Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincizeci și doi

The Symbolism of Ezekiel’s Two Sticks: A Journey through Prophecy and Redemption

Simbolismul celor două lemne ale lui Ezechiel: O călătorie prin profeție și răscumpărare

Author

Jeff Pippenger

Published

March 22, 2024

Formats

PDF
Word

We are considering the line of Ezekiel chapter thirty-seven, which first identifies the sounding of the seventh trumpet and the message to Laodicea, that brings about the army of the one hundred and forty-four thousand. Then Ezekiel repeats and enlarges upon that line by introducing the joining of the two sticks of the northern and southern kingdoms of Israel, as an illustration of the process by-which Divinity and humanity are joined during the time of the sounding of the Seventh Trumpet. Once the two nations are joined together as one nation, Ezekiel identifies that they have a king over them, and then he addresses the everlasting covenant that is the covenant accomplished with the one hundred and forty-four thousand, while emphasizing those last day covenant people would have God’s sanctuary in their midst for eternity.

Luăm în considerare linia din capitolul treizeci și șapte al lui Ezechiel, care, mai întâi, identifică sunarea celei de-a șaptea trâmbițe și mesajul către Laodicea, evenimente ce aduc la existență oastea celor o sută patruzeci și patru de mii. Apoi Ezechiel repetă și lărgește acea linie, introducând unirea celor două toiege ale împărățiilor de nord și de sud ale lui Israel, ca ilustrare a procesului prin care Divinitatea și omenirea sunt unite în timpul sunării celei de-a șaptea trâmbițe. Odată ce cele două națiuni sunt unite într-o singură națiune, Ezechiel identifică faptul că au un rege peste ele, iar apoi abordează legământul veșnic, care este legământul încheiat cu cei o sută patruzeci și patru de mii, subliniind că acel popor al legământului din zilele de pe urmă va avea sanctuarul lui Dumnezeu în mijlocul său pentru veșnicie.

We have added to that line, the work of John measuring the temple in 1844, thus typifying the final measuring that began on September 11, 2001. That measuring is also addressed by Zechariah, who includes that the measuring takes place when God once again chooses Jerusalem as the city to place His name. We are drawing a simile between the components that make up the temple, and the two sticks of the northern and southern kingdoms of Israel. The work of Christ in bringing together His Divinity with the humanity of the one hundred and forty-four thousand is represented in the two prophecies of the twenty-five hundred and twenty years of scattering brought upon the northern and southern kingdoms, in conjunction with the prophecy of twenty-three hundred years.

Am adăugat la acea linie lucrarea lui Ioan de a măsura templul în 1844, tipificând astfel măsurarea finală care a început la 11 septembrie 2001. Acea măsurare este abordată, de asemenea, de Zaharia, care arată că măsurarea are loc atunci când Dumnezeu alege din nou Ierusalimul ca cetatea în care să-Și pună Numele. Stabilim o similitudine între componentele care alcătuiesc templul și cele două toiege ale regatelor de nord și de sud ale lui Israel. Lucrarea lui Hristos de a uni Dumnezeirea Sa cu umanitatea celor o sută patruzeci și patru de mii este reprezentată în cele două profeții ale celor două mii cinci sute douăzeci de ani de risipire adusă asupra regatelor de nord și de sud, în conjuncție cu profeția celor două mii trei sute de ani.

To identify what the sticks of Ezekiel represent in the work of the gospel requires a basic understanding of the gospel. Christ accepted our fallen flesh after four thousand years of inherited weakness, which were passed unto Him through Mary. As our Example, He demonstrated that by the exercising of His will, to be surrendered unto His Father’s will, we can overcome as He overcame, by exercising our will in subjection to His will. Our will is employed, either for good or evil in our brain, which is the citadel of the soul.

Pentru a identifica ceea ce reprezintă bucățile de lemn din Ezechiel în lucrarea Evangheliei este necesară o înțelegere de bază a Evangheliei. Hristos a luat asupra Sa trupul nostru căzut după patru mii de ani de slăbiciune moștenită, care I-au fost transmise prin Maria. Ca Exemplul nostru, El a demonstrat că, exercitându-Și voința spre a Se preda voii Tatălui Său, putem birui așa cum a biruit El, exercitându-ne voința în supunere față de voia Lui. Voința noastră este exercitată, fie spre bine, fie spre rău, în creierul nostru, care este cetatea sufletului.

