he places the tent that represents the combination of church and state, or as John calls it in the Revelation, the image of the beast, is “between the seas,” in the plural. The fair virgins are looking for the final warning message represented in verses forty-four and forty-five of Daniel eleven, and in the very next verse Michael stands up and probation closes. And at that time Amos 8:14 says that the fair virgins “shall fall, and never rise up again.”

Acele fecioare caută mesajul acestor două versete anterioare. Mesajul final de avertizare, care a fost desigilat la timpul sfârșitului, în 1989, când, așa cum este descris în Daniel unsprezece, versetul patruzeci, „țările” care reprezintă fosta Uniune Sovietică au fost măturate de papalitate și de Statele Unite, identifică ultima ascensiune și cădere a papalității. În aceste două versete, un mesaj, reprezentat de răsărit și de miazănoapte, îl înfurie pe împăratul de la miazănoapte (papa) și începe persecuția finală, iar aceasta se încheie în versetul patruzeci și cinci, când papalitatea își așază „corturile”, termen care provine din cuvântul ebraic ce înseamnă „cort” (cortul este un simbol al unei biserici), dar este „cortul” „palatului” său, care reprezintă un stat. Locul unde el așază cortul care reprezintă combinația dintre biserică și stat, sau, cum o numește Ioan în Apocalipsă, chipul fiarei, este „între mări”, la plural. Fecioarele neprihănite caută mesajul final de avertizare reprezentat în versetele patruzeci și patruzeci și cinci din Daniel unsprezece, iar în chiar versetul următor Mihail se ridică și timpul de probă se închide. Iar în acel timp Amos 8:14 spune că fecioarele neprihănite „vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată.”

When the fair virgins claim to be Seventh-day Adventists at the very time they are bowing to the image of the beast they are represented by John as Jews who say they are Jews but are not. They are claiming to be the children of Abraham, but they do lie.

Când fecioarele frumoase pretind că sunt Adventiști de Ziua a Șaptea chiar în clipa în care se închină chipului fiarei, ele sunt înfățișate de Ioan drept iudei care spun că sunt iudei, dar nu sunt. Ele pretind că sunt copiii lui Avraam, dar mint.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Iată, pe cei din sinagoga Satanei, care spun că sunt iudei și nu sunt, ci mint; iată, îi voi face să vină și să se închine înaintea picioarelor tale și să cunoască că te-am iubit. Apocalipsa 3:9.

They have accepted the mark of the papacy and thus have accepted his character. They profess to be Jews, or they profess to be Sabbath-keeping Adventists, but they then have the character of the pope, who among other things sits “in the temple of God.” They profess to be Adventists, or they profess to be in the Adventist temple, but they are no more Adventists than the pope is Christian.

Au primit semnul papalității și, astfel, au acceptat caracterul ei. Mărturisesc că sunt evrei, ori mărturisesc că sunt adventiști păzitori ai Sabatului, dar au caracterul Papei, care, între altele, șade „în templul lui Dumnezeu”. Mărturisesc că sunt adventiști, ori mărturisesc că sunt în templul adventist, dar nu sunt mai adventiști decât este Papa creștin.

Those running “to and fro” seeking “the word of the Lord” are not “the wise” identified in the book of Daniel—but they are identified as “virgins.” It is obvious that those who are wandering, starving and dying of thirst in the verses do not “understand” the “words of the Lord” for they are seeking that very thing in the verses. The Word of the Lord that is revealed just before probation closes is the Revelation of Jesus Christ, and the foolish, wicked or “fair virgins” are those who did not understand the increase of knowledge from the book of Daniel. They did not have the necessary oil to follow on to the wedding as Matthew teaches.

Cei care aleargă „încoace și încolo” căutând „cuvântul Domnului” nu sunt „cei înțelepți” identificați în cartea lui Daniel - ci sunt identificați drept „fecioare”. Este evident că aceia care rătăcesc, flămânzesc și mor de sete în versete nu „înțeleg” „cuvintele Domnului”, căci ei caută chiar acest lucru în versete. Cuvântul Domnului care este descoperit chiar înainte de închiderea timpului de probă este Descoperirea lui Isus Hristos, iar cele neînțelepte, cei nelegiuiți sau „fecioarele frumoase” sunt aceia care nu au înțeles sporirea cunoștinței din cartea lui Daniel. Nu au avut untdelemnul necesar pentru a merge înainte la nuntă, așa cum învață Matei.

That “famine” is the close of probation. Amos’ “virgins” who are seeking for bread (the Word of God) and water (the Holy Spirit) in the verses, are Daniel’s “wicked” that do not “understand”. They are Matthew’s foolish virgins who are seeking for the Holy Spirit, which together on three witnesses identifies those who realize their opportunity to prepare for the marriage is past and they have no garment to go to the wedding, for they refused to “hear” the special message that is now being unsealed. From the time when the special message is unsealed, until the close of probation is the time of the last call for salvation. To come to that time unprepared is to prepare to hear the words, “Too late!”

