Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Four

Cartea lui Daniel - Numărul o sută patru

Unveiling the Prophetic Rule: Understanding the Investigative and Executive Judgments in the Last Days

Dezvăluirea regulii profetice: înțelegerea judecății de cercetare și a judecății executorii în zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word

We are putting in place the prophetic rule that was identified by the Lion of the tribe of Judah in His work of unsealing the last six verses of Daniel eleven, at the “time of the end,” in 1989, when the Soviet Union was swept away by an secret alliance between Ronald Reagan and the pope of Rome. We have shown that the triple applications of Rome and the fall of Babylon identify the woman and the beast she rides upon and reigns over in Revelation seventeen.

Stabilim regula profetică pe care Leul din seminția lui Iuda a identificat-o în lucrarea Sa de desigilare a ultimelor șase versete din Daniel, capitolul unsprezece, la „timpul sfârșitului”, în 1989, când Uniunea Sovietică a fost spulberată printr-o alianță secretă între Ronald Reagan și papa de la Roma. Am arătat că aplicările triple ale Romei și căderea Babilonului identifică femeia și fiara pe care ea o călărește și peste care domnește în Apocalipsa, capitolul șaptesprezece.

The portrayal of the woman and the beast in chapters seventeen and eighteen identify the progressive judgment which God brings upon Modern Babylon, beginning at the soon-coming Sunday law and lasting until Michael stands up and human probation closes. That period of time marks the first part of God’s Executive Judgment that is accomplished with a mixture of His mercy. Then with the seven last plagues, no mercy is mixed with His judgments. The two steps have been also inferred in the Investigative Judgment, which began on October 22, 1844. The investigative judgment began with the investigation and judgment of the dead, and on September 11, 2001, the investigative judgment of the living began.

Prezentarea femeii și a fiarei din capitolele șaptesprezece și optsprezece identifică judecata progresivă pe care Dumnezeu o aduce asupra Babilonului modern, începând cu legea duminicală iminentă și durând până când Mihail se va ridica și se va încheia timpul de probă al omenirii. Acea perioadă marchează prima parte a Judecății Executorii a lui Dumnezeu, care este înfăptuită cu un amestec al îndurării Sale. Apoi, odată cu cele șapte ultime plăgi, nicio îndurare nu mai este amestecată cu judecățile Sale. Cele două etape au fost, de asemenea, deduse în Judecata de Cercetare, care a început la 22 octombrie 1844. Judecata de Cercetare a început cu cercetarea și judecarea morților, iar la 11 septembrie 2001 a început Judecata de Cercetare a celor vii.

The judgment of the living is also divided into two periods, the first beginning on September 11, 2001, with the investigation and judgment of those that are candidates to be among the one hundred and forty-four thousand, for judgment begins with the house of God. The investigative judgment of the dead was only accomplished upon those whose names had, at some time in their life, been recorded in the book of life. The names of the dead that were written and registered were then compared with the book of sins. If they had unconfessed sins their names were removed from the book of life. The investigative judgment of the Living is qualified as beginning with the house of God, whereas there needed to be no qualification in the investigative judgment of the dead.

Judecata celor vii este, de asemenea, împărțită în două perioade, prima începând la data de 11 septembrie 2001, odată cu cercetarea și judecarea celor care sunt candidați să fie dintre cei o sută patruzeci și patru de mii, căci judecata începe de la casa lui Dumnezeu. Judecata de cercetare a morților s-a efectuat numai asupra acelora ale căror nume fuseseră, la un moment dat în viața lor, înscrise în cartea vieții. Numele morților care erau scrise și înregistrate au fost apoi confruntate cu cartea păcatelor. Dacă aveau păcate nemărturisite, numele lor erau șterse din cartea vieții. Judecata de cercetare a Celor Vii este precizată ca începând de la casa lui Dumnezeu, pe când în judecata de cercetare a morților nu a fost nevoie de o astfel de precizare.

In the investigative judgment of the living, God’s Word was careful to identify that judgment during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand began at Jerusalem, which is God’s church. The Bible provides a second direct witness to this fact.

