Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Sixteen

Cartea lui Ioel și Biserica laodiceană a Adventiștilor de Ziua a Șaptea - Numărul șaisprezece

Number Sixteen

Numărul șaisprezece

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2025

Formats

PDF
Word

My apologies for so many words in advance of taking up the primary topic. I wish to place certain prophetic lines in place, that are important pieces of the logic I intend to employ when we directly consider the book of Joel. I have previously mentioned that the Hebrew word that is translated as “cut off” in the book of Joel, finds its roots in the sacrificial method of ratifying a covenant in the days of Abraham.

Îmi cer iertare pentru atâtea cuvinte înainte de a trece la subiectul principal. Doresc să așez în prealabil anumite linii profetice, care constituie elemente importante ale raționamentului pe care intenționez să-l folosesc atunci când vom examina în mod direct cartea lui Ioel. Am menționat anterior că termenul ebraic care este tradus ca „cut off” în cartea lui Ioel își are rădăcinile în metoda sacrificială de ratificare a unui legământ din zilele lui Avraam.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Treziți-vă, bețivilor, și plângeți; și tânguiți-vă, toți băutorii de vin, din pricina mustului; căci mustul a fost tăiat de la gura voastră. Ioel 1:5.

The Hebrew word “cut off” is H3772, and it is a primitive root meaning ‘to cut (off, down or asunder); by implication to destroy or consume; specifically to covenant (that is, make an alliance or bargain, originally by cutting flesh and passing between the pieces).’

Cuvântul ebraic „cut off” este H3772 și este o rădăcină primitivă care înseamnă „a tăia (a reteza, a doborî sau a despărți în bucăți); prin implicație, a distruge sau a consuma; în mod specific, a încheia un legământ (adică a face o alianță sau o înțelegere, inițial prin tăierea cărnii și trecerea printre bucăți).”

I realize that the Strong’s definition of “cut off,” calls it a “primitive root,” in the grammatical sense. That being said, the cutting associated with the covenant and Abraham, identifies that the light of the covenant is attached to the word, and that light is set forth at its primitive historical root. “Cut” in terms of covenant history; is a prophetic symbol based upon its primitive roots, and it is also grammatically identified as a primitive root.

Îmi dau seama că definiția lui Strong a termenului «cut off» îl desemnează drept «rădăcină primitivă», în sens gramatical. Prin urmare, tăierea asociată cu legământul și cu Abraham arată că lumina legământului este legată de cuvânt, iar acea lumină este fixată în rădăcina ei istorică primitivă. «Tăierea», în termenii istoriei legământului, este un simbol profetic întemeiat pe rădăcinile sale primitive și este, de asemenea, identificată gramatical drept o rădăcină primitivă.

The pronouncement in verse five, is not only identifying that they do not have the message of the latter rain, as represented by the “new wine,” but also that they are ‘then and there’ rejected as God’s covenant people, a covenant people who trace their “primitive roots” back to Abraham.

Declarația din versetul cinci nu doar identifică faptul că ei nu au solia ploii târzii, așa cum este reprezentată de „vinul nou”, ci și că ei sunt, „chiar atunci și acolo”, respinși ca popor al legământului lui Dumnezeu, un popor al legământului care își urmărește „rădăcinile primitive” până la Avraam.

The generation that died in the wilderness over forty years, traced their primitive roots back to Abraham, meaning the father of many nations. The generation who entered the Promised Land with Joshua, traced their primitive roots back to Abraham. The Jews who crucified Christ traced their primitive roots back to Abraham. The Protestants who came out of the Dark Ages, and who were then tested and passed by as God’s chosen covenant people in 1844, traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Philadelphian movement that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844 traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Laodicean movement that rebuilt Jericho in 1863, traced their primitive roots back to Abraham. The Laodicean Seventh-day Adventist church that is spewed out of the mouth of the Lord at the soon-coming Sunday law traced their primitive roots back to Abraham. All of those generations have, or will fulfill the parable of the vineyard.

Generația care a murit în pustie pe parcursul celor patruzeci de ani își urmărea rădăcinile primordiale până la Avraam, adică tatăl multor neamuri. Generația care a intrat în Țara Făgăduită împreună cu Iosua își urmărea rădăcinile primordiale până la Avraam. Iudeii care L-au răstignit pe Hristos își urmăreau rădăcinile primordiale până la Avraam. Protestanții care au ieșit din Evul Mediu întunecat, și care au fost apoi puși la probă și trecuți cu vederea ca popor al legământului ales al lui Dumnezeu în 1844, își urmăreau rădăcinile primordiale până la Avraam. Mișcarea milerită filadelfiană care a intrat în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844 își urmărea rădăcinile primordiale până la Avraam. Mișcarea milerită laodiceană care a rezidit Ierihonul în 1863 își urmărea rădăcinile primordiale până la Avraam. Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană, care este vărsată din gura Domnului la apropiata lege duminicală, își urmărea rădăcinile primordiale până la Avraam. Toate acele generații au împlinit sau vor împlini pilda viei.

The drunkards in Joel awake to find they have been rejected as God’s people, and that they do not have the message of the latter rain. The inverse is then true. Those who Joel identifies as wearing “crowns of glory,” then enter into covenant, are sealed and lifted up as an offering. The very first ratified covenant between God and a chosen people began with the same “cutting” that is represented at the final sacrifice of God’s people, which begins at the Sunday law. The cutting is the separation of wheat and tares. The tares are rejected and cast into the fire and the wheat is bundled together as the Pentecostal first fruit wheat offering, that is then lifted up, “as in former years.”

Bețivii din cartea lui Ioel se trezesc și constată că au fost respinși ca popor al lui Dumnezeu și că nu au mesajul ploii târzii. Prin urmare, contrariul este adevărat. Aceia pe care Ioel îi identifică drept purtând „cununi de slavă” intră apoi în legământ, sunt pecetluiți și ridicați ca ofrandă. Însuși primul legământ ratificat între Dumnezeu și un popor ales a început cu aceeași „tăiere” care este reprezentată în jertfa finală a poporului lui Dumnezeu, ce începe odată cu Legea duminicală. Tăierea este separarea grâului de neghină. Neghina este respinsă și aruncată în foc, iar grâul este strâns în snopi ca ofrandă de pârga grâului la Cincizecime, care apoi este ridicată, „ca în anii de odinioară”.

There are four places that are typically pointed out to represent Abraham’s covenant. In Genesis twelve Abraham is ‘called’ and given the promise to make him a great nation. This is not part of the covenant, but it is the calling of a promise. At that point his name is Abram, for one of the symbols of a covenant relationship is a name-change. Abram’s name is changed in the third of the four steps of the covenant.

Sunt patru locuri care sunt, în mod obișnuit, indicate ca reprezentând legământul lui Avraam. În Geneza 12, Avraam este „chemat” și i se dă promisiunea de a-l face un neam mare. Aceasta nu face parte din legământ, ci este chemarea însoțită de o promisiune. În acel moment numele lui este Avram, căci unul dintre simbolurile unei relații de legământ este schimbarea numelui. Numele lui Avram este schimbat în a treia dintre cele patru etape ale legământului.

> For when God made promise to Abraham, because he could swear by no greater, he sware by himself, Saying, Surely blessing I will bless thee, and multiplying I will multiply thee. And so, after he had patiently endured, he obtained the promise. For men verily swear by the greater: and an oath for confirmation is to them an end of all strife. Wherein God, willing more abundantly to shew unto the heirs of promise the immutability of his counsel, confirmed it by an oath: That by two immutable things, in which it was impossible for God to lie, we might have a strong consolation, who have fled for refuge to lay hold upon the hope set before us: Which hope we have as an anchor of the soul, both sure and stedfast, and which entereth into that within the veil; Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:13–20.