> “The student who desires to put the work of two terms into one, should not be permitted to have his own way in this matter. To undertake to do double work means with many, overtaxation of the mind, and a neglect of proper physical exercise. It is not reasonable to suppose that the mind can grasp and digest an oversupply of mental food, and it is as great a sin to overfeed the mind as it is to load the digestive organs, giving the stomach no periods of rest. The brain is the citadel of the whole man, and wrong habits of eating, dressing, or sleeping, affect the brain, and prevent the attaining of that which the student desires,—a good mental discipline. Any part of the body that is not treated with consideration will telegraph its injury to the brain. There should be exercised much patience and perseverance in instructing the youth how to preserve their health. They should become well informed on this matter, that every muscle and organ may be so strengthened and disciplined that in voluntary or involuntary action, the best of health may result, and the brain be invigorated to sustain the taxation of study.” Christian Education, 124.

> Studentul care dorește să concentreze munca a două semestre într-unul singur nu ar trebui să i se îngăduie să-și urmeze voia în această privință. A se angaja să facă muncă dublă înseamnă, pentru mulți, suprasolicitarea minții și neglijarea exercițiului fizic cuvenit. Nu este rațional să presupunem că mintea poate cuprinde și digera un surplus de hrană mentală, iar a supraalimenta mintea este un păcat la fel de mare ca a încărca organele digestive, nelăsând stomacului perioade de odihnă. Creierul este cetatea întregului om, iar obiceiurile greșite de alimentație, îmbrăcăminte sau somn afectează creierul și împiedică atingerea a ceea ce studentul dorește — o bună disciplină mentală. Oricare parte a trupului care nu este tratată cu considerație își va telegrafia vătămarea către creier. Trebuie manifestate multă răbdare și perseverență în instruirea tinerilor cum să își păstreze sănătatea. Ei ar trebui să fie bine informați în această privință, pentru ca fiecare mușchi și organ să fie astfel întărit și disciplinat, încât, atât în acțiuni voluntare, cât și involuntare, să rezulte cea mai bună stare de sănătate, iar creierul să fie revigorat pentru a susține solicitarea impusă de studiu. Educație creștină, 124.

The work of the everlasting covenant is to write God’s law upon our hearts and our minds, and both our heart and our mind is located in the “citadel of our souls,” which is our brain.

Lucrarea legământului veșnic este de a scrie legea lui Dumnezeu pe inimile și mințile noastre, iar atât inima, cât și mintea se află în „cetatea sufletelor noastre”, care este creierul nostru.

> “The mind of a man or woman does not come down in a moment from purity and holiness to depravity, corruption, and crime. It takes time to transform the human to the divine, or to degrade those formed in the image of God to the brutal or the satanic. By beholding we become changed. Though formed in the image of his Maker, man can so educate his mind that sin which he once loathed will become pleasant to him. As he ceases to watch and pray, he ceases to guard the citadel, the heart, and engages in sin and crime. The mind is debased, and it is impossible to elevate it from corruption while it is being educated to enslave the moral and intellectual powers and bring them in subjection to grosser passions. Constant war against the carnal mind must be maintained; and we must be aided by the refining influence of the grace of God, which will attract the mind upward and habituate it to meditate upon pure and holy things.” Adventist Home, 330.

> Mintea unui bărbat sau a unei femei nu coboară într-o clipă de la puritate și sfințenie la depravare, stricăciune și crimă. Este nevoie de timp pentru a transforma omenescul în divin sau pentru a-i degrada pe cei formați după chipul lui Dumnezeu până la starea brutală ori satanică. Prin privire suntem schimbați. Deși a fost creat după chipul Făcătorului său, omul își poate educa mintea astfel încât păcatul pe care odinioară îl detesta să-i devină plăcut. Pe măsură ce încetează să vegheze și să se roage, încetează să păzească cetatea, inima, și se dedă la păcat și crimă. Mintea este degradată și este imposibil s-o ridici din stricăciune câtă vreme este educată să înrobească puterile morale și intelectuale și să le aducă în supunerea față de patimi mai grosolane. Trebuie menținut un război neîncetat împotriva minții firești; iar noi trebuie să fim ajutați de influența rafinantă a harului lui Dumnezeu, care va atrage mintea în sus și o va obișnui să mediteze asupra lucrurilor curate și sfinte. Căminul adventist, 330.

The “mind,” the “heart,” the “brain” is the “citadel of the soul.” A citadel is a fortress that is to be guarded from the entrance of sin.

„Mintea”, „inima”, „creierul” este „cetatea sufletului”. O cetate este o fortăreață care trebuie păzită de pătrunderea păcatului.

> “In His prayer to the Father, Christ gave to the world a lesson which should be graven on mind and soul. ‘This is life eternal,’ He said, ‘that they might know Thee the only true God, and Jesus Christ, whom Thou hast sent.’ John 17:3. This is true education. It imparts power. The experimental knowledge of God and of Jesus Christ whom He has sent, transforms man into the image of God. It gives to man the mastery of himself, bringing every impulse and passion of the lower nature under the control of the higher powers of the mind. It makes its possessor a son of God and an heir of heaven. It brings him into communion with the mind of the Infinite, and opens to him the rich treasures of the universe.” Christ’s Object Lessons, 114.

