Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Six

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optzeci și șase

Panium’s Promise: The Final Sealing and Midnight Cry Revelation

Făgăduința Paniumului: Revelația Pecetluirii Finale și a Strigătului de la miezul nopții

Author

Jeff Pippenger

Published

April 16, 2024

Formats

PDF
Word

At Panium, which was Caesarea Philippi, which is verses thirteen through fifteen in chapter eleven of the book of Daniel, which is the history where the Republican and Protestant horns fulfill the enigma of being the eighth that is of the seven, which is the history where the Seal of God is permanently impressed upon the one hundred and forty-four thousand, and the history of the arrival of the message of the Midnight Cry, Christ gave a promise to His last-day people.

La Panium, care era Cezareea lui Filip, care se găsește în versetele treisprezece până la cincisprezece din capitolul unsprezece al cărții lui Daniel, care este istoria în care cornul republican și cornul protestant împlinesc enigma de a fi al optulea, care este dintre cei șapte, care este istoria în care Sigiliul lui Dumnezeu este imprimat în mod permanent asupra celor o sută patruzeci și patru de mii, și istoria sosirii mesajului Strigătului de la Miezul Nopții, Hristos a dat o făgăduință poporului Său din zilele de pe urmă.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:18, 19.

> Și Eu îți spun: tu ești Petru, și pe această piatră voi zidi Biserica Mea, iar porțile Locuinței morților nu o vor birui. Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri, și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Matei 16:18, 19.

The period of the sealing which began on September 11, 2001, when the mighty buildings of New York City were brought down, which ends at the soon coming Sunday law, was designed by the Alpha and Omega. The very last part of the period repeats the very first part of the period. On September 11, 2001 the Lord led His people back to the old paths, where among other truths they discovered the “seven times,” just as it was found in the days of king Josiah. The latter rain then began to sprinkle, and a testing process that produced a separation of two classes of worshippers began.

Perioada pecetluirii, care a început la 11 septembrie 2001, când clădirile impunătoare ale orașului New York au fost aduse la pământ, și care se va încheia odată cu iminenta lege duminicală, a fost rânduită de Alfa și Omega. Cea din urmă parte a perioadei repetă întocmai cea dintâi parte. La 11 septembrie 2001 Domnul Și-a călăuzit poporul înapoi pe cărările cele vechi, unde, între alte adevăruri, au descoperit „cele șapte vremi”, după cum fusese găsit în zilele regelui Iosia. Atunci ploaia târzie a început să picure și a început un proces de încercare care a produs o separare în două clase de închinători.

In fulfillment of Habakkuk chapter two the two sacred charts were discovered and became an emblem of that historical period. Just as significantly the “debate” of Habakkuk chapter two began, between the methodology of line upon line, which is the latter rain methodology, in opposition to the methodology of apostate Protestantism that had been progressively adopted by Adventism beginning in the rebellion of 1863.

În împlinirea capitolului doi din Habacuc, cele două diagrame sacre au fost descoperite și au devenit o emblemă a acelei perioade istorice. La fel de semnificativ, a început „dezbaterea” din capitolul doi al lui Habacuc, între metodologia linie după linie, care este metodologia ploii târzii, și metodologia protestantismului apostat, pe care Adventismul o adoptase progresiv, începând cu rebeliunea din 1863.

Jesus promised that He would give His last-day people “the keys of the kingdom,” and in so doing, He is referring to the correct biblical methodology, that contains the necessary prophetic keys to recognize, establish and proclaim the message of the Midnight Cry and Loud Cry.

Isus a promis că va da poporului Său din zilele de pe urmă „cheile Împărăției”, și, procedând astfel, face trimitere la metodologia biblică corectă, care cuprinde cheile profetice necesare pentru a recunoaște, a statornici și a proclama solia Strigătului de la miezul nopții și a Strigătului cel tare.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> Cei care au părtășie cu Dumnezeu umblă în lumina Soarelui Neprihănirii. Ei nu Îl dezonorează pe Răscumpărătorul lor stricându-și calea înaintea lui Dumnezeu. Lumina cerească strălucește peste ei. Pe măsură ce se apropie de încheierea istoriei acestui pământ, cunoștința lor despre Hristos și despre profețiile privitoare la El sporește mult. Au o valoare infinită în ochii lui Dumnezeu; căci sunt în unire cu Fiul Său. Pentru ei, Cuvântul lui Dumnezeu este de o frumusețe și o încântare neasemuite. Îi recunosc importanța. Adevărul li se descoperă. Doctrina întrupării este învăluită într-o blândă strălucire. Văd că Scriptura este cheia care deschide toate tainele și dezleagă toate dificultățile. Cei care nu au fost dispuși să primească lumina și să umble în lumină nu vor putea înțelege taina evlaviei, iar cei care nu au ezitat să-și ia crucea și să-L urmeze pe Isus vor vedea lumină în lumina lui Dumnezeu. The Southern Watchman, 4 aprilie 1905.