> Căci, când Dumnezeu a făcut făgăduință lui Avraam, de vreme ce nu avea pe nimeni mai mare pe care să jure, a jurat pe Sine Însuși, zicând: Cu adevărat, binecuvântând te voi binecuvânta și înmulțind te voi înmulți. Și astfel, după ce a îndurat cu răbdare, a dobândit făgăduința. Căci oamenii, într-adevăr, jură pe cineva mai mare, iar jurământul, spre întărire, este pentru ei sfârșitul oricărei neînțelegeri. De aceea și Dumnezeu, vrând să arate cu mai multă prisosință moștenitorilor făgăduinței neschimbarea sfatului Său, a întărit aceasta printr-un jurământ, pentru ca, prin două lucruri neschimbate, în care este cu neputință ca Dumnezeu să mintă, noi, care am alergat la scăpare ca să apucăm nădejdea pusă înaintea noastră, să avem o puternică mângâiere; nădejde pe care o avem ca ancoră a sufletului, sigură și neclintită, și care pătrunde până dincolo de catapeteasmă, unde, ca înaintemergător, a intrat pentru noi Iisus, făcut Arhiereu în veac după rânduiala lui Melhisedec. Evrei 6:13-20.

The calling was God’s promise to Abram, and He provided a second witness with the “oath” that followed. The “oath” that followed was threefold. After the calling of a promise, which was the first step, the second, third and fourth steps are the actual threefold covenant, by God, with a chosen people. In Genesis fifteen God formally “cuts” (establishes) the covenant through a dramatic ritual where God alone passes between divided animals, unconditionally promising land to Abraham’s descendants. The Promised Land was represented as a land between two rivers; the river of Egypt and the river Euphrates. The first step of the threefold covenant includes a direct reference of the prophetic symbolism of two rivers, and all that is attached to that symbol. When inspiration points to the Ulai and Hiddekel rivers as events that are now in the process of fulfillment, those two rivers were typified in Abram’s prophecy. The setting is between Abram’s two rivers, which when brought together with Daniel’s two rivers makes four rivers, for the voice of Christ is the voice of many waters.

Chemarea a fost promisiunea lui Dumnezeu făcută lui Avram, iar El a oferit un al doilea martor prin „jurământul” care a urmat. „Jurământul” care a urmat a fost triplu. După chemarea ca promisiune, care a fost primul pas, pașii al doilea, al treilea și al patrulea constituie propriu-zisul legământ triplu, încheiat de Dumnezeu cu un popor ales. În Geneza cincisprezece, Dumnezeu „taie” (stabilește) în mod formal legământul printr-un ritual dramatic în care numai Dumnezeu trece printre animalele despicate, promițând necondiționat țara urmașilor lui Avraam. Țara Promisă era reprezentată ca o țară între două râuri: râul Egiptului și râul Eufrat. Primul pas al legământului triplu include o trimitere directă la simbolismul profetic al celor două râuri și la tot ceea ce este legat de acel simbol. Când inspirația indică râurile Ulai și Hiddekel drept evenimente care sunt acum în curs de împlinire, acele două râuri au fost prefigurate în profeția lui Avram. Contextul este între cele două râuri ale lui Avram, care, aduse împreună cu cele două râuri ale lui Daniel, fac patru râuri, căci glasul lui Hristos este glasul multor ape.

> In the same day the Lord made a covenant with Abram, saying, Unto thy seed have I given this land, from the river of Egypt unto the great river, the river Euphrates: The Kenites, and the Kenizzites, and the Kadmonites, And the Hittites, and the Perizzites, and the Rephaims, And the Amorites, and the Canaanites, and the Girgashites, and the Jebusites. Genesis 15:18–21.

> În aceeași zi Domnul a încheiat un legământ cu Avram, zicând: Seminței tale am dat țara aceasta, de la râul Egiptului până la râul cel mare, râul Eufrat: cheniții, cheniziții, cadmoniții, hetiții, fereziții, refaimii, amoriții, canaaniții, ghirgașiții și iebusiții. Geneza 15:18-21.

The land promised to Abram was the entire world which is represented by ten kings in the last days, whereas in the first days of the covenant it was listed as ten tribes, not kings. The one hundred and forty-four thousand will be in conflict with the entire world. The world will then be involved with the testing process of Sunday worship enforcement by a one-world government under the direction of the scarlet-colored whore of Revelation seventeen, who reigns over the ten kings of the earth. With Abram the church and state symbol of the image of the beast is represented by the river of Egypt, a symbol of statecraft and the river of Babylon, a symbol of churchcraft.

Țara promisă lui Avram era întreaga lume, care este reprezentată de zece regi în zilele de pe urmă, pe când, în zilele dintâi ale legământului, ea era enumerată ca zece seminții, nu regi. Cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi în conflict cu întreaga lume. Lumea va fi apoi implicată în procesul de testare al impunerii închinării duminicale de către un guvern mondial unic, sub îndrumarea desfrânatei stacojii din Apocalipsa șaptesprezece, care domnește peste cei zece regi ai pământului. La Avram, simbolul bisericii și al statului din icoana fiarei este reprezentat de râul Egiptului, simbol al cârmuirii statale, și de râul Babilonului, simbol al cârmuirii ecleziastice.

> After these things the word of the Lord came unto Abram in a vision, saying,

> După aceste lucruri, Cuvântul Domnului a venit către Avram într-o vedenie, zicând,

> Fear not, Abram: I am thy shield, and thy exceeding great reward.

> Nu te teme, Avrame: Eu sunt scutul tău și răsplata ta cea foarte mare.

> And Abram said, Lord God, what wilt thou give me, seeing I go childless, and the steward of my house is this Eliezer of Damascus? And Abram said, Behold, to me thou hast given no seed: and, lo, one born in my house is mine heir. And, behold, the word of the Lord came unto him, saying,

> Și Avram a zis: Doamne Dumnezeule, ce-mi vei da, căci rămân fără urmaș, iar ispravnicul casei mele este acest Eliezer din Damasc? Și Avram a zis: Iată, mie nu mi-ai dat sămânță; și, iată, cel născut în casa mea este moștenitorul meu. Și, iată, cuvântul Domnului a venit la el, zicând:

> This shall not be thine heir; but he that shall come forth out of thine own bowels shall be thine heir. And he brought him forth abroad, and said, Look now toward heaven, and tell the stars, if thou be able to number them: and he said unto him, So shall thy seed be.

> Acesta nu va fi moștenitorul tău; ci cel ce va ieși din coapsele tale, acela va fi moștenitorul tău. Și l-a scos afară și i-a zis: Privește acum spre cer și numără stelele, dacă poți să le numeri; și i-a zis: Așa va fi sămânța ta.

> And he believed in the Lord; and he counted it to him for righteousness. And he said unto him,

> Și a crezut în Domnul; și i-a socotit-o lui ca dreptate. Și i-a zis,

> I am the Lord that brought thee out of Ur of the Chaldees, to give thee this land to inherit it.

> Eu sunt Domnul, care te-am scos din Urul Haldeilor, ca să-ți dau în moștenire țara aceasta.

> And he said, Lord God, whereby shall I know that I shall inherit it? And he said unto him,

> Iar el a zis: Doamne Dumnezeule, după ce voi ști că o voi moșteni? Și El i-a zis,

> Take me an heifer of three years old, and a she goat of three years old, and a ram of three years old, and a turtledove, and a young pigeon.