> „În rugăciunea Sa către Tatăl, Hristos a dat lumii o lecție care ar trebui să fie întipărită în minte și suflet. «Aceasta este viața veșnică», a spus El, «să Te cunoască pe Tine, singurul Dumnezeu adevărat, și pe Isus Hristos, pe Care L-ai trimis.» Ioan 17:3. Aceasta este adevărata educație. Ea conferă putere. Cunoașterea prin experiență a lui Dumnezeu și a lui Isus Hristos, pe Care El L-a trimis, transformă omul după chipul lui Dumnezeu. Îi dă omului stăpânire de sine, aducând fiecare impuls și pasiune ale firii inferioare sub controlul puterilor superioare ale minții. Îl face pe cel ce o posedă fiu al lui Dumnezeu și moștenitor al cerului. Îl aduce în comuniune cu mintea Infinitului și îi deschide comorile bogate ale universului.” Christ's Object Lessons, 114.

The “higher powers” are to be employed to control and bring into subjection the “impulses and passions of the lower nature.” The higher powers are located in the mind, and it is “communion with the mind of the Infinite,” that “transforms man into the image of God.” In the sealing time of the one hundred and forty-four thousand the image of the beast is formed in one class and the image of Christ in the other class. What accomplishes the transformation is the connection of minds. Those who have a carnal or fleshly mind as Paul identifies it, form the image of the flesh—the beast. Those who have attained the mind of Christ, form the image of Christ. The promise of the covenant is that we can attain to the mind of Christ at conversion, though we were all born with a carnal mind.

«Puterile superioare» trebuie folosite pentru a stăpâni și a aduce în supunere «impulsurile și patimile naturii inferioare». Puterile superioare sunt situate în minte, iar «comuniunea cu mintea Infinitului» este cea care «transformă omul după chipul lui Dumnezeu». În timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, într-o clasă se formează chipul fiarei, iar în cealaltă, chipul lui Hristos. Ceea ce înfăptuiește transformarea este conexiunea minților. Cei care au o minte carnală sau trupească, așa cum o identifică Pavel, formează chipul cărnii — al fiarei. Cei care au dobândit mintea lui Hristos formează chipul lui Hristos. Făgăduința legământului este că putem dobândi mintea lui Hristos la convertire, deși toți ne-am născut cu o minte trupească.

> Let this mind be in you, which was also in Christ Jesus: Who, being in the form of God, thought it not robbery to be equal with God: But made himself of no reputation, and took upon him the form of a servant, and was made in the likeness of men: And being found in fashion as a man, he humbled himself, and became obedient unto death, even the death of the cross. Philippians 2:5–8.

> Să fie în voi gândul acesta, care era și în Hristos Isus: El, deși era în chipul lui Dumnezeu, n-a socotit ca un lucru de apucat să fie deopotrivă cu Dumnezeu, ci S-a deșertat pe Sine Însuși și a luat chip de rob, făcându-Se asemenea oamenilor; și, la înfățișare fiind aflat ca un om, S-a smerit pe Sine Însuși și S-a făcut ascultător până la moarte, și încă moarte de cruce. Filipeni 2:5-8.

We are to have the mind of Christ in us, as it was also in Christ, for we were created in His image. But we do not have that mind, we have a carnal mind, sold under sin.

Se cuvine să avem în noi mintea lui Hristos, așa cum era și în Hristos, căci am fost creați după chipul Său. Dar nu avem acea minte, ci avem o minte trupească, vândută sub păcat.

> There is therefore now no condemnation to them which are in Christ Jesus, who walk not after the flesh, but after the Spirit. For the law of the Spirit of life in Christ Jesus hath made me free from the law of sin and death. For what the law could not do, in that it was weak through the flesh, God sending his own Son in the likeness of sinful flesh, and for sin, condemned sin in the flesh: That the righteousness of the law might be fulfilled in us, who walk not after the flesh, but after the Spirit. For they that are after the flesh do mind the things of the flesh; but they that are after the Spirit the things of the Spirit. For to be carnally minded is death; but to be spiritually minded is life and peace. Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be. So then they that are in the flesh cannot please God. But ye are not in the flesh, but in the Spirit, if so be that the Spirit of God dwell in you. Now if any man have not the Spirit of Christ, he is none of his. And if Christ be in you, the body is dead because of sin; but the Spirit is life because of righteousness. Romans 8:1–10.