În judecata de cercetare a celor vii, Cuvântul lui Dumnezeu a avut grijă să arate că judecata din timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii a început la Ierusalim, care este biserica lui Dumnezeu. Biblia oferă o a doua mărturie directă a acestui fapt.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Căci a sosit vremea când judecata trebuie să înceapă de la casa lui Dumnezeu; și dacă începe întâi cu noi, care va fi sfârșitul celor ce nu ascultă de Evanghelia lui Dumnezeu? 1 Petru 4:17.

The judgment of the living begins at Jerusalem, the house of God, and there is a specific time when that judgment begins. The judgment of the living begins in Jerusalem when the writer’s inkhorn goes through Jerusalem and places a mark upon the men and women who sigh and cry for the abominations that are done in the church and also the land.

Judecata celor vii începe de la Ierusalim, casa lui Dumnezeu, și există o vreme anume când acea judecată începe. Judecata celor vii începe în Ierusalim atunci când cel cu călimara de scriitor străbate Ierusalimul și pune un semn asupra bărbaților și femeilor care suspină și plâng pentru urâciunile care se săvârșesc în biserică și, de asemenea, în țară.

The class that does not obey the gospel is identified in Revelation chapter seven in contrast with the one hundred and forty-four thousand, where John there identifies them as the great multitude. The great multitude represents a class of living souls that are judged during the period of the judgment of the living who have not fully obeyed God’s law, for they have been worshipping on the pope’s day of the sun. At the soon-coming Sunday law in the United States those who have been sealed by the angel with the writer’s inkhorn in Ezekiel chapter nine, which is also the sealing of Revelation chapter seven, are lifted up as an ensign. Then those who are currently not obeying the gospel will be held accountable to the seventh-day Sabbath.

Clasa care nu ascultă de Evanghelie este identificată în Apocalipsa, capitolul șapte, în contrast cu cei o sută patruzeci și patru de mii, unde Ioan îi identifică drept marea mulțime. Marea mulțime reprezintă o categorie de suflete vii care sunt judecate în perioada judecății celor vii și care nu au ascultat pe deplin de Legea lui Dumnezeu, căci s-au închinat în ziua papală a soarelui. La legea duminicală iminentă din Statele Unite, cei care au fost pecetluiți de îngerul cu călimara de scriitor din Ezechiel, capitolul nouă — aceasta fiind, de asemenea, pecetluirea din Apocalipsa, capitolul șapte — sunt înălțați ca un stindard. Atunci cei care, în prezent, nu ascultă de Evanghelie vor fi trași la răspundere cu privire la Sabatul zilei a șaptea.

> “But Christians of past generations observed the Sunday, supposing that in so doing they were keeping the Bible Sabbath; and there are now true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion, who honestly believe that Sunday is the Sabbath of divine appointment. God accepts their sincerity of purpose and their integrity before Him. But when Sunday observance shall be enforced by law, and the world shall be enlightened concerning the obligation of the true Sabbath, then whoever shall transgress the command of God, to obey a precept which has no higher authority than that of Rome, will thereby honor popery above God. He is paying homage to Rome and to the power which enforces the institution ordained by Rome. He is worshiping the beast and his image. As men then reject the institution which God has declared to be the sign of His authority, and honor in its stead that which Rome has chosen as the token of her supremacy, they will thereby accept the sign of allegiance to Rome—‘the mark of the beast.’ And it is not until the issue is thus plainly set before the people, and they are brought to choose between the commandments of God and the commandments of men, that those who continue in transgression will receive ‘the mark of the beast.’” The Great Controversy, 449.