> Ia pentru Mine o juncă de trei ani, o capră de trei ani, un berbec de trei ani, o turturea și un pui de porumbel.

> And he took unto him all these, and divided them in the midst, and laid each piece one against another: but the birds divided he not. And when the fowls came down upon the carcases, Abram drove them away. And when the sun was going down, a deep sleep fell upon Abram; and, lo, an horror of great darkness fell upon him. And he said unto Abram,

> Și a luat cu sine toate acestea și le-a despicat în două și a așezat fiecare bucată una în fața celeilalte; iar păsările nu le-a despicat. Iar când păsările de pradă s-au coborât peste trupuri, Avram le-a izgonit. Și când asfințea soarele, un somn adânc a căzut peste Avram; și iată, o groază de mare întuneric a căzut peste el. Și i-a zis lui Avram,

> Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance.

> Să știi negreșit că sămânța ta va fi străină într-o țară care nu este a lor și le va sluji; și o vor asupri patru sute de ani. De asemenea, neamul acela, căruia îi vor sluji, îl voi judeca Eu; și după aceea vor ieși cu mare avuție.

> And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age.

> Și vei merge la părinții tăi în pace; vei fi îngropat la o bătrânețe bună.

> But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.

> Dar în a patra spiță de neam se vor întoarce iarăși aici: căci nelegiuirea Amoriților nu este încă deplină.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:1–17.

> Și s-a întâmplat că, atunci când a asfințit soarele și s-a lăsat întunericul, iată, un cuptor fumegând și o făclie aprinsă, care au trecut printre bucățile acelea. Geneza 15:1-17.

The One who would guide Moses and the children of Israel as a pillar of fire by night and a cloud by day passed between those “cut” pieces as a smoking furnace and burning lamp.

Cel ce avea să-i călăuzească pe Moise și pe copiii lui Israel ca un stâlp de foc noaptea și ca un stâlp de nor ziua a trecut printre acele bucăți "tăiate" ca un cuptor fumegând și ca o făclie aprinsă.

> And the Lord went before them by day in a pillar of a cloud, to lead them the way; and by night in a pillar of fire, to give them light; to go by day and night: He took not away the pillar of the cloud by day, nor the pillar of fire by night, from before the people. Exodus 13:21, 22.

> Și Domnul mergea înaintea lor ziua într-un stâlp de nor, ca să-i călăuzească pe cale; iar noaptea într-un stâlp de foc, ca să le dea lumină, pentru a merge ziua și noaptea. El n-a îndepărtat stâlpul de nor ziua, nici stâlpul de foc noaptea, dinaintea poporului. Exodul 13:21, 22.

The burning lamp and smoking furnace typified the pillar of cloud or fire and represents an prophetic element of the first step, of the three steps involved with God establishing the covenant with Abram. The chapter begins with the words, “Fear not,” for the message of the first angel is fear God, and those who like Abram fear God, will not need to fear God. There are two types of fear, because there are two classes of people.

Făclia de foc și cuptorul fumegând prefigurau stâlpul de nor sau de foc și reprezintă un element profetic al primului pas, dintre cei trei pași implicați în încheierea legământului de către Dumnezeu cu Avram. Capitolul începe cu cuvintele: «Nu te teme», căci mesajul primului înger este: «Temeți-vă de Dumnezeu», iar cei care, asemenea lui Avram, se tem de Dumnezeu nu vor trebui să se teamă de Dumnezeu. Există două tipuri de teamă, deoarece există două clase de oameni.

Further into the covenant passage Abram believes God and it was counted unto him as righteousness. The three angels parallel the work of the Holy Spirit as set forth by John who teaches the Holy Spirit convicts of three things; sin, righteousness and judgment. Those characteristics align with the three angels, so after the fear of God is set forth in the covenant passage, then the second step of righteousness is identified, only to be followed by the pronouncement of judgment, which is the third work of the Holy Spirit, and the message of the third angel. The first step of the covenant typified the first angel’s message, which is always a fractal of all three messages. The three steps of the covenant process, represent the three angels of Revelation fourteen.

Mai departe, în pasajul despre legământ, Avram L-a crezut pe Dumnezeu, iar aceasta i s-a socotit ca neprihănire. Cei trei îngeri corespund lucrării Duhului Sfânt, așa cum este prezentată de Ioan, care învață că Duhul Sfânt convinge de trei lucruri: păcat, neprihănire și judecată. Aceste trăsături se aliniază cu cei trei îngeri; astfel, după ce temerea de Dumnezeu este prezentată în pasajul despre legământ, este identificată a doua treaptă, cea a neprihănirii, urmată apoi de proclamarea judecății, care constituie a treia lucrare a Duhului Sfânt și mesajul celui de-al treilea înger. Prima treaptă a legământului a prefigurat mesajul primului înger, care este întotdeauna un fractal al tuturor celor trei mesaje. Cele trei trepte ale procesului legământului reprezintă cei trei îngeri din Apocalipsa 14.

After Abram is counted as righteous marking the second angel, he prepares an offering, for the offering is prepared just before the third step of judgment. That offering represents the offering of the Levites of Malachi three that is lifted up as an ensign. Just as the three periods of forty years in the life of Moses represents the three angels’ messages, the first forty years of Moses has all three steps of the three angels’ message.

După ce Avram este socotit neprihănit, fapt care marchează pe al doilea înger, el pregătește o jertfă, căci jertfa este pregătită chiar înaintea celui de-al treilea pas al judecății. Acea jertfă reprezintă jertfa leviților din Maleahi, capitolul trei, care este înălțată ca un stindard. Așa cum cele trei perioade de patruzeci de ani din viața lui Moise reprezintă soliile celor trei îngeri, primii patruzeci de ani ai lui Moise cuprind toți cei trei pași ai soliei celor trei îngeri.

Where Moses’ testimony begins is with his parents fearing God, (the first step), followed by a visual test. The second step includes a visual test, as was the case in Daniel chapter one, when Daniel first fears God and refused to eat the Babylonian diet, and then is tested based upon his physical appearance. Then for Daniel it was the third test three years later by king Nebuchadnezzar, a symbol of the king of the north and the Sunday law, which is the third angels’ message.

Punctul de pornire al mărturiei lui Moise îl constituie teama de Dumnezeu a părinților săi (primul pas), urmată de un test vizual. Al doilea pas include un test vizual, așa cum a fost cazul în capitolul întâi al cărții Daniel, când Daniel, mai întâi, se teme de Dumnezeu și refuză să mănânce regimul alimentar babilonian, iar apoi este testat pe baza înfățișării sale fizice. Apoi, pentru Daniel, urmează al treilea test, după trei ani, din partea regelui Nebucadnețar, simbol al împăratului de la miazănoapte și al legii duminicale, aceasta fiind solia celui de-al treilea înger.

Moses’ parents fear God, put him into an ark in the water and Pharaoh’s daughter was led to see the situation, and then passed judgment in favor of saving the child. The beginning of Moses life was an illustration of the covenant that God made with mankind, and then through Moses, God also made a covenant with a chosen nation selected from mankind. Noah’s covenant with mankind represents the great multitude and Moses covenant with a chosen people is the one-hundred and forty-four thousand. The offering that Abram was to make to ratify the covenant bore the emblem of the covenant of Noah, just as did Moses who fulfilled Abram’s prophecy centuries later.