> Așadar, acum nu este nicio osândire pentru cei care sunt în Hristos Isus, care nu umblă după carne, ci după Duh. Căci legea Duhului vieții în Hristos Isus m-a eliberat de legea păcatului și a morții. Căci ceea ce Legea nu putea să facă, fiind neputincioasă din pricina cărnii, Dumnezeu, trimițând pe însuși Fiul Său în asemănarea cărnii păcătoase și pentru păcat, a osândit păcatul în carne, pentru ca dreptatea Legii să se împlinească în noi, care nu umblăm după carne, ci după Duh. Căci cei ce sunt după carne cugetă la cele ale cărnii, iar cei ce sunt după Duh, la cele ale Duhului. Fiindcă cugetul cărnii este moarte, iar cugetul Duhului este viață și pace; pentru că cugetul cărnii este vrăjmășie împotriva lui Dumnezeu: căci nu se supune legii lui Dumnezeu, nici nu poate. Așadar, cei ce sunt în carne nu pot să-I placă lui Dumnezeu. Voi însă nu sunteți în carne, ci în Duh, dacă într-adevăr Duhul lui Dumnezeu locuiește în voi. Iar dacă cineva nu are Duhul lui Hristos, nu este al Lui. Și dacă Hristos este în voi, trupul este mort din pricina păcatului, dar Duhul este viață din pricina dreptății. Romani 8:1-10.

To be of the Spirit is life, and to be of the flesh is death. The flesh is the lower nature, it is the source of our feelings. The fleshly lower nature is to be governed by the higher nature, which is accomplished by the exercise of our wills in subjection to the Holy Spirit. Our higher carnal minds can be transformed here and now, but our lower nature must wait for the Second Coming to be changed.

A fi al Duhului este viață, iar a fi al cărnii este moarte. Carnea este firea inferioară; ea este izvorul simțămintelor noastre. Firea trupească inferioară trebuie să fie cârmuită de firea superioară, lucru care se împlinește prin exercitarea voințelor noastre în supunere față de Duhul Sfânt. Partea superioară a minții noastre trupești poate fi transformată aici și acum, dar firea noastră inferioară trebuie să aștepte A Doua Venire pentru a fi schimbată.

Ezekiel’s two sticks identify a stick that is represented as the courtyard, and that stick reached its conclusion in 1798. It had been perfectly divided by twelve hundred and sixty years of paganism trampling down the host, and twelve hundred and sixty years of papalism trampling down the host. That stick did not represent the trampling down of God’s sanctuary, for God’s sanctuary was located in the southern kingdom. The host that was trampled down by paganism and papalism, was a human temple, but in relation to the southern kingdom it was the body, and the southern kingdom was where God chose to place the head. The northern kingdom was the body, the southern kingdom was the head.

Cele două lemne ale lui Ezechiel identifică un lemn care este reprezentat ca fiind curtea, iar acel lemn și-a încheiat cursul în 1798. El fusese împărțit în mod desăvârșit în două perioade: o mie două sute șaizeci de ani în care păgânismul a călcat în picioare oștirea și o mie două sute șaizeci de ani în care papalitatea a călcat în picioare oștirea. Acel lemn nu reprezenta călcarea în picioare a sanctuarului lui Dumnezeu, căci sanctuarul lui Dumnezeu se afla în împărăția de sud. Oștirea care a fost călcată în picioare de păgânism și de papalitate era un templu omenesc, dar, în raport cu împărăția de sud, ea era trupul, iar împărăția de sud era locul unde Dumnezeu a ales să așeze capul. Împărăția de nord era trupul, împărăția de sud era capul.

The northern kingdom’s two divisions of twelve hundred and sixty years, represented the two various tendencies to sin in the body temple, as represented by inherited and cultivated tendencies. Paganism was a symbol of the inherited tendencies of sin in the body temple, and papalism’s adoption of the religion of paganism, represents the cultivated tendencies to sin. In either case, the body temple could not be transformed until the Second Coming, so the stick of the northern kingdom extended only to 1798, and when John was told to measure the temple, that stick was to be left off.

Cele două diviziuni de o mie două sute șaizeci de ani ale regatului de nord reprezentau cele două tendințe diferite spre păcat din templul trupului, așa cum sunt reprezentate de tendințele ereditare și cele cultivate. Păgânismul era un simbol al tendințelor ereditare ale păcatului în templul trupului, iar adoptarea de către papalism a religiei păgânismului reprezintă tendințele cultivate spre păcat. În ambele cazuri, templul trupului nu putea fi transformat până la A Doua Venire, astfel că toiagul regatului de nord s-a întins doar până la 1798, iar când i s-a spus lui Ioan să măsoare templul, acel toiag trebuia lăsat deoparte.

The word “conversion,” means a transformation or change from one state or condition to another. When Adam and Eve sinned, they were “converted” from their original state, for they had been created perfect, in the image of God, with the higher powers controlling the lower powers. When they sinned, they were “converted” into a being where the lower powers took ascendancy over the higher powers. They transmitted that condition to all their descendants.