> Dar creștinii din generațiile trecute păzeau duminica, socotind că, făcând astfel, țineau Sabatul biblic; și există acum creștini adevărați în fiecare biserică, fără a excepta comuniunea romano-catolică, care cred cu sinceritate că duminica este Sabatul rânduit de Dumnezeu. Dumnezeu primește sinceritatea intenției lor și integritatea lor înaintea Lui. Dar când păzirea duminicii va fi impusă prin lege, iar lumea va fi luminată cu privire la obligația păzirii adevăratului Sabat, atunci oricine va călca porunca lui Dumnezeu, pentru a se supune unui precept care nu are o autoritate mai înaltă decât cea a Romei, va onora prin aceasta papalitatea mai presus de Dumnezeu. El aduce omagiu Romei și puterii care impune instituția rânduită de Roma. El se închină fiarei și chipului ei. Atunci când oamenii vor respinge instituția pe care Dumnezeu a declarat-o a fi semnul autorității Sale și vor onora, în locul ei, ceea ce Roma a ales ca însemn al supremației ei, vor primi astfel semnul loialității față de Roma — 'semnul fiarei'. Și abia când chestiunea va fi astfel așezată limpede înaintea poporului și acesta va fi adus să aleagă între poruncile lui Dumnezeu și poruncile oamenilor, cei care stăruie în neascultare vor primi 'semnul fiarei'. Marea luptă, 449.

The ensign of those who are sealed are who calls those who obey not the gospel into obedience.

Stindardul celor pecetluiți este acela care îi cheamă pe cei ce nu ascultă de Evanghelie la ascultare.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10–12.

> Și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Iesei, care va sta ca un stindard pentru popoare; către el se vor îndrepta neamurile, iar odihna lui va fi plină de slavă. Și se va întâmpla în ziua aceea că Domnul Își va întinde mâna iarăși, a doua oară, ca să aducă înapoi rămășița poporului Său, pe cei ce vor mai rămâne, din Asiria, și din Egipt, și din Patros, și din Cuș, și din Elam, și din Șinear, și din Hamat, și din insulele mării. Și va ridica un stindard pentru neamuri și va strânge pe izgoniții lui Israel și îi va aduna laolaltă pe împrăștiații lui Iuda din cele patru colțuri ale pământului. Isaia 11:10-12.

Those who currently do not obey not the gospel are judged while they are living, but their judgment must follow the investigative judgment of the living one hundred and forty-four thousand, for they can only be warned by seeing men and women with the seal of God during the crisis of the soon coming Sunday law.

Cei care în prezent nu se supun Evangheliei sunt judecați în timpul vieții lor, dar judecata lor trebuie să urmeze judecata de cercetare a celor vii, a celor o sută patruzeci și patru de mii, căci ei pot fi avertizați numai văzând bărbați și femei cu pecetea lui Dumnezeu în timpul crizei iminentei legi duminicale.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> Lucrarea Duhului Sfânt este aceea de a convinge lumea cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată. Lumea poate fi avertizată numai văzându-i pe cei care cred adevărul sfințiți prin adevăr, acționând potrivit unor principii înalte și sfinte, arătând, într-un sens înalt și elevat, linia de demarcație dintre cei care păzesc poruncile lui Dumnezeu și cei care le calcă în picioare. Sfințirea Duhului marchează deosebirea dintre cei care au pecetea lui Dumnezeu și cei care țin o zi de odihnă falsă. Când va veni testul, se va arăta limpede care este semnul fiarei. Este ținerea duminicii. Cei care, după ce au auzit adevărul, continuă să considere această zi ca fiind sfântă, poartă semnătura omului fărădelegii, care a crezut că poate schimba vremurile și legea. Bible Training School, 1 decembrie 1903.

The executive judgment, which is where the work of the third Elijah is accomplished, begins at the soon-coming Sunday law. It is two periods of time; in the first period God’s judgments are mixed with mercy for those who do not now obey the gospel, and then it is followed by the seven last plagues that are poured out without mercy.

Judecata executivă, în cadrul căreia se înfăptuiește lucrarea celui de-al treilea Ilie, începe odată cu legea duminicală care va veni în curând. Ea cuprinde două perioade de timp: în prima perioadă, judecățile lui Dumnezeu sunt îmbinate cu milă față de cei care acum nu ascultă de Evanghelie; apoi urmează cele șapte ultime plăgi, turnate fără milă.

> “Probationary time will not continue much longer. Now God is withdrawing his restraining hand from the earth. Long has he been speaking to men and women through the agency of his Holy Spirit; but they have not heeded the call. Now he is speaking to his people, and to the world, by his judgments. The time of these judgments is a time of mercy for those who have not yet had opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; his hand is still stretched out to save. Large numbers will be admitted to the fold of safety who in these last days will hear the truth for the first time.” Review and Herald, November 22, 1906.