Părinții lui Moise se tem de Dumnezeu, îl pun într-o arcă pe ape, iar fiica lui Faraon a fost călăuzită să vadă situația și apoi a pronunțat o hotărâre în favoarea salvării copilului. Începutul vieții lui Moise a fost o ilustrare a legământului pe care Dumnezeu l-a încheiat cu omenirea, iar apoi, prin Moise, Dumnezeu a încheiat de asemenea un legământ cu o națiune aleasă, selectată din omenire. Legământul lui Noe cu omenirea reprezintă marea mulțime, iar legământul lui Moise cu un popor ales îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Jertfa pe care Avram trebuia s-o aducă pentru a ratifica legământul avea emblema legământului lui Noe, la fel cum a făcut și Moise, care a împlinit profeția lui Avram secole mai târziu.

The offering consisted of five various animals; a three-year-old heifer, a three-year-old she goat, a three-year-old ram, a turtledove and a young pigeon. The birds were left whole, and the heifer, ram and she goat were “cut” in halves. The offering typifies the lifting up of an ensign in the last days as a visual test for mankind. The visual sign for Pharaoh’s daughter was the baby Moses in the ark. The ark is symbolized by the eight souls on the ark. The number “eight” is established as one of the prophetic characteristics of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. When you consider the five animal offerings and divide three in half, then your offering is made up of eight pieces, as typified by Noah, and then confirmed in Abram’s offering.

Jertfa era alcătuită din cinci animale diferite: o juncă de trei ani, o capră de trei ani, un berbec de trei ani, o turturea și un pui de porumbel. Păsările au fost lăsate întregi, iar junca, berbecul și capra au fost "despicate" în două. Jertfa preînchipuie ridicarea unui stindard în zilele de pe urmă, ca probă vizuală pentru omenire. Semnul vizual pentru fiica lui Faraon a fost pruncul Moise în arcă. Arca este simbolizată prin cele opt suflete de pe arcă. Numărul "opt" este stabilit ca una dintre trăsăturile profetice ale stindardului celor o sută patruzeci și patru de mii. Când iei în considerare cele cinci animale de jertfă și împarți în jumătate trei dintre ele, atunci jertfa ta este alcătuită din opt părți, după cum a fost preînchipuit la Noe și apoi confirmat în jertfa lui Avram.

Those five animals, when divided as directed by God, represent the number “eight,” and in so doing, they represent those souls at the end of the world that were typified by the “eight” souls upon the ark. The sign of circumcision, which is the second step in Abram’s threefold covenant was to be carried out on the “eighth” day after birth, and the rite was replaced by baptism, which typifies the resurrection of Christ which took place on the “eighth” day. The number “eight” is an established characteristic of the covenants of both Noah and Moses, and they typify the one hundred and forty-four thousand who will be lifted up as an ensign offering, and who are the “eighth” that is of the seven.

Aceste cinci animale, când sunt împărțite potrivit poruncii lui Dumnezeu, reprezintă numărul „opt” și, făcând astfel, îi reprezintă pe acele suflete de la sfârșitul lumii care au fost preînchipuite de cele „opt” suflete de pe corabie. Semnul tăierii împrejur, care este a doua treaptă din legământul întreit al lui Abram, trebuia să fie săvârșit în ziua „a opta” după naștere, iar rânduiala a fost înlocuită cu botezul, care preînchipuie învierea lui Hristos, ce a avut loc în ziua „a opta”. Numărul „opt” este o caracteristică statornicită a legămintelor atât ale lui Noe, cât și ale lui Moise, iar acestea îi preînchipuie pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care vor fi înălțați ca stindard de ofrandă și care sunt „al optulea”, cel ce este dintre cei șapte.

Those five animals represent the five wise virgins, who are typified by the “eight” on the ark, will pass from an old world to a new world—without seeing death.

Acele cinci animale reprezintă cele cinci fecioare înțelepte — prefigurate de «cei opt» de pe arcă — care vor trece dintr-o lume veche într-una nouă, fără a vedea moartea.

Abram’s offering was a pure offering, for all the animals in the offering were clean animals, and together they represent the primary animals used for whole burnt offerings. The first angel’s message includes the command to worship the Creator, and the primary sacrificial animals of the sanctuary service that was to be instituted when Abram’s prophecy was fulfilled in the time of Moses are set forth as the offerings of worship, while also typifying the first angel’s call to worship the Creator.

Jertfa lui Avram a fost o jertfă curată, fiindcă toate animalele din jertfă erau curate și, împreună, ele reprezintă principalele animale folosite pentru arderile-de-tot. Solia primului înger cuprinde porunca de a se închina Creatorului, iar animalele principale de jertfă ale serviciului sanctuarului, care avea să fie instituit odată cu împlinirea profeției lui Avram în vremea lui Moise, sunt înfățișate drept jertfe ale închinării, prefigurând totodată chemarea primului înger la închinare înaintea Creatorului.

Verse eighteen explicitly states, “On that day the Lord made a covenant with Abram.” That marks the first of three steps that typify the three angels of Revelation fourteen. The covenant step in Genesis fifteen represents the first angel’s message of Revelation fourteen, which is followed by a second angel, who was typified by the second step of Abram’s covenant found in Genesis seventeen.

Versetul optsprezece afirmă în mod explicit: „În ziua aceea Domnul a încheiat un legământ cu Avram.” Aceasta marchează prima dintre cele trei trepte care îi tipifică pe cei trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece. Treapta legământului din Geneza cincisprezece reprezintă solia primului înger din Apocalipsa, capitolul paisprezece, care este urmată de un al doilea înger, care a fost tipificat de a doua treaptă a legământului lui Avram, găsită în Geneza șaptesprezece.

In step number two, Abram’s name is changed to Abraham. Abram means ‘the father is exalted,’ and Abraham means ‘the father of many nations.’ In the calling of Abram, the promise of becoming a great nation was given, but the promise was not ratified until Abram’s name was changed. Then he became the first father of a chosen covenant people. The next step typified the third angel’s message as Abraham is tested upon sacrificing Isaac, which typified the cross, which typified October 22, 1844, which typifies the Sunday law—which is the third angel’s message. That third covenant step was fulfilled on the twenty-second of October in 1844, and it is set forth in Genesis twenty-two.

În etapa a doua, numele lui Avram este schimbat în Avraam. Avram înseamnă 'tatăl este înălțat', iar Avraam înseamnă 'tatăl multor neamuri'. La chemarea lui Avram, i s-a dat făgăduința de a deveni un neam mare, dar făgăduința nu a fost ratificată până când numele lui Avram a fost schimbat. Atunci el a devenit întâiul părinte al unui popor al legământului ales. Următoarea etapă a preînchipuit solia îngerului al treilea, întrucât Avraam este încercat cu privire la jertfirea lui Isaac, care a preînchipuit crucea, care a preînchipuit 22 octombrie 1844, care preînchipuie legea duminicală - care este solia îngerului al treilea. Acea a treia etapă a legământului a fost împlinită la 22 octombrie 1844 și este prezentată în Geneza douăzeci și doi.

In the second step, which is the second angel’s message, where Abram’s name is changed, the rite of circumcision is established as the “sign” of a covenant people and their relation to God. It is in the history of the second angel’s message, that God’s people are sealed. They are lifted up as an ensign at the third angel’s message represented by the Sunday law, but they are sealed in the period just before the Sunday law, which in Millerite history would be, just before the door closed on October 22, 1844.