Cuvântul „convertire” înseamnă o transformare sau o schimbare dintr-o stare sau condiție în alta. Când Adam și Eva au păcătuit, au fost „convertiți” din starea lor originară, căci fuseseră creați desăvârșiți, după chipul lui Dumnezeu, cu puterile superioare stăpânind asupra celor inferioare. Când au păcătuit, au fost „convertiți” la o stare în care puterile inferioare au căpătat întâietate asupra celor superioare. Ei au transmis acea stare tuturor urmașilor lor.

In the prophetic relation of Ezekiel’s two sticks, the Lord chose Jerusalem to be the head, the capital where the king resided. It was to be the higher power. In the simile of the two sticks the southern kingdom was the lower power in relation to the higher kingdom in the north. The conversion that is represented when the two sticks were to be joined, required that the southern kingdom was returned to its position as the head. It was to be converted unto the northern kingdom, for it was then joined with the true king of the north, and connected with the throne room of the true northern kingdom.

În relatarea profetică despre cele două toiege ale lui Ezechiel, Domnul a ales Ierusalimul să fie capul, capitala în care își avea reședința regele. Ea urma să fie puterea superioară. În similitudinea celor două toiege, regatul de la miazăzi era puterea inferioară în raport cu regatul superior de la miazănoapte. Convertirea care este reprezentată atunci când cele două toiege urmau să fie unite cerea ca regatul de la miazăzi să fie readus la poziția sa de cap. Acesta trebuia să fie convertit către regatul de la miazănoapte, căci atunci era unit cu adevăratul rege al miazănoaptei și legat de sala tronului adevăratului regat de la miazănoapte.

For this reason, the northern kingdom only reached to 1798, and John was told to leave off the courtyard, which only reached to 1798. The southern kingdom would be joined to the stick of the twenty-three hundred years with the arrival of the third angel, but the northern kingdom would end as the combination of divinity and humanity was accomplished within the two apartments of the temple which John then measured. The northern kingdom was connected by the link of forty-six with the southern kingdom, at the arrival of the third angel, but it did not directly connect with 1844, as did the southern kingdom.

Din acest motiv, regatul de nord s-a întins doar până în 1798, iar lui Ioan i s-a spus să lase afară curtea, care s-a întins doar până în 1798. Regatul de sud avea să fie unit cu toiagul celor două mii trei sute de ani odată cu sosirea îngerului al treilea, dar regatul de nord avea să se sfârșească pe măsură ce unirea dintre divinitate și omenire era înfăptuită în cele două încăperi ale templului pe care Ioan le-a măsurat atunci. Regatul de nord era legat, prin veriga celor patruzeci și șase, de regatul de sud, la sosirea îngerului al treilea, dar nu se lega în mod direct de 1844, așa cum se lega regatul de sud.

The southern kingdom was linked with both the temple of forty-six years, and the combination of divinity with humanity represented by the two hundred and twenty years. The northern kingdom in 1798, marked the foundation of the temple of forty-six years, but it there ended, for as the foundation, it represented the flesh which Christ had taken upon Himself, and His flesh was slain from the foundation of the world. All the temples are interchangeable symbols, and the foundation of the forty-six years in 1798, identifies His human flesh, and the conclusion of those forty-six years in 1844, identifies His Divinity.

Împărăția de la miazăzi a fost legată atât de templul celor patruzeci și șase de ani, cât și de unirea divinității cu umanitatea, reprezentată de cei două sute douăzeci de ani. Împărăția de la miazănoapte, în 1798, a marcat punerea temeliei templului celor patruzeci și șase de ani, dar acolo s-a încheiat, căci, fiind temelia, aceasta reprezenta trupul pe care Hristos Și-l asumase, iar trupul Său a fost înjunghiat de la întemeierea lumii. Toate templele sunt simboluri interschimbabile, iar temelia celor patruzeci și șase de ani, în 1798, identifică trupul Său omenesc, iar încheierea acelor patruzeci și șase de ani, în 1844, identifică divinitatea Sa.

The host that was trampled down until 1798 was not God’s sanctuary, though God’s sanctuary was represented as being trampled down in that period of time, but that trampling down was being carried out in the southern kingdom, where God had chosen Jerusalem, to place His sanctuary and name. The host that had been trampled down, represented the Gentiles, it represented the body.

Oștirea care a fost călcată în picioare până în 1798 nu era sanctuarul lui Dumnezeu, deși sanctuarul lui Dumnezeu era înfățișat ca fiind călcat în picioare în acea perioadă; însă acea călcare în picioare se săvârșea în împărăția de la miazăzi, acolo unde Dumnezeu alesese Ierusalimul, ca să-Și așeze sanctuarul și Numele Său. Oștirea care fusese călcată în picioare îi reprezenta pe Neamuri; ea reprezenta trupul.