Those represented by Peter, who are the one hundred and forty-four thousand, are those who accept the Laodicean message that arrived on September 11, 2001, which is now being repeated since July, 2023. The Laodicean message that arrived in 1856, was the increased knowledge of the “seven times,” and when Christ brings the dead bones together, and thereafter brings them to life they transition from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. That transition is brought about by Christ’s Word, for they are sanctified by His Word, and His Word is “truth,” and His Word is the “key” that unlocks His Word.

Cei reprezentați de Petru, care sunt cei o sută patruzeci și patru de mii, sunt aceia care primesc solia laodiceană sosită la 11 septembrie 2001, solie care este acum repetată începând din iulie 2023. Solia laodiceană care a sosit în 1856 a fost cunoașterea sporită cu privire la „cele șapte vremi”, iar când Hristos adună laolaltă oasele moarte și apoi le aduce la viață, ei trec din mișcarea laodiceană a celui de-al treilea înger la mișcarea filadelfiană a celor o sută patruzeci și patru de mii. Această tranziție este înfăptuită prin Cuvântul lui Hristos, căci ei sunt sfințiți prin Cuvântul Său, iar Cuvântul Său este „adevăr”, și Cuvântul Său este „cheia” care descuie Cuvântul Său.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7–8.

> Și îngerului Bisericii din Filadelfia scrie: Iată ce zice Cel Sfânt, Cel Adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu închide, și închide și nimeni nu deschide: Știu faptele tale: iată, am pus înaintea ta o ușă deschisă, pe care nimeni nu o poate închide, fiindcă ai puțină putere și ai păzit Cuvântul Meu și nu ai tăgăduit Numele Meu. Apocalipsa 3:7-8.

The methodology of “line upon line” is the key which Christ promised to His last-day people in the battle at the “gates”. A “gate” is a church.

Metodologia "rând după rând" este cheia pe care Hristos a făgăduit-o poporului Său din zilele de pe urmă în bătălia de la "porți". O "poartă" este o biserică.

> And Jacob awaked out of his sleep, and he said, Surely the Lord is in this place; and I knew it not. And he was afraid, and said, How dreadful is this place! this is none other but the house of God, and this is the gate of heaven. Genesis 28:16, 17.

> Și Iacov s-a trezit din somnul său și a zis: Cu adevărat, Domnul este în locul acesta, iar eu n-am știut. Și s-a temut și a zis: Cât de înfricoșător este locul acesta! Acesta nu este altceva decât casa lui Dumnezeu, și acesta este poarta cerului. Geneza 28:16, 17.

The battle at the gates represents the religious battles that occur between truth and error, and the error of the religion of Greece, is the gate of hell, and the religion of apostate Laodicean Adventism is also a gate. The Laodicean Adventist gate represents where the debate of Habakkuk is fulfilled.

Bătălia la porți reprezintă luptele religioase care au loc între adevăr și eroare, iar eroarea religiei Greciei este poarta iadului, iar religia adventismului laodicean apostat este, de asemenea, o poartă. Poarta adventismului laodicean reprezintă locul în care se împlinește dezbaterea lui Habacuc.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Isaiah 28:5-14

> În ziua aceea, Domnul oștirilor va fi o cunună a slavei și o diademă a frumuseții pentru rămășița poporului Său, și un duh de judecată pentru cel ce stă pe scaunul de judecată, și tărie pentru cei ce întorc bătălia la poartă. Dar și ei s-au rătăcit prin vin și s-au abătut din cale din pricina băuturii tari; preotul și profetul s-au rătăcit din pricina băuturii tari, sunt înghițiți de vin, s-au abătut din cale din pricina băuturii tari; se rătăcesc în vedenie, se poticnesc în judecată. Căci toate mesele sunt pline de vărsături și de necurăție, încât nu mai este loc curat. Pe cine va învăța El cunoștința? Și cui va face El să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte, luați de la sân? Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo; căci prin buze bâlbâitoare și prin altă limbă va vorbi El poporului acestuia. Căruia i-a zis: Aceasta este odihna cu care să dați odihnă celui ostenit, și aceasta este înviorarea; dar ei n-au voit să asculte. Dar Cuvântul Domnului le-a fost: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo; pentru ca să se ducă, să cadă pe spate, să se sfărâme, să fie prinși în laț și luați. De aceea, ascultați Cuvântul Domnului, voi, bărbați batjocoritori, care cârmuiți acest popor aflat în Ierusalim. Isaia 28:5-14

The keys of the kingdom are the words of the Scriptures, that are given to God’s last-day people by the Word.