În a doua treaptă, care este solia celui de-al doilea înger, acolo unde numele lui Avram este schimbat, rânduiala tăierii împrejur este instituită ca „semn” al unui popor al legământului și al relației acestuia cu Dumnezeu. În istoria soliei celui de-al doilea înger are loc pecetluirea poporului lui Dumnezeu. Ei sunt înălțați ca un stindard în cadrul soliei celui de-al treilea înger, reprezentată de legea duminicală, dar sunt pecetluiți în perioada imediat anterioară legii duminicale, care, în istoria milerită, ar fi chiar înainte ca ușa să se închidă la 22 octombrie 1844.

The same is true with the three decrees to come out of Babylon that started the 2300-year prophecy, which ended at the third angel’s arrival on October 22, 1844. The temple was finished during the history of the second decree, after the first, but before the third. The foundations were laid during the first decree and the temple building finished in the history of the second decree. The third decree in 457 BC started the 2300 years, while the decree itself returned national sovereignty to the Jews. At the third waymark a kingdom is set up, as represented by the restoration of national sovereignty at the third decree and the lifting up of the church triumphant as an ensign at the Sunday law.

Același lucru este valabil în privința celor trei decrete care au ieșit din Babilon și care au inițiat profeția de 2300 de ani, profeție ce s-a încheiat la venirea celui de-al treilea înger, la 22 octombrie 1844. Templul a fost finalizat în perioada celui de-al doilea decret, după primul, dar înaintea celui de-al treilea. Temeliile au fost puse în timpul primului decret, iar zidirea templului a fost încheiată în perioada celui de-al doilea decret. Al treilea decret, în 457 î.Hr., a inițiat cei 2300 de ani, iar decretul însuși a restituit suveranitatea națională iudeilor. La al treilea reper se întemeiază o împărăție, așa cum este reprezentată prin restaurarea suveranității naționale la al treilea decret și prin înălțarea bisericii triumfătoare ca stindard la legea duminicală.

The third decree typified the third angel’s arrival to the marriage on October 22, 1844. The bride makes herself ready, before the marriage, not at the marriage. The sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished just before the Sunday law in the period of time prophetically represented as the image of the beast test. We are informed that the image of the beast test is the test we must pass before probation closes.

Al treilea decret a prefigurat sosirea celui de-al treilea înger la nuntă, la 22 octombrie 1844. Mireasa se pregătește înainte de nuntă, nu la nuntă. Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii se realizează chiar înaintea legii duminicale, în perioada de timp reprezentată profetic drept testul chipului fiarei. Suntem informați că testul chipului fiarei este testul pe care trebuie să-l trecem înainte de închiderea timpului de probă.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> Domnul mi-a arătat limpede că icoana fiarei se va forma înainte de închiderea timpului de probă; căci ea va constitui marea încercare pentru poporul lui Dumnezeu, prin care li se va hotărî soarta veșnică. Poziția dumneavoastră este un asemenea amalgam de inconsecvențe, încât doar puțini vor fi înșelați.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> În Apocalipsa 13, acest subiect este prezentat în mod clar; [Apocalipsa 13:11-17, citat].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> Aceasta este proba prin care poporul lui Dumnezeu trebuie să treacă înainte de a fi pecetluit. Toți cei care și-au dovedit credincioșia față de Dumnezeu prin păzirea Legii Sale și prin refuzul de a accepta un sabat fals se vor așeza sub stindardul Domnului Dumnezeu Iehova și vor primi pecetea Dumnezeului celui viu. Cei care renunță la adevărul de origine cerească și acceptă sabatul duminical vor primi semnul fiarei. Manuscript Releases, volumul 15, 15.

The door closed on October 22, 1844, typifying the closed door at the Sunday law. Sister White states that the image of the beast test is the test we must pass “before” probation closes, and she also states that the test is where our eternal destiny is decided. Before the Sunday law, the bride makes herself ready, and this requires having the proper wedding garment, a garment that is to be purified by the refining fires of the Messenger of the Covenant. The seal is placed before the wedding, and then the wedding takes place at the Sunday law.

Ușa s-a închis la 22 octombrie 1844, prefigurând închiderea ușii ce va avea loc la legea duminicală. Sora White afirmă că proba chipului fiarei este proba pe care trebuie să o trecem „înainte” ca timpul de probă să se închidă, și afirmă de asemenea că această probă este cadrul în care se hotărăște destinul nostru veșnic. Înainte de legea duminicală, mireasa se pregătește, iar aceasta cere să aibă haina de nuntă cuvenită, o haină care urmează să fie curățită prin focurile lămuritoare ale Solului Legământului. Sigiliul este aplicat înainte de nuntă, iar apoi nunta are loc odată cu legea duminicală.

Sister White identifies that the sealing is a settling into the truth both intellectually and spiritually. She further identifies that ‘when’ God’s people are sealed, ‘then’ the shaking of God’s judgments will come. The shaking is the judgments that begin at the earthquake of Revelation eleven, which is the Sunday law in the United States.

Sora White identifică faptul că pecetluirea este o statornicire în adevăr, atât intelectuală, cât și spirituală. Mai precizează că „atunci când” poporul lui Dumnezeu va fi pecetluit, „atunci” va veni zguduirea judecăților lui Dumnezeu. Zguduirea reprezintă judecățile care încep odată cu cutremurul din Apocalipsa, capitolul unsprezece, care este legea duminicală din Statele Unite.

The Millerite temple was finished at the Midnight Cry, identifying that the seal is placed before the third waymark of judgment. In Abraham’s covenant the third step of judgment was Isaac on Mount Moriah, typifying not only Christ upon the cross, but also the offering of the Levites in Malachi three.

Templul milerit a fost dus la bun sfârșit la Strigătul de la miezul nopții, indicând că sigiliul este aplicat înaintea celei de-a treia pietre de hotar a judecății. În legământul lui Avraam, a treia etapă a judecății a fost Isaac pe Muntele Moria, tipificând nu numai pe Hristos pe cruce, ci și jertfa leviților din Maleahi trei.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.

> El va ședea ca un lămuritor și curățitor al argintului; va curăți pe fiii lui Levi și îi va lămuri ca aurul și argintul, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în neprihănire. Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult.

> And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:3–5.

> Și Mă voi apropia de voi pentru judecată; și voi fi un martor grabnic împotriva vrăjitorilor, și împotriva preacurvarilor, și împotriva celor ce jură strâmb, și împotriva celor ce asupresc pe simbriaș în plata lui, pe văduvă și pe orfan, și care abat pe străin de la dreptul său, și nu se tem de Mine, zice Domnul oștirilor. Maleahi 3:3-5.

After the purification process, the offering will ‘then’ be as in days of old, and the offering is prepared during the final act of judgment, for it is then that the Levites who have been purified and prepared as an offering, are contrasted with the foolish virgins who Christ is to be a “swift witness against.” The “swift witness” is the “faithful witness to the Laodicean church,” who cast Shebna as a ball into a far field, and who projectile vomits the Laodiceans out of His mouth. The separation of the wheat and tares will be swift, for the final movements are rapid ones. That swift messenger is He who suddenly comes to His temple in Malachi three.

După procesul de curățire, jertfa va fi 'atunci' ca în zilele de odinioară, iar jertfa este pregătită în timpul actului final al judecății, căci atunci leviții care au fost curățiți și pregătiți ca o jertfă sunt puși în contrast cu fecioarele neînțelepte, împotriva cărora Hristos urmează să fie un "martor grabnic". "Martorul grabnic" este "martorul credincios către Biserica din Laodicea", care îl aruncă pe Șebna ca pe o minge într-un câmp larg și depărtat și care îi vomează în chip năprasnic pe laodicieni din gura Sa. Separarea grâului de neghină va fi grabnică, căci mișcările finale sunt rapide. Acel sol grabnic este Cel care vine deodată la templul Său, în Maleahi trei.