Acea "foamete" este închiderea timpului de probă. "Fecioarele" lui Amos, care caută pâine (Cuvântul lui Dumnezeu) și apă (Duhul Sfânt) în versete, sunt "cei răi" ai lui Daniel, care nu "înțeleg". Ele sunt fecioarele nechibzuite ale lui Matei, care caută Duhul Sfânt, care, împreună, pe temeiul a trei martori, îi identifică pe cei care își dau seama că ocazia lor de a se pregăti pentru căsătorie a trecut și că nu au haina de nuntă ca să intre la nuntă, fiindcă au refuzat să "audă" mesajul special care acum este desigilat. Din momentul în care mesajul special este desigilat și până la închiderea timpului de probă este timpul ultimei chemări la mântuire. A ajunge în acel timp nepregătit înseamnă a te pregăti să auzi cuvintele: "Prea târziu!"

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> Este o lume zăcând în nelegiuire, în înșelăciune și amăgire, în însăși umbra morții — adormită, adormită. Cine simte chinurile sufletului pentru a-i trezi? Ce glas poate ajunge până la ei? Mintea mea a fost purtată spre viitor, când va fi dat semnalul: «Iată, Mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să-și procure untdelemn pentru a-și reumple candelele și, prea târziu, vor afla că caracterul, care este reprezentat de untdelemn, nu este transmisibil. Review and Herald, 11 februarie 1896.

The prophetic line represented by the parable of the ten virgins uses oil to represent character, but “the golden oil” and “holy oil” also represents the messages of “God’s Spirit.”

Linia profetică reprezentată de pilda celor zece fecioare folosește untdelemnul pentru a reprezenta caracterul, dar "untdelemnul de aur" și "untdelemnul sfânt" reprezintă, de asemenea, mesajele "Duhului lui Dumnezeu".

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Cei unși care stau alături de Domnul întregului pământ dețin poziția odinioară încredințată lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul cu care Dumnezeu ține candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, forțele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat când nu primim soliile pe care ni le trimite El. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care El l-ar turna în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, vine Mirele; ieșiți-I în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor constata, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă cerem Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, dacă Îl implorăm, precum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul auriu ne va fi împărtășit. «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume. Review and Herald, 20 iulie 1897.

Those running “to and fro” in Amos add to the testimony identifying the class of Seventh-day Adventist’s that reject their responsibility to “understand” the special message from the book of Revelation that is unsealed when “the time is at hand.”

Cei care aleargă "încoace și încolo" din cartea lui Amos adaugă la mărturia care identifică clasa adventiștilor de ziua a șaptea care resping responsabilitatea ce le revine de a "înțelege" mesajul special din cartea Apocalipsei, care este desigilat atunci când "vremea este aproape".

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> Trăim acum într-un timp cât se poate de primejdios, și niciunul dintre noi nu ar trebui să zăbovească în a căuta o pregătire pentru venirea lui Hristos. Să nu urmeze nimeni pilda fecioarelor neînțelepte și să creadă că va fi în siguranță să aștepte până vine criza, înainte de a dobândi o pregătire a caracterului pentru a sta în picioare în acel timp. Va fi prea târziu să cauți neprihănirea lui Hristos când oaspeții vor fi chemați înăuntru și cercetați. Acum este timpul să îmbraci neprihănirea lui Hristos - haina de nuntă care te va face în stare să intri la cina nunții Mielului. În pildă, fecioarele neînțelepte sunt înfățișate implorând untdelemn și fără a-l primi, deși îl cer. Aceasta simbolizează pe aceia care nu s-au pregătit prin dezvoltarea unui caracter capabil să stea în picioare într-un timp de criză. Este ca și cum s-ar duce la vecinii lor și ar spune: "Dă-mi caracterul tău, altfel voi pieri." Cele înțelepte nu puteau să dea din untdelemnul lor pentru candelele pâlpâitoare ale fecioarelor neînțelepte. Caracterul nu este transferabil. Nu se cumpără și nu se vinde; se dobândește. Domnul a dat fiecărui individ prilejul de a dobândi un caracter neprihănit în ceasurile timpului de probă; dar nu a prevăzut o cale prin care un agent omenesc să poată împărtăși altuia caracterul pe care l-a dezvoltat trecând prin experiențe grele, învățând lecții de la Marele Învățător, astfel încât să manifeste răbdare sub încercare și să exercite o credință în stare să mute munții imposibilului. Este imposibil să împărtășești mireasma dragostei - să dăruiești altuia blândețe, tact și perseverență. Este imposibil ca o inimă omenească să toarne într-o alta dragostea față de Dumnezeu și față de oameni.

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth’s Instructor, January 16, 1896.

> Dar ziua vine, și este aproape de noi, când fiecare aspect al caracterului va fi dezvăluit prin ispite deosebite. Cei care rămân credincioși principiilor, care exercită credința până la sfârșit, vor fi aceia care s-au dovedit credincioși în încercări și probe în orele anterioare ale timpului lor de probă și și-au format caractere după asemănarea lui Hristos. Aceia vor fi cei care au cultivat o legătură strânsă cu Hristos, care, prin înțelepciunea și harul Său, sunt părtași firii dumnezeiești. Dar nicio ființă omenească nu poate dărui altuia devotamentul inimii și calități nobile ale minții și nici să-i suplinească lipsurile cu putere morală. Putem, fiecare, să facem mult unii pentru alții, dând oamenilor un exemplu asemenea lui Hristos, influențându-i astfel să meargă la Hristos după neprihănirea fără de care nu pot sta în picioare la judecată. Oamenii ar trebui să chibzuiască în rugăciune asupra importantei chestiuni a formării caracterului și să-și modeleze caracterele după modelul divin. The Youth's Instructor, 16 ianuarie 1896.

Back to Articles