Cheile Împărăției sunt cuvintele Scripturii, care sunt date poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă de către Cuvântul.

> “There are truths in the word which, like veins of precious ore, are hidden beneath the surface. The hidden treasure is discovered as it is searched for, as a miner searches for gold and silver. The evidence of the truth of God’s word is in the word itself. Scripture is the key that unlocks scripture. The deep meaning of the truths of God’s word is unfolded to our minds by His Spirit.

> În Cuvânt se află adevăruri care, asemenea filoanelor de minereu prețios, sunt ascunse sub suprafață. Comoara ascunsă este descoperită pe măsură ce este căutată, precum un miner caută aurul și argintul. Dovada adevărului Cuvântului lui Dumnezeu se află în Cuvântul însuși. Scriptura este cheia care deschide Scriptura. Înțelesul adânc al adevărurilor Cuvântului lui Dumnezeu este descoperit minților noastre de Duhul Său.

> “The Bible is the great lesson book for the students in our schools. It teaches the whole will of God concerning the sons and daughters of Adam. It is the rule of life, teaching us of the character that we must form for the future life. We need not the dim light of tradition to make the Scriptures comprehensible. As well might we suppose that the noonday sun needs the glimmering torchlight of earth to increase its glory. The utterances of priest and minister are not needed to save men from error. Those who consult the divine Oracle will have light. In the Bible every duty is made plain. Every lesson given is comprehensible. Every lesson reveals to us the Father and the Son. The word is able to make all wise unto salvation. In the word the science of salvation is plainly revealed. Search the Scriptures, for they are the voice of God speaking to the soul.” Testimonies, volume 8, 157.

> "Biblia este marea carte de învățătură pentru elevii din școlile noastre. Ea învață întreaga voință a lui Dumnezeu cu privire la fiii și fiicele lui Adam. Este regula vieții, învățându-ne cu privire la caracterul pe care trebuie să-l formăm pentru viața viitoare. Nu avem nevoie de lumina palidă a tradiției pentru a face Scripturile inteligibile. La fel de bine am putea presupune că soarele amiezii are nevoie de lumina pâlpâitoare a făcliilor pământești pentru a-și spori slava. Spusele preotului și ale pastorului nu sunt necesare pentru a-i izbăvi pe oameni de rătăcire. Cei care consultă Oracolul divin vor avea lumină. În Biblie fiecare datorie este făcută limpede. Fiecare lecție dată este comprehensibilă. Fiecare lecție ni-i descoperă pe Tatăl și pe Fiul. Cuvântul este în stare să-i facă pe toți înțelepți spre mântuire. În Cuvânt, știința mântuirii este descoperită în mod limpede. Cercetați Scripturile, căci ele sunt vocea lui Dumnezeu care vorbește sufletului." Mărturii, volumul 8, 157.

The keys that Christ gave unto the last-day church have the same power they had when they were given to Peter.

Cheile pe care Hristos le-a dat Bisericii din zilele din urmă au aceeași putere pe care o aveau când i-au fost date lui Petru.

> “Peter had expressed the truth which is the foundation of the church’s faith, and Jesus now honored him as the representative of the whole body of believers. He said, ‘I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven.’

> Petru exprimase adevărul care este temelia credinței Bisericii, iar Iisus l-a onorat acum drept reprezentant al întregului trup al credincioșilor. El a zis: «Îți voi da ție cheile Împărăției cerurilor: orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri, iar orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri.»

> “‘The keys of the kingdom of heaven’ are the words of Christ. All the words of Holy Scripture are His, and are here included. These words have power to open and to shut heaven. They declare the conditions upon which men are received or rejected. Thus the work of those who preach God’s word is a savor of life unto life or of death unto death. Theirs is a mission weighted with eternal results.” The Desire of Ages, 413.

> „Cheile împărăției cerurilor” sunt cuvintele lui Hristos. Toate cuvintele Sfintei Scripturi sunt ale Lui și sunt cuprinse aici. Aceste cuvinte au putere să deschidă și să închidă cerul. Ele declară condițiile pe temeiul cărora oamenii sunt primiți sau respinși. Astfel, lucrarea celor care propovăduiesc cuvântul lui Dumnezeu este o mireasmă de viață spre viață sau de moarte spre moarte. A lor este o misiune împovărată de consecințe veșnice. The Desire of Ages, 413.

The power that is manifested through His words, when placed in the hands of men is based upon the principles identified in His word. The simplest perhaps, and perhaps the most profound is that truth is established upon the testimony of two.