When Adam and Eve sinned, the “seven times” of seven thousand years of humanity being trampled down by sin began. At that point, the Lamb who was slain from the foundation of the world provided skins of lamb to cover the sinful nakedness of humanity. When the trampling down of humanity concluded in 1798, the Lamb, who is the foundation and builder of every sanctified representation of a temple, was again slain. There the northern kingdom, and the human temple represented therein, ended.

Când Adam și Eva au păcătuit, au început „șapte vremuri”: șapte mii de ani în care omenirea a fost călcată în picioare de păcat. Atunci, Mielul care a fost junghiat de la întemeierea lumii a oferit piei de miel pentru a acoperi goliciunea păcătoasă a omenirii. Când călcarea în picioare a omenirii s-a încheiat în 1798, Mielul, care este temelia și ziditorul oricărei reprezentări sfințite a unui templu, a fost din nou junghiat. Atunci au luat sfârșit regatul de nord și templul omenesc reprezentat în el.

1798 was when the counterfeit antichrist was slain after he had given his satanic witness of three and a half prophetic years, which began with his empowerment in the year 538, which was preceded by thirty years of preparation beginning in the year 508. That was a satanic counterfeit of Christ’s thirty years of preparation that began at His birth, which ended at His empowerment, when He was baptized, and thereafter He gave His testimony for three and a half literal years until He reached the point where the Lamb slain from the foundation of the world was crucified. Then was fulfilled His promise that once the temple was destroyed, He would raise it up in three days.

Anul 1798 a fost momentul când antihristul contrafăcut a fost ucis, după ce își dăduse mărturia sa satanică timp de trei ani și jumătate profetici, care au început cu împuternicirea sa în anul 538, aceasta fiind precedată de treizeci de ani de pregătire, începând cu anul 508. Aceasta a fost o contrafacere satanică a celor treizeci de ani de pregătire ai lui Hristos, care au început la nașterea Sa și s-au încheiat cu împuternicirea Sa, când a fost botezat; iar după aceea El Și-a dat mărturia timp de trei ani și jumătate literali, până a ajuns la momentul în care Mielul junghiat de la întemeierea lumii a fost răstignit. Atunci s-a împlinit promisiunea Sa că, odată distrus templul, El îl va ridica în trei zile.

He would be the one that raised up His body temple, for it was the power of His divinity that accomplished the resurrection, for His divinity did not die at the crucifixion, it was His humanity that died on the cross, for it is impossible for God to die.

El Însuși avea să ridice templul trupului Său, căci puterea dumnezeirii Sale a săvârșit învierea, căci dumnezeirea Sa nu a murit la răstignire, ci firea Sa omenească a murit pe cruce, căci este cu neputință ca Dumnezeu să moară.

> “‘I am the resurrection, and the life’ (John 11:25). He who had said, ‘I lay down my life, that I might take it again’ (John 10:17), came forth from the grave to life that was in Himself. Humanity died; divinity did not die. In His divinity, Christ possessed the power to break the bonds of death. He declares that He has life in Himself to quicken whom He will.” Selected Messages, book 1, 301.

> "'Eu sunt învierea și viața' (Ioan 11:25). Cel ce spusese: 'Îmi dau viața, ca s-o iau iarăși' (Ioan 10:17), a ieșit din mormânt în viața care era în Sine Însuși. Umanitatea a murit; divinitatea nu a murit. În divinitatea Sa, Hristos avea puterea de a rupe legăturile morții. El declară că are viață în Sine pentru a dărui viață cui voiește." Solii alese, cartea 1, 301.

In 1798, the human temple, the host of the “northern kingdom”, came to a conclusion, for as the symbol of the lower nature, it could not be changed until the resurrection at the Second Coming. It did however identify the foundation of the forty-six years when Christ raised up the temple which could be transformed, represented by the southern kingdom, which was a symbol of the higher powers of the mind, which is transformed the moment a sinner is justified.

În 1798, templul omenesc, lăcaș al „împărăției de la miazănoapte”, a ajuns la încheiere, căci, fiind simbolul firii inferioare, nu putea fi transformat până la învierea de la a Doua Venire. Totuși, el a identificat temelia perioadei de patruzeci și șase de ani, când Hristos a ridicat templul care putea fi transformat, reprezentat de împărăția de la miazăzi, care era un simbol al puterilor superioare ale minții, care sunt transformate în clipa în care un păcătos este îndreptățit.

> “Upon the foundation that Christ Himself had laid, the apostles built the church of God. In the Scriptures the figure of the erection of a temple is frequently used to illustrate the building of the church. Zechariah refers to Christ as the Branch that should build the temple of the Lord. He speaks of the Gentiles as helping in the work: ‘They that are far off shall come and build in the temple of the Lord;’ and Isaiah declares, ‘The sons of strangers shall build up thy walls.’ Zechariah 6:12, 15; Isaiah 60:10.