The lifting up of the offering in Malachi “as in days of old,” is the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand; it was the lifting up of the two Pentecostal wave loaves offering; it was the lifting up of the serpent on the pole in the wilderness; it was the lifting up of Christ on the cross and it was the lifting up of Shadrach, Meshack and Abednego in the fiery furnace with Christ while all the world marveled and wondered; it was the publication of the 1843 chart, and the intended purpose for the 1850 chart.

Înălțarea jertfei din Maleahi „ca în zilele de odinioară” este înălțarea stindardului celor o sută patruzeci și patru de mii; ea a fost înălțarea ofrandei celor două pâini legănate la Cincizecime; a fost înălțarea șarpelui pe prăjină în pustie; a fost înălțarea lui Hristos pe cruce și a fost înălțarea lui Șadrac, Meșac și Abed-Nego în cuptorul aprins, împreună cu Hristos, în timp ce întreaga lume se minuna și se mira; a fost publicarea tabloului din 1843 și scopul avut în vedere pentru tabloul din 1850.

It was in the second step of Abraham’s covenant that the rite of circumcision was enacted and enforced, thus becoming the sign of the covenant. Abraham, unlike Moses, immediately circumcised Isaac, so when he lifted him up as an offering in the third step, Isaac would represent the sign. That sign would later be replaced by baptism, which together provide two witnesses to the sign of the cross.

În a doua treaptă a legământului lui Avraam a fost instituit și poruncit ritul tăierii împrejur, devenind astfel semnul legământului. Avraam, spre deosebire de Moise, l-a tăiat împrejur pe Isaac îndată, astfel încât, atunci când l-a înălțat ca jertfă în a treia treaptă, Isaac să reprezinte semnul. Acel semn avea să fie înlocuit mai târziu cu botezul; împreună, ele constituie doi martori ai semnului crucii.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Release, number 21, 51.

> Care este pecetea Dumnezeului celui viu, care este pusă pe frunțile poporului Său? Este un semn pe care îngerii îl pot citi, dar nu și ochii omenești; căci îngerul nimicitor trebuie să vadă acest semn al răscumpărării. Mintea inteligentă a văzut semnul crucii de pe Calvar în fiii înfiați și fiicele înfiate ale Domnului. Păcatul călcării Legii lui Dumnezeu este înlăturat. Ei poartă haina de nuntă și sunt ascultători și credincioși tuturor poruncilor lui Dumnezeu. Manuscript Release, numărul 21, 51.

In the first step of the covenant in Genesis fifteen, a time prophecy of 400 years in bondage is identified, and Paul identifies the same period as 430 years. Paul’s calculation begins with the calling in Exodus twelve, for he includes Abram’s time of sojourning. When closely considered the four hundred years in relation to thirty years is one symbol set forth by Paul, and four hundred years set forth by Abram is another symbol. So, what does the four-hundred-year period represent, and what does the four-hundred and thirty year period represent, and what does the thirty years represent?

În prima etapă a legământului din Geneza cincisprezece, este identificată o profeție de timp privind 400 de ani de robie, iar Pavel identifică aceeași perioadă ca fiind de 430 de ani. Calculul lui Pavel începe cu chemarea din Exodul doisprezece, căci el include timpul peregrinării lui Avram. La o examinare atentă, cei patru sute de ani în raport cu cei treizeci de ani constituie un simbol prezentat de Pavel, iar cei patru sute de ani prezentați de Avram constituie un alt simbol. Așadar, ce reprezintă perioada de patru sute de ani, și ce reprezintă perioada de patru sute treizeci de ani, și ce reprezintă cei treizeci de ani?

The scholars have aptly demonstrated that the four hundred and thirty years can be divided into two periods of two hundred and fifteen years, the first period free of bondage and slavery, the second is slavery.

Cercetătorii au demonstrat în mod întemeiat că cei patru sute treizeci de ani pot fi împărțiți în două perioade de câte două sute cincisprezece ani: prima, lipsită de robie și sclavie, iar cea de-a doua, de sclavie.

Abraham entered Canaan at the age of 75, and Isaac was born when Abraham was 100 years old (25 years later). Jacob was born when Isaac was 60 years old, and Jacob entered Egypt when he was 130 years old. This totals 215 years in Canaan and 215 years in Egypt, for a total of 430 years. For a student of prophecy this provides two testimonies, from two covenant symbols, for Paul, as with Abram had his name changed. Paul identifies 430 and Abram 400. The line upon line fulfillment of two related time prophecies is associated with the first covenant period that led to the establishment of God’s chosen people.

Avraam a intrat în Canaan la vârsta de 75 de ani, iar Isaac s-a născut când Avraam avea 100 de ani (25 de ani mai târziu). Iacov s-a născut când Isaac avea 60 de ani, iar Iacov a intrat în Egipt când avea 130 de ani. Aceasta însumează 215 ani în Canaan și 215 ani în Egipt, pentru un total de 430 de ani. Pentru un student al profeției, aceasta oferă două mărturii, din două simboluri ale legământului, pentru Pavel (care, asemenea lui Avram, a avut numele schimbat). Pavel identifică 430, iar Avram 400. Împlinirea, rând după rând, a două profeții de timp înrudite este asociată cu prima perioadă a legământului care a condus la întemeierea poporului ales al lui Dumnezeu.

When Christ came into history to confirm the covenant with many for one week, that week represented two interrelated time prophecies. The four-hundred and thirty year prophecy of Paul can be divided into two equal parts, as with the week of Christ. 215 years in Canaan followed by the 215 years in Egypt, typifying the testimony of Christ in person for 1260 days, followed by 1260 days of Christ’s testimony in the person of His disciples. The 2520 days Christ confirmed the covenant also represents the seven times that are the “quarrel of His covenant.”

Când Hristos a venit în istorie pentru a confirma legământul cu mulți pentru o săptămână, acea săptămână a reprezentat două profeții de timp corelate între ele. Profeția de 430 de ani a lui Pavel poate fi împărțită în două părți egale, la fel ca săptămâna lui Hristos: 215 ani în Canaan, urmați de 215 ani în Egipt, prefigurând mărturia lui Hristos în persoană timp de 1260 de zile, urmată de 1260 de zile ale mărturiei lui Hristos în persoana ucenicilor Săi. Cele 2520 de zile în care Hristos a confirmat legământul reprezintă, de asemenea, cele șapte vremuri care sunt "cearta legământului Său".

From 723 BC unto 1798 is 2520 years, and those years are divided into two periods of 1260 years, representing paganism trampling down the sanctuary and host for 1260 years, followed by papalism trampling down the sanctuary and host for 1260 years. The middle of Christ’s week was the cross, and the middle of the week (538) produces 1260 years of pagan testimony followed by 1260 years of pagan testimony from the papal disciple of paganism. When Christ’s kingdom of grace was empowered at the cross it typified 538, when the antichrist’s kingdom was empowered. At the cross, literal Israel was passed by and spiritual Israel began. In 538, literal paganism was passed by, and spiritual paganism began.