Puterea care se manifestă prin cuvintele Sale, atunci când sunt puse în mâinile oamenilor, este întemeiată pe principiile identificate în Cuvântul Său. Cea mai simplă, poate, și, poate, cea mai profundă, este aceea că adevărul este statornicit pe temeiul mărturiei a doi.

> “Another grave evil that had arisen in the church was that of brethren going to law against one another. Abundant provision had been made for the settlement of difficulties among believers. Christ Himself had given plain instruction as to how such matters were to be adjusted. ‘If thy brother shall trespass against thee,’ the Saviour had counseled, ‘go and tell him his fault between thee and him alone: if he shall hear thee, thou hast gained thy brother. But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. And if he shall neglect to hear them, tell it unto the church: but if he neglect to hear the church, let him be unto thee as a heathen man and a publican. Verily I say unto you, Whatsoever ye shall bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever ye shall loose on earth shall be loosed in heaven.” Matthew 18:15–18.” Acts of the Apostles, 304.

> Un alt rău grav care apăruse în biserică era acela că frații se duceau la judecată unii împotriva altora. Se făcuse o largă rânduială pentru rezolvarea neînțelegerilor dintre credincioși. Însuși Hristos dăduse învățătură limpede cu privire la modul în care astfel de chestiuni trebuiau reglate. "Dacă fratele tău va păcătui împotriva ta", a sfătuit Mântuitorul, "du-te și arată-i greșeala lui între tine și el, singuri; dacă te va asculta, ți-ai câștigat fratele. Dar dacă nu te va asculta, ia cu tine încă unul sau doi, pentru ca, prin gura a doi sau trei martori, orice cuvânt să fie întărit. Și dacă nu-i va asculta, spune-o bisericii; iar dacă nu va asculta nici de biserică, să-ți fie ca un păgân și ca un vameș. Adevărat vă spun: orice veți lega pe pământ va fi legat în cer; și orice veți dezlega pe pământ va fi dezlegat în cer." Matei 18:15-18. Faptele apostolilor, 304.

There are at least three geographical witnesses of the period when the one hundred and forty-four thousand are sealed at the Midnight Cry. Remembering the fact that at the cry at midnight, it is too late to obtain the oil, we find the geographical testimony of the Exeter camp meeting providing an illustration of the point where God’s last-day people are sealed, and we find that truth represented by the geography of Caesarea Philippi, and also by the testimony of the battle of Panium, in verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven. Perhaps it is a little off to identify these three witnesses as geographical, but I am employing that term because the geography is certainly part of the setting in Exeter and Caesarea Philippi. Jesus places Peter within the prophetic geography that the one hundred and forty-four thousand find themselves in the last days. Then He gives a command.

Există cel puțin trei martori geografici ai perioadei când cei o sută patruzeci și patru de mii sunt pecetluiți la Strigarea de la miezul nopții. Amintindu-ne de faptul că, la strigarea de la miezul nopții, este prea târziu pentru a obține untdelemnul, găsim mărturia geografică a adunării de tabără de la Exeter, care oferă o ilustrare a locului în care poporul lui Dumnezeu din zilele din urmă este pecetluit, și găsim acel adevăr reprezentat de geografia Cezareei lui Filip, precum și de mărturia bătăliei de la Panium, în versetele treisprezece până la cincisprezece din capitolul unsprezece al lui Daniel. Poate că este oarecum impropriu să identificăm acești trei martori drept geografici, dar folosesc acest termen deoarece geografia este cu siguranță parte a cadrului atât la Exeter, cât și la Cezareea lui Filip. Isus îl așază pe Petru în geografia profetică în care cei o sută patruzeci și patru de mii se vor afla în zilele din urmă. Apoi El dă o poruncă.

> And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to show unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day. Then Peter took him, and began to rebuke him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee. But he turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men. Matthew 16:19–23.

> Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Atunci le-a poruncit ucenicilor Săi să nu spună nimănui că El este Isus Hristosul. De atunci încolo Isus a început să le arate ucenicilor Săi că trebuie să meargă la Ierusalim, să pătimească multe din partea bătrânilor, a arhiereilor și a cărturarilor, să fie omorât și a treia zi să fie înviat. Atunci Petru, luându-L deoparte, a început să-L mustre, zicând: Departe să fie de Tine, Doamne; aceasta nicidecum nu Ți se va întâmpla. Iar El, întorcându-Se, i-a zis lui Petru: Înapoia Mea, Satano! Căci tu Îmi ești pricină de poticnire; fiindcă nu cugeți la cele ale lui Dumnezeu, ci la cele ale oamenilor. Matei 16:19-23.