> Pe temelia pe care Hristos Însuși o așezase, apostolii au zidit Biserica lui Dumnezeu. În Scripturi, imaginea ridicării unui templu este folosită frecvent pentru a ilustra zidirea Bisericii. Zaharia se referă la Hristos ca la Odrasla care avea să zidească templul Domnului. El vorbește despre neamuri ca ajutând la lucrare: „Cei de departe vor veni și vor zidi în templul Domnului”; iar Isaia declară: „Fiii străinilor îți vor zidi zidurile.” Zaharia 6:12, 15; Isaia 60:10.

> “Writing of the building of this temple, Peter says, ‘To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ.’ 1 Peter 2:4, 5.

> Scriind despre zidirea acestui templu, Petru spune: «Apropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată, într-adevăr, de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și de mare preț, și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți spre a alcătui o casă duhovnicească, o preoție sfântă, pentru a aduce jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu prin Isus Hristos.» 1 Petru 2:4, 5.

> “In the quarry of the Jewish and the Gentile world the apostles labored, bringing out stones to lay upon the foundation. In his letter to the believers at Ephesus, Paul said, ‘Now therefore ye are no more strangers and foreigners, but fellow citizens with the saints, and of the household of God; and are built upon the foundation of the apostles and prophets, Jesus Christ Himself being the Chief Cornerstone; in whom all the building fitly framed together groweth unto an holy temple in the Lord: in whom ye also are builded together for an habitation of God through the Spirit.’ Ephesians 2:19–22.

> În cariera lumii iudaice și a neamurilor, apostolii au ostenit, scoțând pietre spre a le așeza pe temelie. În epistola sa către credincioșii din Efes, Pavel a spus: ‘Așadar, nu mai sunteți străini și venetici, ci sunteți împreună-cetățeni cu sfinții și ai casei lui Dumnezeu; și sunteți zidiți pe temelia apostolilor și a prorocilor, piatra din capul unghiului fiind Însuși Iisus Hristos; în El toată clădirea, bine închegată, crește într-un templu sfânt în Domnul; în El și voi sunteți zidiți împreună, spre a fi un lăcaș al lui Dumnezeu, prin Duhul.’ Efeseni 2:19-22.

> “And to the Corinthians he wrote: ‘According to the grace of God which is given unto me, as a wise master builder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is.’ 1 Corinthians 3:10–13.

> Și către Corinteni a scris: „Potrivit harului lui Dumnezeu care mi-a fost dat, ca un maestru constructor înțelept, am pus temelia, iar altul zidește pe ea. Dar fiecare să ia seama cum zidește pe ea. Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care este pusă, care este Iisus Hristos. Iar dacă cineva zidește pe această temelie aur, argint, pietre prețioase, lemn, fân, paie, lucrarea fiecăruia va fi făcută vădită; pentru că ziua o va face cunoscută, fiindcă va fi descoperită prin foc; și focul va încerca lucrarea fiecăruia, de ce fel este.” 1 Corinteni 3:10-13.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 595, 596.

> Apostolii au zidit pe o temelie sigură, chiar pe Stânca Veacurilor. La această temelie au adus pietrele pe care le-au extras din lume. Nu fără piedici au lucrat ziditorii. Lucrarea lor a fost făcută nespus de dificilă de împotrivirea vrăjmașilor lui Hristos. Au trebuit să se confrunte cu bigotismul, prejudecățile și ura celor care zideau pe o temelie falsă. Mulți dintre cei ce lucrau ca ziditori ai bisericii puteau fi asemănați cu ziditorii zidului din zilele lui Neemia, despre care este scris: „Cei ce zideau zidul și cei ce purtau poverile, precum și cei ce încărcau, fiecare cu una din mâini lucra la lucru, iar cu cealaltă ținea arma.” Neemia 4:17. Faptele apostolilor, 595, 596.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The fall of man filled all heaven with sorrow. The world that God had made was blighted with the curse of sin and inhabited by beings doomed to misery and death. There appeared no escape for those who had transgressed the law. Angels ceased their songs of praise. Throughout the heavenly courts there was mourning for the ruin that sin had wrought.

> Căderea omului a umplut întregul cer de întristare. Lumea pe care Dumnezeu o crease era lovită de blestemul păcatului și locuită de ființe osândite la suferință și moarte. Nu se întrevedea nicio scăpare pentru cei care călcaseră Legea. Îngerii au încetat cântările lor de laudă. În toate curțile cerești era jale pentru ruina pe care o pricinuisese păcatul.