> Timpul de probă nu va mai continua multă vreme. Acum Dumnezeu Își retrage mâna Sa stăvilitoare de pe pământ. De multă vreme El le vorbește bărbaților și femeilor prin lucrarea Duhului Său Sfânt; dar ei nu au luat aminte la chemare. Acum El vorbește poporului Său și lumii prin judecățile Sale. Vremea acestor judecăți este un timp de îndurare pentru aceia care încă nu au avut ocazia să învețe ce este adevărul. Cu blândețe îi va privi Domnul. Inima Sa plină de îndurare este mișcată; mâna Sa este încă întinsă ca să mântuiască. Mulți, care în aceste zile din urmă vor auzi pentru prima dată adevărul, vor fi primiți în staulul siguranței. Review and Herald, 22 noiembrie 1906.

Those who obey not the gospel are the “other sheep,” Jesus promised to call, and they will hear His voice when He calls.

Cei care nu se supun Evangheliei sunt cele „alte oi”, pe care Isus a promis să le cheme, și vor auzi glasul Său când va chema.

> And other sheep I have, which are not of this fold: them also I must bring, and they shall hear my voice; and there shall be one fold, and one shepherd. John 10:16.

> Și mai am alte oi, care nu sunt din staulul acesta; trebuie să le aduc și pe acelea, iar ele vor auzi glasul meu; și va fi un singur staul și un singur păstor. Ioan 10:16.

The “voice” they hear is the second “voice” of Revelation chapter eighteen, that cries loudly at the soon-coming Sunday law when the judgment of the great whore is doubled, for she has filled up her probationary cup of sin.

„Vocea” pe care o aud este a doua „voce” din capitolul optsprezece al Apocalipsei, care strigă cu glas tare la venirea iminentă a legii duminicale, când judecata curvei celei mari este îndoită, căci ea și-a umplut paharul păcatului în vremea de probă.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> Profetul spune: „Am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere; și pământul s-a luminat de slava lui. Și a strigat cu mare putere, cu glas puternic, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare și a ajuns locuință a demonilor” (Apocalipsa 18:1,2). Aceasta este aceeași solie care a fost dată de al doilea înger. Babilonul a căzut, „pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei desfrânării ei” (Apocalipsa 14:8). Ce este acel vin? — Învățăturile ei false. Ea a dat lumii un sabat fals în locul Sabatului din a patra poruncă și a repetat minciuna pe care Satana i-a spus-o întâi Evei în Eden — nemurirea naturală a sufletului. Multe rătăciri înrudite ea le-a răspândit pretutindeni, „învățând ca învățături poruncile oamenilor” (Matei 15:9).

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> Când Isus Și-a început lucrarea publică, El a curățit Templul de profanarea sa sacrilegă. Printre ultimele acte ale lucrării Sale a fost a doua curățire a Templului. Astfel, în ultima lucrare pentru avertizarea lumii, bisericilor le sunt adresate două chemări distincte. Solia celui de-al doilea înger este: "A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei desfrânării ei" (Apocalipsa 14:8). Iar în strigătul cel tare al soliei îngerului al treilea se aude din cer un glas, zicând: "Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din plăgile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei" (Apocalipsa 18:4, 5). Solii alese, cartea 2, 118.

At the soon coming Sunday law in the United States the progressive executive judgment upon Modern Babylon commences, and the last period of the judgment of the living begins as the two judgments overlap. The third messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant work represents the work during the time of the judgment of the living that began on September 11, 2001, and ends when the last of those who currently do not obey the gospel hear the second voice of Revelation chapter eighteen, and come out of Babylon. That work identifies the purification and purging of the temple of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the ministry of the messenger who prepares the way, and then a purging and purification of the temple of the great multitude at the ending of the ministry of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant.