The word “Exeter” is the name of a city in Devon, England. Its etymology can be traced back to Old English, where it was known as “Exanceaster” or “Execestre.” The name is believed to derive from the Old English words “Exe” (referring to the River Exe, upon which the city is situated) and “ceaster” (meaning “Roman fort” or “walled city”). Therefore, “Exeter” means either the “fort on the River Exe,” or “the walled city by the River Exe.” The geography associated with the arrival and fulfillment of the Midnight Cry in Millerite history identifies a location where there was water, representing the outpouring of the Holy Spirit, and a point where God was raising up an army to proclaim the message to the world, which Sister White informs us went like a “tidal wave.” A tidal wave is not simply river water, it is water that is super empowered.

Cuvântul „Exeter” este numele unui oraș din Devon, Anglia. Etimologia sa poate fi urmărită până în engleza veche, unde era cunoscut ca „Exanceaster” sau „Execestre”. Se consideră că numele derivă din cuvintele din engleza veche „Exe” (referindu-se la Râul Exe, pe care este așezat orașul) și „ceaster” (însemnând „fort roman” sau „oraș cu ziduri”). Prin urmare, „Exeter” înseamnă fie „fortul de pe Râul Exe”, fie „orașul cu ziduri de lângă Râul Exe”. Geografia asociată sosirii și împlinirii Strigătului de la Miezul Nopții în istoria millerită identifică un loc în care era apă, reprezentând revărsarea Duhului Sfânt, și un punct în care Dumnezeu ridica o oaste pentru a proclama mesajul lumii, despre care Sora White ne informează că a mers ca un „val de maree”. Un val de maree nu este pur și simplu apă de râu, ci apă cu o putere cu totul superioară.

Millerite history was the fulfillment of the parable of the ten virgins, and when the one hundred and forty-four thousand are brought to the conclusion of the sealing time, they will repeat the waymarks identified at the beginning of the sealing time, and also the history of the Exeter camp meeting. An angel will descend with a testing message that is required to be eaten. That message will lead to the foundations, and it will confront the two classes with the “seven times,” of Leviticus twenty-six. It will include the Revelation of Jesus Christ, that is represented by Peter as an acceptance that Jesus was anointed as the Christ, when the divine symbol descended in the form of a dove, typifying September 11, 2001. It will include the understanding that Jesus is the divine Son of God, and also that by Jesus taking upon His divine being the flesh of fallen mankind, He is also the Son of man.

Istoria milerită a fost împlinirea pildei celor zece fecioare, iar când cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi aduși la încheierea timpului pecetluirii, ei vor repeta reperele identificate la începutul timpului pecetluirii și, de asemenea, istoria adunării de tabără de la Exeter. Un înger va coborî cu o solie de încercare care trebuie mâncată. Acea solie va conduce la temelii și îi va confrunta pe cele două clase cu «cele șapte vremuri» din Leviticul douăzeci și șase. Ea va cuprinde Descoperirea lui Isus Hristos, care este reprezentată prin Petru ca o acceptare a faptului că Isus a fost uns ca Hristos, când simbolul divin a coborât în chip de porumbel, prefigurând 11 septembrie 2001. Va cuprinde înțelegerea că Isus este Fiul divin al lui Dumnezeu și, de asemenea, că, prin faptul că Isus a luat asupra Ființei Sale divine trupul omenirii căzute, El este și Fiul omului.

These truths will produce two classes of worshippers, as they did post-September 11, 2001. The two classes were represented at the Exeter camp meeting, for at that camp meeting there was a tent set up by a group from Watertown, who rejected the message of the Midnight Cry as presented through Samuel Snow. They held counterfeit meetings that were so loud and emotional the leaders of the meetings of Snow went to them and informed them to quiet down. At the camp meeting there were two classes manifested, and both professed to be associated with water, but one was a counterfeit and represented the foolish who were without oil. The group in the Exeter tent were the army who were the city, that was also a fort, for they were typifying Ezekiel’s dead dry bones who are raised up as a mighty army at the message of the Midnight Cry.

Aceste adevăruri vor produce două clase de închinători, așa cum au făcut și după 11 septembrie 2001. Cele două clase au fost reprezentate la adunarea de tabără de la Exeter, căci la acea adunare a fost ridicat un cort de către un grup din Watertown, care a respins solia Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum a fost prezentată prin Samuel Snow. Ei au ținut adunări false, atât de zgomotoase și emoționale, încât conducătorii adunărilor lui Snow au mers la ei și le-au spus să facă liniște. La adunarea de tabără s-au manifestat două clase, iar ambele mărturiseau o legătură cu apa, însă una era contrafăcută și îi reprezenta pe neînțelepții care erau fără untdelemn. Grupul din cortul de la Exeter era oastea care era cetatea, care era totodată o fortăreață, căci ei tipificau oasele moarte și uscate ale lui Ezechiel, care sunt ridicate ca o oaste puternică la solia Strigătului de la Miezul Nopții.