De la 723 î.Hr. până în 1798 sunt 2520 de ani, iar acești ani sunt împărțiți în două perioade a câte 1260 de ani: 1260 de ani în care păgânismul calcă în picioare sanctuarul și oștirea, urmați de 1260 de ani în care papalismul calcă în picioare sanctuarul și oștirea. Mijlocul săptămânii lui Hristos a fost crucea, iar mijlocul săptămânii (538) determină 1260 de ani de mărturie păgână, urmați de 1260 de ani de mărturie păgână din partea discipolului papal al păgânismului. Când împărăția harului a lui Hristos a primit putere la cruce, ea a prefigurat anul 538, când a primit putere împărăția Antihristului. La cruce, Israelul literal a fost lăsat la o parte și Israelul spiritual a luat ființă. În 538, păgânismul literal a fost lăsat la o parte, iar păgânismul spiritual a luat ființă.

Abram’s prophecy of four hundred years, is also four hundred and thirty years. It is the same prophecy, but set forth by two covenant symbols. Those two related time prophecies were identifying the bondage and deliverance of God’s people that would be fulfilled at the beginning of ancient Israel’s covenant history. At the end of ancient Israel’s covenant history, there is one time prophecy that aligns with another, in a day for a year relationship, thus identifying two time-prophecies emphasizing deliverance and bondage.

Profeția lui Abram privitoare la patru sute de ani este, de asemenea, de patru sute treizeci de ani. Este aceeași profeție, dar prezentată prin două simboluri ale legământului. Acele două profeții de timp corelate identificau robia și eliberarea poporului lui Dumnezeu, care aveau să se împlinească la începutul istoriei legământare a Israelului din vechime. La sfârșitul istoriei legământare a Israelului din vechime, există o profeție de timp care se aliniază cu o alta, într-o relație zi pentru an, identificând astfel două profeții de timp ce accentuează eliberarea și robia.

In the middle history of the beginning and ending of ancient Israel we find Daniel in the captivity of Babylon. From that covenant history, which identifies bondage and a promise of delivery; the prophecy which ties ancient Israel covenant history together with modern Israel’s covenant history is set forth. In the book of Daniel, two time-prophecies are identified. The “oath” of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six is identified in Daniel 9/11, as well as verse thirteen’s question in Daniel eight, that leads to the answer of verse fourteen, that identifies the prophecy of 2300 years. The “oath,” which if broken, is the “curse of Moses” in Daniel nine eleven, when carried out in 677 BC against the southern kingdom and it concluded on October 22, 1844, as did the 2300 years. Both 2520 scatterings are located in the question of verse thirteen, and verse fourteen’s answer is the 2300.

În istoria de mijloc, între începutul şi sfârşitul Israelului antic, îl găsim pe Daniel în robia Babilonului. Din acea istorie a legământului, care identifică robia şi o făgăduinţă de izbăvire, este expusă profeţia care pune în legătură istoria legământului Israelului antic cu istoria legământului Israelului modern. În cartea lui Daniel sunt identificate două profeţii de timp. „Jurământul” celor „şapte vremi” ale lui Moise din Leviticul 26 este identificat în Daniel 9:11; de asemenea, întrebarea din versetul treisprezece din Daniel 8 conduce la răspunsul din versetul paisprezece, care identifică profeţia celor 2300 de ani. „Jurământul”, care, dacă este încălcat, devine „blestemul lui Moise” din Daniel 9:11, pus în aplicare în 677 î.Hr. împotriva regatului de sud, s-a încheiat la 22 octombrie 1844, la fel ca cei 2300 de ani. Cele două împrăştieri de 2520 sunt identificate în întrebarea din versetul treisprezece, iar răspunsul din versetul paisprezece este cei 2300.

As with Moses, the alpha of ancient Israel’s covenant history, and as with Christ, the omega of ancient Israel’s covenant history, the beginning alpha history of modern Israel included two interrelated time prophecies. One represented bondage and slavery and the other deliverance. The division of 430 years into two equal periods in the alpha history of ancient Israel typified, the prophetic division that was repeated in the week Christ confirmed the covenant, and the interrelated period of judgment for breaking the covenant which was divided into two equal periods, sets forth two witnesses; that the alpha history of modern Israel would have a similar prophetic anchor. The 2520 years and 2300 years ending together provide the third witness of two interrelated time-prophecies, which possess a prophecy that is divided equally in the middle.

Ca și în cazul lui Moise, alfa istoriei legământului Israelului antic, și al lui Hristos, omega istoriei legământului Israelului antic, începutul, istoria alfa, a Israelului modern a inclus două profeții de timp intercorelate. Una reprezenta robia și sclavia, iar cealaltă izbăvirea. Împărțirea celor 430 de ani în două perioade egale în istoria alfa a Israelului antic a prefigurat împărțirea profetică repetată în săptămâna în care Hristos a confirmat legământul, iar perioada înrudită de judecată pentru călcarea legământului, care a fost împărțită în două perioade egale, constituie doi martori că istoria alfa a Israelului modern avea să aibă o ancoră profetică similară. Cei 2520 de ani și cei 2300 de ani, care se încheie împreună, oferă al treilea martor al faptului că există două profeții de timp intercorelate, care cuprind o profeție împărțită în mod egal la mijloc.

Three witnesses would lead a soul to expect that when the Lord enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand in the omega history of modern Israel, that there would be two related prophecies of prophetic time, and a period connected that is divided into two equal parts, but this cannot be so, for when the Lord entered into covenant with modern Israel, He raised His hand to heaven and proclaimed that time would be no longer.

Trei martori ar face un suflet să se aștepte ca, atunci când Domnul va intra în legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, în istoria omega a Israelului modern, să existe două profeții de timp profetic, înrudite între ele, și o perioadă conexă, împărțită în două părți egale, dar aceasta nu poate fi astfel, căci, atunci când Domnul a intrat în legământ cu Israelul modern, Și-a ridicat mâna spre cer și a proclamat că nu va mai fi timp.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented by two wave loaves of the first fruit wheat offering. The prophetic structure of three witnesses, followed by a twofold witness that lacks the distinction of prophetic time, is found in Abram’s offering of a heifer (that was divided equally), a she goat (that was divided equally), and a ram (that was divided equally), followed by a turtledove and a pigeon.

Legământul celor o sută patruzeci și patru de mii este reprezentat de două pâini pentru legănat din jertfa de pârgă a grâului. Structura profetică a trei martori, urmată de o mărturie dublă lipsită de distincția timpului profetic, se regăsește în jertfa adusă de Avram: o juncă (care a fost împărțită în mod egal), o capră (care a fost împărțită în mod egal) și un berbec (care a fost împărțit în mod egal), urmate de o turturea și un porumbel.

The first three offerings all had three years attached to their symbolism, identifying they represent three offerings which possessed prophetic time. Not only did the three offerings all possess prophetic time, they each had prophetic time that was equally divided into two periods. The turtledove and the pigeon have no age attached, they simply needed to be young, for they represent the last generation of covenant people, who is represented by two birds, or two flocks.

Primele trei jertfe aveau fiecare trei ani asociați simbolismului lor, arătând că ele reprezintă trei jertfe care posedau timp profetic. Nu numai că toate cele trei jertfe aveau timp profetic, ci fiecare avea un timp profetic împărțit în mod egal în două perioade. Turturica și porumbelul nu au nicio vârstă atribuită; pur și simplu trebuiau să fie tineri, căci acestea reprezintă ultima generație a poporului legământului, care este reprezentată de două păsări sau două turme.

The two flocks represent the great multitude and the one hundred and forty-four thousand, but the two birds hold a secondary meaning. The pigeon is one of the offerings for the sanctuary, and when you look up the identification of the pigeon as an offering, more times than not it means a type of dove; whereas the pigeon in Abram’s offering is identifying a bird that is so young it has no feathers, or worse yet, a bird whose feathers have been plucked off. At this prophetic level the two birds are the wheat and tares.