Odată cu iminenta adoptare a legii duminicale în Statele Unite începe judecata executivă progresivă asupra Babilonului Modern, iar ultima perioadă a judecății celor vii debutează, pe măsură ce cele două judecăți se suprapun. Al treilea mesager, care pregătește calea pentru Mesagerul Legământului, reprezintă lucrarea din timpul judecății celor vii, care a început la 11 septembrie 2001 și se încheie atunci când ultimii dintre aceia care în prezent nu ascultă de evanghelie aud a doua voce din Apocalipsa, capitolul optsprezece, și ies din Babilon. Acea lucrare identifică purificarea și curățirea templului celor o sută patruzeci și patru de mii la începutul slujirii mesagerului care pregătește calea, iar apoi o curățire și o purificare a templului marii mulțimi la încheierea slujirii mesagerului care pregătește calea pentru Mesagerul Legământului.

At the soon coming Sunday law the manifestation of the power of God that occurred at Pentecost is repeated.

Odată cu legea duminicală care vine în curând, se va repeta manifestarea puterii lui Dumnezeu care a avut loc la Cincizecime.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost. . . .

> Niciunul dintre noi nu va primi vreodată pecetea lui Dumnezeu cât timp caracterele noastre poartă vreo pată sau întinare. Rămâne în seama noastră să îndreptăm defectele din caracterele noastre, să curățim templul sufletului de orice întinare. Atunci ploaia târzie va cădea peste noi, așa cum ploaia timpurie a căzut peste ucenici în Ziua Cincizecimii. . . .

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 214, 216.

> Ce faceți, fraților, în marea lucrare a pregătirii? Cei care se unesc cu lumea primesc tiparul lumesc și se pregătesc pentru semnul fiarei. Cei care nu se încred în sine, care se smeresc înaintea lui Dumnezeu și își curățesc sufletele prin ascultarea de adevăr — aceștia primesc tiparul ceresc și se pregătesc pentru pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Când decretul va fi emis și pecetea va fi întipărită, caracterul lor va rămâne curat și fără pată pentru veșnicie. Mărturii, volumul 5, 214, 216.

It is here that a seeming discrepancy in the prophetic Word might be stumbled over, though it is not necessary to do so. At Pentecost in the time of the disciples the message that was empowered was not carried to the Gentiles, which are those who do not obey the gospel at the soon-coming Sunday law. The message that was empowered at Pentecost was carried to ancient Israel, that for another three and a half years were still in their final probationary time.

Aici se poate întâlni o aparentă discrepanță în Cuvântul profetic, de care unii s-ar putea poticni, deși nu este necesar să fie așa. La Cincizecime, în vremea ucenicilor, mesajul care a fost însoțit de putere nu a fost vestit Neamurilor, care sunt aceia ce nu vor asculta de Evanghelie la apropiata lege duminicală. Mesajul care a fost însoțit de putere la Cincizecime a fost vestit Israelului din vechime, care, pentru încă trei ani și jumătate, se afla în timpul său final de probă.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> Șaptezeci de săptămâni au fost hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale celei sfinte, pentru a pune capăt fărădelegii, și pentru a pune capăt păcatelor, și pentru a face ispășire pentru nelegiuire, și pentru a aduce o dreptate veșnică, și pentru a pecetlui vedenia și profeția, și pentru a unge pe Sfântul Sfinților. Daniel 9:24.

The message that was empowered at Pentecost would not be carried to those who obeyed not the gospel until Stephen was stoned in the year 34. Sister White often identifies this fact.

Solia investită cu putere la Cincizecime nu avea să fie vestită celor care nu se supuneau Evangheliei până când Ștefan a fost ucis cu pietre în anul 34. Sora White arată adesea acest fapt.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> Atunci, a zis îngerul: „El va confirma legământul cu mulți pentru o săptămână [șapte ani].” Timp de șapte ani după ce Mântuitorul Și-a început lucrarea, Evanghelia avea să fie propovăduită cu precădere iudeilor; timp de trei ani și jumătate de către Hristos Însuși; iar după aceea de către apostoli. „La jumătatea săptămânii va face să înceteze jertfa și darul de mâncare.” Daniel 9:27. În primăvara anului 31 d.Hr., Hristos, adevărata jertfă, a fost jertfit pe Calvar. Atunci catapeteasma templului s-a rupt în două, arătând că sacralitatea și semnificația cultului jertfelor încetaseră. Venise vremea ca jertfa și darul de mâncare pământești să înceteze.