In the history where those two classes are manifested Peter represented both classes. His confession that identified Jesus as the Christ, and the Son of God was produced by the inspiration of the Holy Spirit, for Christ plainly told him, “Flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven.” When Jesus then informed the disciples of the cross, Peter, lacking the influence of the Holy Spirit at that moment, took Christ, “and began to rebuke Him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee. But He turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men.”

În relatarea în care se manifestă acele două clase, Petru a reprezentat ambele clase. Mărturisirea lui, care L-a identificat pe Isus drept Hristosul și Fiul lui Dumnezeu, a fost rezultatul inspirației Duhului Sfânt, căci Hristos i-a spus limpede: "Carnea și sângele nu ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl Meu, care este în ceruri." Când Isus i-a înștiințat apoi pe ucenici cu privire la cruce, Petru, fiind lipsit în acel moment de influența Duhului Sfânt, L-a luat deoparte pe Hristos, "și a început să-L mustre, zicând: Fie-Ți departe, Doamne: aceasta nu Ți se va întâmpla. Dar El, întorcându-Se, i-a zis lui Petru: Dă-te înapoia Mea, Satano: tu Îmi ești o piatră de poticnire: căci nu cugeți la cele ale lui Dumnezeu, ci la cele ale oamenilor."

The emotional outburst of Peter aligned with the emotional worship that was occurring in the Watertown tent when Samuel Snow was presenting the message of the Midnight Cry. At that level Peter represents those who are candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. Those candidates represent a class that has the oil, which is the Holy Spirit, and it is the message and it is the character, and the other class lacks the oil. In the setting of Caesarea Philippi, Christ began to unfold “that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day.”

Izbucnirea emoțională a lui Petru era în acord cu închinarea emoțională care se desfășura în cortul din Watertown, când Samuel Snow prezenta mesajul Strigătului de la miezul nopții. La acel nivel, Petru îi reprezintă pe cei care sunt candidați să fie în rândul celor o sută patruzeci și patru de mii. Acei candidați reprezintă o clasă care are untdelemnul, care este Duhul Sfânt, și este mesajul și este caracterul, iar cealaltă clasă duce lipsă de untdelemn. În contextul Cezareei Filipi, Hristos a început să dezvăluie "că trebuie să meargă la Ierusalim, și să sufere multe din partea bătrânilor și a marilor preoți și a cărturarilor, și să fie omorât, și a treia zi să învie."

The disappointment of the disciples when those events were actually fulfilled at the cross is the history Sister White employs to illustrate the disappointment of October 22, 1844, and the disappointment of the Hebrews at the Red Sea crossing with Pharaoh’s army closing in and the waters of the sea in front of them. All of those witnesses identify the soon coming Sunday law, and the revelation of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, provides the testimony of the events that lead to that Sunday law. In doing so they also represent the “portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Dezamăgirea ucenicilor atunci când acele evenimente s-au împlinit în mod real la cruce este istoria pe care Sora White o folosește pentru a ilustra dezamăgirea din 22 octombrie 1844 și dezamăgirea Evreilor la trecerea Mării Roșii, când oastea lui Faraon se apropia, iar apele mării se aflau înaintea lor. Toți acei martori identifică legea duminicală ce urmează să vină în curând, iar descoperirea versetelor treisprezece până la cincisprezece din Daniel, capitolul unsprezece, oferă mărturia evenimentelor care conduc la acea lege duminicală. Procedând astfel, ei reprezintă, de asemenea, "partea profeției lui Daniel referitoare la zilele din urmă".

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “A careful study of types and antitypes led to the observation that the crucifixion of Christ took place on the very day in the yearly round of ceremonies given to Israel when the Passover lamb was slain. Would not the cleansing of the sanctuary typified in the Day of Atonement—falling on the tenth day of the seventh month—likewise take place on the very day in the year celebrated in the type? (see The Great Controversy, 399). This, according to the true Mosaic reckoning of time, would be October 22. Early in August, 1844, at a camp meeting at Exeter, New Hampshire, this view was introduced and it was accepted as the date for the fulfillment of the prophecy of the 2300 days. The parable of the ten virgins in Matthew 25:1–13 took on particular significance—the tarrying of the bridegroom, the waiting and slumbering of those who awaited the marriage, the cry at midnight, the shutting of the door, et cetera. The message that Christ was coming on October 22 came to be known as the ‘midnight cry.’ ‘The ‘midnight cry,’ wrote Ellen White, ‘was heralded by thousands of believers.’ She added:

> Un studiu atent al tipurilor și antitipurilor a dus la constatarea că răstignirea lui Hristos a avut loc chiar în ziua din ciclul anual de ceremonii dat lui Israel în care era jertfit mielul pascal. Nu ar trebui ca și curățirea sanctuarului, prefigurată în Ziua Ispășirii — care cădea în ziua a zecea a lunii a șaptea — să aibă loc, de asemenea, chiar în ziua din an sărbătorită în serviciul tipic? (vezi The Great Controversy, 399). Aceasta, potrivit adevăratei socotințe mozaice a timpului, ar fi 22 octombrie. La începutul lunii august 1844, la o adunare de tabără la Exeter, New Hampshire, acest punct de vedere a fost prezentat și a fost acceptat drept data împlinirii profeției celor 2300 de zile. Pilda celor zece fecioare din Matei 25:1-13 a căpătat o semnificație deosebită — întârzierea mirelui, așteptarea și ațipirea celor ce așteptau nunta, strigarea de la miezul nopții, închiderea ușii etc. Solia că Hristos urma să vină la 22 octombrie a ajuns să fie cunoscută drept „strigarea de la miezul nopții”. „«Strigarea de la miezul nopții», a scris Ellen White, «a fost vestită de mii de credincioși».” Ea a adăugat:

> “‘Like a tidal wave the [seventh-month] movement swept over the land. From city to city, from village to village, and into remote country places it went, until the waiting people of God were fully aroused.—The Great Controversy, 400.’

> „Ca un val de maree, mișcarea [lunii a șaptea] a măturat țara. Din oraș în oraș, din sat în sat și până în locurile rurale îndepărtate a pătruns, până când poporul așteptător al lui Dumnezeu a fost pe deplin trezit.-The Great Controversy, 400.”

> “The rapidity with which the message spread is depicted by writers cited by L. E. Froom:

> Rapiditatea cu care s-a răspândit mesajul este descrisă de scriitori citați de L. E. Froom:

> “‘Bates left the record that the Exeter message ‘flew as it were upon the wings of the wind.’ Men and women sped by rail and water, by stagecoach and horseback, with bundles of books and papers, distributing them as ‘profusely as the leaves of autumn.’ White said, ‘The work before us was to fly to every part of that wide field, sound the alarm, and wake the slumbering ones.’ And Wellcome adds that the movement broke forth like the released waters of a dam. Fields of ripened grain were left standing unharvested, and full-grown potatoes left undug in the ground. The coming of the Lord was nigh. There was no time now for such earthly things.—The Prophetic Faith of Our Fathers, Vol. IV, p. 816.

> „Bates a lăsat consemnarea că solia de la Exeter «a zburat, parcă, pe aripile vântului». Bărbați și femei se grăbeau pe calea ferată și pe apă, cu diligența și călare, cu pachete de cărți și tipărituri, distribuindu-le «din belșug, ca frunzele toamnei». White a spus: «Lucrarea care ne stătea înainte era să zburăm către fiecare parte a acelui câmp larg, să dăm alarma și să-i trezim pe cei adormiți.» Iar Wellcome adaugă că mișcarea a izbucnit ca apele eliberate dintr-un baraj. Câmpuri de grâne coapte au fost lăsate în picioare, nerecoltate, iar cartofi ajunși la maturitate au rămas nescoși din pământ. Venirea Domnului era aproape. Nu mai era vreme acum pentru asemenea lucruri pământești.-Credința profetică a părinților noștri, vol. IV, p. 816.”

> “As an eyewitness and participant in the movement, Ellen White described the character of the rapidly accelerating work:

> În calitate de martor ocular și participantă la mișcare, Ellen White a descris caracterul lucrării care se accelera rapid:

> “‘Believers saw their doubt and perplexity removed, and hope and courage animated their hearts. The work was free from those extremes which are ever manifested when there is human excitement without the controlling influence of the word and Spirit of God…. It bore the characteristics that mark the work of God in every age. There was little ecstatic joy, but rather deep searching of heart, confession of sin, and forsaking of the world. A preparation to meet the Lord was the burden of agonizing spirits….

> 'Credincioșii au văzut cum îndoiala și nedumerirea le-au fost înlăturate, iar nădejdea și curajul le-au însuflețit inimile. Lucrarea era lipsită de acele excese care se manifestă întotdeauna când există înflăcărare omenească fără influența cârmuitoare a Cuvântului și a Duhului lui Dumnezeu.... Ea purta trăsăturile care marchează lucrarea lui Dumnezeu în fiecare veac. Era puțină bucurie extatică, ci mai degrabă cercetare adâncă a inimii, mărturisirea păcatelor și lepădare de lume. Pregătirea pentru a-L întâmpina pe Domnul era povara sufletelor în agonie....