> “The Son of God, heaven’s glorious Commander, was touched with pity for the fallen race. His heart was moved with infinite compassion as the woes of the lost world rose up before Him. But divine love had conceived a plan whereby man might be redeemed. The broken law of God demanded the life of the sinner. In all the universe there was but one who could, in behalf of man, satisfy its claims. Since the divine law is as sacred as God Himself, only one equal with God could make atonement for its transgression. None but Christ could redeem fallen man from the curse of the law and bring him again into harmony with Heaven. Christ would take upon Himself the guilt and shame of sin—sin so offensive to a holy God that it must separate the Father and His Son. Christ would reach to the depths of misery to rescue the ruined race.

> Fiul lui Dumnezeu, slăvitul Comandant al cerului, a fost mișcat de milă față de omenirea căzută. Inima Lui s-a înduioșat de o compasiune infinită când suferințele lumii pierdute s-au ridicat înaintea Lui. Dar iubirea divină a conceput un plan prin care omul să poată fi răscumpărat. Legea lui Dumnezeu, călcată, cerea viața păcătosului. În tot universul era doar unul singur care putea, în numele omului, să-i satisfacă cerințele. Deoarece legea divină este la fel de sfântă ca Dumnezeu Însuși, numai Cel deopotrivă cu Dumnezeu putea aduce ispășire pentru călcarea ei. Nimeni în afară de Hristos nu putea să-l răscumpere pe omul căzut de sub blestemul legii și să-l aducă din nou în armonie cu Cerul. Hristos avea să ia asupra Sa vina și rușinea păcatului—păcat atât de ofensator unui Dumnezeu sfânt, încât trebuia să-L despartă pe Tatăl de Fiul Său. Hristos avea să coboare până în adâncurile mizeriei pentru a salva omenirea ruinată.

> “Before the Father He pleaded in the sinner’s behalf, while the host of heaven awaited the result with an intensity of interest that words cannot express. Long continued was that mysterious communing—’the counsel of peace’ (Zechariah 6:13) for the fallen sons of men. The plan of salvation had been laid before the creation of the earth; for Christ is ‘the Lamb slain from the foundation of the world’ (Revelation 13:8); yet it was a struggle, even with the King of the universe, to yield up His Son to die for the guilty race. But ‘God so loved the world, that He gave His only-begotten Son, that whosoever believeth in Him should not perish, but have everlasting life.’ John 3:16. Oh, the mystery of redemption! the love of God for a world that did not love Him! Who can know the depths of that love which ‘passeth knowledge’? Through endless ages immortal minds, seeking to comprehend the mystery of that incomprehensible love, will wonder and adore.

> Înaintea Tatălui El mijlocea în favoarea păcătosului, în timp ce oștirile cerești așteptau rezultatul cu o intensitate a interesului pe care cuvintele nu o pot exprima. Mult a durat acea tainică sfătuire — „sfatul păcii” (Zaharia 6:13) — pentru fiii căzuți ai oamenilor. Planul mântuirii fusese rânduit înainte de crearea pământului; căci Hristos este „Mielul înjunghiat de la întemeierea lumii” (Apocalipsa 13:8); și totuși a fost o luptă, chiar pentru Împăratul universului, să-Și dea pe Fiul Său să moară pentru neamul omenesc vinovat. Dar „atât de mult a iubit Dumnezeu lumea, încât L-a dat pe singurul Său Fiu, pentru ca oricine crede în El să nu piară, ci să aibă viață veșnică.” Ioan 3:16. O, taina răscumpărării! Dragostea lui Dumnezeu pentru o lume care nu L-a iubit! Cine poate cunoaște adâncimile acelei iubiri care „întrece cunoașterea”? De-a lungul veacurilor fără de sfârșit, minți nemuritoare, căutând să pătrundă taina acelei iubiri de nepătruns, vor privi cu uimire și se vor închina.

> “God was to be manifest in Christ, ‘reconciling the world unto Himself.’ 2 Corinthians 5:19. Man had become so degraded by sin that it was impossible for him, in himself, to come into harmony with Him whose nature is purity and goodness. But Christ, after having redeemed man from the condemnation of the law, could impart divine power to unite with human effort. Thus by repentance toward God and faith in Christ the fallen children of Adam might once more become ‘sons of God.’ 1 John 3:2.” Patriarchs and Prophets, 63, 64.

> Dumnezeu avea să Se manifeste în Hristos, „împăcând lumea cu Sine”. 2 Corinteni 5:19. Omul ajunsese atât de degradat prin păcat, încât îi era cu neputință, prin sine însuși, să intre în armonie cu Acela a cărui natură este puritate și bunătate. Dar Hristos, după ce l-a răscumpărat pe om de sub condamnarea legii, putea să-i împărtășească putere divină, care să se unească cu strădania omenească. Astfel, prin pocăință față de Dumnezeu și credință în Hristos, copiii căzuți ai lui Adam puteau din nou să devină „fii ai lui Dumnezeu”. 1 Ioan 3:2. Patriarhi și Profeți, 63, 64.

Back to Articles