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> Săptămâna aceea—șapte ani—a luat sfârșit în anul 34 d.Hr. Atunci, prin lapidarea lui Ștefan, iudeii au pecetluit în mod definitiv respingerea Evangheliei; ucenicii care fuseseră împrăștiați prin prigonire „mergeau pretutindeni vestind Cuvântul” (Faptele 8:4); și la puțin timp după aceea, Saul, prigonitorul, s-a convertit și a devenit Pavel, apostolul neamurilor. The Desire of Ages, 233.

The message which was empowered at Pentecost, fifty days after Christ’s resurrection, aligns with the Sunday law where the gospel calls Christ’s other flock out of Babylon, yet it was not for three and a half years after the cross that the Jews “sealed their rejection of the gospel,” and the message then went to the Gentiles, who are those who then did not obey the gospel. The seeming contradiction is magnified by the identification that in 34 AD the Jews sealed their rejection of the gospel, for Sister White says otherwise.

Solia care a primit putere la Cincizecime, la cincizeci de zile după învierea lui Hristos, se aliniază cu legea duminicală, în cadrul căreia Evanghelia cheamă cealaltă turmă a lui Hristos să iasă din Babilon; totuși, abia după trei ani și jumătate de la cruce iudeii „și-au pecetluit respingerea Evangheliei”, iar solia a mers apoi la Neamuri, care sunt cei care atunci nu se supuneau Evangheliei. Contradicția aparentă este amplificată prin identificarea faptului că, în anul 34 d.Hr., iudeii și-au pecetluit respingerea Evangheliei, căci sora White spune altfel.

> “Since the whole ritual economy was symbolical of Christ, it had no value apart from Him. When the Jews sealed their rejection of Christ by delivering Him to death, they rejected all that gave significance to the temple and its services. Its sacredness had departed. It was doomed to destruction. From that day sacrificial offerings and the service connected with them were meaningless. Like the offering of Cain, they did not express faith in the Saviour. In putting Christ to death, the Jews virtually destroyed their temple. When Christ was crucified, the inner veil of the temple was rent in twain from top to bottom, signifying that the great final sacrifice had been made, and that the system of sacrificial offerings was forever at an end.” The Desire of Ages, 165.

> Deoarece întreaga rânduială rituală era simbol al lui Hristos, ea nu avea nicio valoare în afara Lui. Când iudeii și-au pecetluit respingerea lui Hristos, predându-L morții, au respins tot ceea ce dădea semnificație templului și slujbelor lui. Sfințenia îl părăsise. Era sortit distrugerii. Din ziua aceea, jertfele și slujirea legată de ele nu mai aveau nicio semnificație. Asemenea jertfei lui Cain, ele nu exprimau credință în Mântuitorul. Punându-L pe Hristos la moarte, iudeii și-au distrus, în fapt, templul. Când Hristos a fost răstignit, perdeaua dinăuntru a templului s-a rupt în două, de sus până jos, semnificând că marea jertfă finală fusese adusă și că sistemul jertfelor lua sfârșit pentru totdeauna. Dorința veacurilor, 165.

Did the Jews seal their rejection of the gospel at the stoning of Stephen or the cross of Christ? This seeming contradiction is associated with the seeming contradiction of identifying the manifestation of the power of God at Pentecost to the soon-coming Sunday law.

Și-au pecetluit evreii respingerea Evangheliei la lapidarea lui Ștefan sau la crucea lui Hristos? Această aparentă contradicție este asociată cu aparenta contradicție a identificării manifestării puterii lui Dumnezeu la Cincizecime cu iminenta lege duminicală.

We intend to sort the seeming contradiction out in the next article, but I wish to remind us that the purpose of this particular consideration is based upon the fact that is identified by the prophets that God’s Laodicean people in the last days do not understand the judgment. We have taken time to review the various periods and purposes of the judgment in order to be clear about how the investigative and executive judgments both meet at the soon-coming Sunday law. In order to see the revelation associated with the seeming contradictions we have just raised these elements needed to be reviewed.