> “‘Of all the great religious movements since the days of the apostles, none have been more free from human imperfection and the wiles of Satan than was that of the autumn of 1844. Even now, after the lapse of many years [1888], all who shared in that movement and who have stood firm upon the platform of truth still feel the holy influence of that blessed work and bear witness that it was of God.—Ibid., 400, 401.’

> 'Dintre toate marile mișcări religioase de la zilele apostolilor încoace, niciuna nu a fost mai lipsită de imperfecțiune omenească și de uneltirile lui Satana decât aceea din toamna anului 1844. Chiar și acum, după trecerea multor ani [1888], toți cei care au fost părtași la acea mișcare și care au stat neclintiți pe platforma adevărului simt încă influența sfântă a acelei lucrări binecuvântate și mărturisesc că ea a fost de la Dumnezeu.-Ibid., 400, 401.'

> “In spite of the evidences of a work sweeping across the land and drawing thousands into the fellowship of the Second Advent, and some two hundred ministers from various churches united in spreading the message, [See C. M. Maxwell, Tell it to the world, pp. 19, 20.] the Protestant churches as a whole spurned it and used every means at their command to prevent the belief in Christ’s soon coming from spreading. No one dared to mention in a church service the hope of the soon coming of Jesus, but to those awaiting the event it was quite different.

> În pofida dovezilor unei lucrări care se răspândea cu putere în toată țara și atrăgea mii în părtășia Celui de-al Doilea Advent, și a faptului că aproximativ două sute de pastori din diferite biserici s-au unit în răspândirea soliei, [A se vedea C. M. Maxwell, Tell it to the world, pp. 19, 20.] bisericile protestante, în ansamblu, au respins-o și au folosit toate mijloacele aflate la dispoziția lor pentru a împiedica răspândirea credinței în apropiata venire a lui Hristos. Nimeni nu îndrăznea să menționeze, într-un serviciu divin, nădejdea venirii apropiate a lui Isus, însă pentru cei care așteptau evenimentul lucrurile stăteau cu totul altfel.

> “Ellen White told what it was like:

> Ellen White a descris cum era:

> “‘Every moment seemed precious and of the utmost importance to me. I felt that we were doing work for eternity, and that the careless and uninterested were in the greatest peril. My faith was unclouded, and I appropriated the precious promises of Jesus to myself….

> 'Fiecare clipă mi se părea prețioasă și de cea mai mare însemnătate. Simțeam că făceam o lucrare pentru veșnicie și că cei nepăsători și indiferenți se aflau în cea mai mare primejdie. Credința mea era neumbrită și mi-am însușit pentru mine prețioasele făgăduințe ale lui Isus....

> “‘With diligent searching of hearts and humble confession we came prayerfully up to the time of expectation. Every morning we felt that it was our first business to secure the evidence that our lives were right before God. We realized that if we were not advancing in holiness we were sure to retrograde. Our interest for each other increased; we prayed much with and for one another.

> 'Cu cercetarea sârguincioasă a inimilor și mărturisirea smerită am ajuns, în duh de rugăciune, la vremea așteptării. În fiecare dimineață simțeam că prima noastră datorie era să dobândim dovada că viețile noastre erau drepte înaintea lui Dumnezeu. Am înțeles că, dacă nu înaintam în sfințenie, negreșit dădeam înapoi. Grija noastră unii pentru alții a sporit; ne-am rugat mult unii cu alții și unii pentru alții.

> “‘We assembled in the orchards and groves to commune with God and to offer up our petitions to Him, feeling more clearly His presence when surrounded by His natural works. The joys of salvation were more necessary to us than our food and drink. If clouds obscured our minds we dared not rest or sleep till they were swept away by the consciousness of our acceptance with the Lord.—Life Sketches of James White and Ellen G. White (1880), 188, 189.” Arthur White, The Ellen White Biography, volume 1, 51, 52.

> „Ne adunam în livezi și dumbrăvi pentru a avea părtășie cu Dumnezeu și pentru a-I aduce cererile noastre, simțind mai limpede prezența Sa când eram înconjurați de lucrările Sale din natură. Bucuriile mântuirii ne erau mai necesare decât hrana și băutura. Dacă norii ne întunecau mintea, nu îndrăzneam să ne odihnim sau să dormim până când erau risipiți prin conștiința acceptării noastre de către Domnul. – Life Sketches of James White and Ellen G. White (1880), 188, 189.” Arthur White, The Ellen White Biography, volumul 1, 51, 52.

Back to Articles