Cele două turme reprezintă marea mulțime și pe cei o sută patruzeci și patru de mii, dar cele două păsări poartă un înțeles secundar. Porumbelul este una dintre jertfele pentru sanctuar, iar când cauți identificarea porumbelului ca jertfă, de cele mai multe ori înseamnă un tip de porumbiță; pe când porumbelul din jertfa lui Avram denumește o pasăre atât de tânără încât nu are pene sau, și mai rău, o pasăre ale cărei pene au fost smulse. La acest nivel profetic, cele două păsări sunt grâul și neghina.

In the last days the ensign will be lifted up to the heavens as a bird, and it will do so at the very time that two unclean birds are going to lift up wickedness and place her on her throne in Shinar.

În zilele de pe urmă, stindardul va fi înălțat spre ceruri ca o pasăre, și aceasta se va întâmpla tocmai în vremea când două păsări necurate sunt pe cale să înalțe Nelegiuirea și s-o așeze pe tronul ei în Șinear.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah.

> Atunci îngerul care vorbea cu mine a ieșit și mi-a zis: Ridică-ți acum ochii și vezi ce este aceasta care iese. Și am zis: Ce este? Iar el a zis: Aceasta este o efă care iese. Și a mai zis: Aceasta este înfățișarea lor pe tot pământul. Și iată, a fost ridicat un talant de plumb; și aceasta este o femeie care șade în mijlocul efei.

> And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof.

> Și el a zis: Aceasta este nelegiuirea. Și a aruncat-o în mijlocul efei; și a aruncat greutatea de plumb pe gura ei.

> Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Atunci mi-am ridicat ochii și am privit, și iată, au ieșit două femei, și vântul era în aripile lor; căci aveau aripi ca aripile unei berze; și au ridicat efa între pământ și cer. Atunci am zis îngerului care vorbea cu mine: Încotro duc acestea efa? Iar el mi-a zis: Ca să-i zidească o casă în țara Șinearului; și va fi întemeiată și așezată acolo pe temelia ei. Zaharia 5:5-11.

The papacy, represented as “wickedness,” or by Paul as “that wicked,” received its deadly wound in 1798, when a talent of lead was placed over the basket she sits in. Thereafter spiritualism and apostate Protestantism are going lift her up and build her a house in Shinar, at the same point that God has finished building the house that He is going to lift up as an ensign. In Zechariah the counterfeit ensign is the woman of wickedness and the ensign are represented as doves. The world with then be choosing between Rome, which is the cage of every unclean and hateful bird, or the dove, a symbol of God’s covenant with mankind.

Papalitatea, reprezentată ca „răutatea”, sau, la Pavel, ca „cel nelegiuit”, a primit rana de moarte în 1798, când un talant de plumb a fost așezat peste coșul în care ea șade. După aceasta, spiritismul și protestantismul apostat o vor ridica și îi vor zidi o casă în Șinear, în același moment în care Dumnezeu a încheiat zidirea casei pe care urmează s‑o ridice drept stindard. În Zaharia, stindardul contrafăcut este femeia nelegiuirii, iar stindardul este reprezentat prin porumbei. Lumea va alege atunci între Roma, care este colivia oricărei păsări necurate și urâte, și porumbelul, simbol al legământului lui Dumnezeu cu omenirea.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> Și a strigat cu mare putere, cu glas tare, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare, și a ajuns sălaș al demonilor, și temniță a oricărui duh necurat, și colivie a oricărei păsări necurate și urâte. Apocalipsa 18:2.

Christ stated in connection with His death and resurrection, ‘destroy this temple, and I will raise it up in three days.’ Those three days represent a prophetic period when a temple is raised up, as was the case with Moses, with Christ and with the Millerites. The three-year-old requirement for Abram’s offering of a heifer, she goat and ram represent that within each of the three covenant histories we are now considering, a temple would be erected. The final covenant temple of the one hundred and forty-four thousand is the ensign is to be lifted up as a crown unto heaven. For this reason; the heifer, she goat and ram are earth beasts, thus making the distinction with the birds that fly in the heavens. The covenant temple that is erected in the last days is when Jerusalem is lifted up above all the hills and mountains.

În legătură cu moartea și învierea Sa, Hristos a afirmat: „Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica.” Acele trei zile reprezintă o perioadă profetică în care este ridicat un templu, așa cum a fost cazul cu Moise, cu Hristos și cu mileriții. Cerința ca jertfa lui Avram — o junincă, o capră și un berbec — să fie de trei ani reprezintă faptul că, în fiecare dintre cele trei istorii ale legământului pe care le avem acum în vedere, urma să fie ridicat un templu. Templul final al legământului, al celor o sută patruzeci și patru de mii, este stindardul care urmează să fie înălțat ca o cunună către cer. Din acest motiv, juninca, capra și berbecul sunt dobitoace ale pământului, făcând astfel distincția față de păsările care zboară în ceruri. Ridicarea templului legământului din zilele de pe urmă are loc atunci când Ierusalimul este înălțat deasupra tuturor dealurilor și munților.

Though I have not yet identified every element of Abram’s first of three covenant steps, so far, every element we have considered has a counterpart in the beginning and ending of ancient literal Israel, and in the beginning of modern Israel. We have shown the three steps of the angels of Revelation fourteen in Abram’s first covenant step. The fractal of the three angels that is in the first covenant step of Abram, will be even more clearly upheld when we consider Abram’s second and third covenant steps.

Deși nu am identificat încă fiecare element al primei dintre cele trei etape ale legământului lui Avram, până acum fiecare element pe care l-am luat în considerare are un corespondent atât la începutul și la sfârșitul Israelului literal din vechime, cât și la începutul Israelului modern. Am arătat că cei trei pași ai îngerilor din Apocalipsa 14 se regăsesc în prima etapă a legământului lui Avram. Fractalul celor trei îngeri care se află în prima etapă a legământului lui Avram va fi întărit și mai clar atunci când vom lua în considerare a doua și a treia etapă a legământului lui Avram.

Abram’s “eight” offerings represent not only offerings that would become part of Moses’ sanctuary rituals, but they identify and confirm the role of prophetic time in the story of God’s covenant people. They confirm the beginning and endings of Israel as God’s chosen people, whether literal or spiritual.

Jertfele „opt” ale lui Avram reprezintă nu numai jertfe care aveau să devină parte a ritualurilor sanctuarului lui Moise, ci și identifică și confirmă rolul timpului profetic în istoria poporului de legământ al lui Dumnezeu. Ele confirmă începutul și sfârșiturile lui Israel ca poporul ales al lui Dumnezeu, fie literal, fie spiritual.

Paul’s 430 years, is a prophetic period that cannot be logically separated from Abram’s 400 years. When laid over the top of one another they produce a thirty-year period, followed by four hundred years. This is where we will continue the next article.

Cei 430 de ani ai lui Pavel constituie o perioadă profetică ce nu poate fi separată logic de cei 400 de ani ai lui Avram. Când sunt suprapuse una peste alta, ele produc un interval de treizeci de ani, urmat de patru sute de ani. De aici vom continua în articolul următor.

> “The prophecies recorded in the Old Testament are the word of the Lord for the last days, and will be fulfilled as surely as we have seen the desolation of San Francisco.” Letter 154, May 26, 1906.

> Profețiile consemnate în Vechiul Testament sunt cuvântul Domnului pentru zilele de pe urmă și se vor împlini tot atât de sigur cum am văzut pustiirea orașului San Francisco. Scrisoarea 154, 26 mai 1906.

Back to Articles