Intenționăm să lămurim aparenta contradicție în articolul următor, dar doresc să ne reamintesc că scopul acestei analize se întemeiază pe faptul, identificat de profeți, că poporul laodicean al lui Dumnezeu din zilele de pe urmă nu înțelege judecata. Ne-am luat timp să trecem în revistă diferitele perioade și scopuri ale judecății, pentru a fi limpezi cu privire la modul în care judecata de cercetare și judecata executorie converg amândouă la legea duminicală iminentă. Pentru a vedea revelația asociată cu aparentele contradicții pe care tocmai le-am semnalat, a fost necesar ca aceste elemente să fie reexaminate.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Roman Catholics acknowledge that the change in the Sabbath was made by their church, and they cite this very change as evidence of the supreme authority of the church. They declare that by observing the first day of the week as the Sabbath, Protestants are recognizing her power to legislate in divine things. The Roman church has not relinquished her claim to infallibility; and when the world and the Protestant churches accept a spurious Sabbath of her creating, while they reject the Sabbath of Jehovah, they virtually acknowledge this claim. They may cite the authority for this change, but the fallacy of their reasoning is easily discerned. The papist is sharp enough to see that Protestants are deceiving themselves, willingly closing their eyes to the facts in the case. As the Sunday institution gains favor, he rejoices, feeling assured that it will eventually bring the whole Protestant world under the banner of Rome.

> Romano-catolicii recunosc că schimbarea Sabatului a fost făcută de Biserica lor și invocă chiar această schimbare ca dovadă a autorității supreme a Bisericii. Ei declară că, prin păzirea primei zile a săptămânii ca Sabat, protestanții recunosc puterea ei de a legifera în lucrurile divine. Biserica Romei nu a renunțat la pretenția sa de infailibilitate; iar când lumea și bisericile protestante acceptă un Sabat spuriu, creat de ea, în vreme ce resping Sabatul lui Iehova, ele recunosc de fapt această pretenție. Acestea pot invoca autoritatea pentru această schimbare, dar eroarea raționamentului lor este ușor de discernut. Papistașul este destul de ager ca să vadă că protestanții se înșală singuri, închizându-și de bunăvoie ochii la faptele cazului. Pe măsură ce instituția duminicii câștigă trecere, el se bucură, simțindu-se încredințat că, în cele din urmă, va aduce întreaga lume protestantă sub stindardul Romei.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Roman church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false Sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal Sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> Schimbarea Sabatului este semnul sau pecetea autorității Bisericii Romei. Cei care, înțelegând cerințele poruncii a patra, aleg să păzească Sabatul fals în locul celui adevărat, aduc astfel omagiu acelei puteri de către care, și numai de către ea, este poruncit acesta. Semnul fiarei este Sabatul papal, care a fost acceptat de lume în locul zilei rânduite de Dumnezeu.

> “But the time to receive the mark of the beast, as designated in prophecy, has not yet come. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit Sabbath, and when the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast in their foreheads or in their hands.

> Dar vremea de a primi semnul fiarei, așa cum este rânduită în profeție, încă nu a sosit. Timpul încercării încă nu a venit. Există creștini adevărați în fiecare biserică; nici comuniunea romano-catolică nu face excepție. Nimeni nu este condamnat până când nu a primit lumina și nu a înțeles îndatorirea poruncii a patra. Dar când va fi emis decretul de impunere a sabatului contrafăcut și când strigătul cel tare al celui de-al treilea înger va avertiza oamenii împotriva închinării fiarei și chipului ei, granița va fi trasată limpede între fals și adevărat. Atunci cei care încă stăruie în călcarea Legii vor primi semnul fiarei pe frunțile lor sau pe mâinile lor.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal Sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Bible Training School, February 2, 1913.

> Cu pași repezi ne apropiem de această perioadă. Când bisericile protestante se vor uni cu puterea seculară pentru a susține o religie falsă, împotriva căreia strămoșii lor au îndurat cea mai crâncenă prigoană, atunci Sabatul papal va fi impus de autoritatea unită a bisericii și a statului. Va avea loc o apostazie națională, care nu se va sfârși decât prin ruină națională. Bible Training School, 2 februarie 1913.

Back to Articles