Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul patruzeci și doi

Connecting Links

Verigi de legătură

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word

John the Baptist was a connecting link prophet.

Ioan Botezătorul a fost un profet de legătură.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Profetul Ioan a fost veriga de legătură dintre cele două dispensații. Ca reprezentant al lui Dumnezeu, el s-a ridicat pentru a arăta relația Legii și a Profeților cu dispensația creștină. El era lumina mai mică, care avea să fie urmată de una mai mare. Mintea lui Ioan a fost luminată de Duhul Sfânt, pentru ca el să arunce lumină asupra poporului său; dar nicio altă lumină nu a strălucit vreodată și nici nu va străluci vreodată atât de limpede asupra omului căzut ca aceea care a emanat din învățătura și exemplul lui Isus. Hristos și misiunea Sa fuseseră numai vag înțelese, așa cum erau preînchipuite în jertfele umbroase. Nici măcar Ioan nu înțelesese pe deplin viața viitoare, nemuritoare, prin Mântuitorul.” The Desire of Ages, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Iisus a fost, de asemenea, un profet de legătură.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> „Hristos a deschis calea de pe pământ spre cer. El constituie veriga de legătură dintre cele două lumi. El aduce omului dragostea și pogorârea lui Dumnezeu și, prin meritele Sale, îl înalță pe om la împăcarea cu Dumnezeu. Hristos este calea, adevărul și viața. Este o lucrare anevoioasă să înaintezi, pas cu pas, dureros și încet, tot înainte și în sus, pe calea curăției și sfințeniei. Dar Hristos a rânduit din belșug tot ce este de trebuință pentru a dărui nou avânt și putere divină la fiecare pas de înaintare în viața divină. Aceasta este cunoașterea și experiența pe care toți lucrătorii din oficiu o doresc și trebuie s-o aibă, altminteri aduc zilnic ocară cauzei lui Hristos.” Mărturii, volumul 3, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Lucrarea profetică a lui Ioan Botezătorul a inclus punerea în legătură a orânduirii pământești cu sanctuarul ceresc. Primele cuvinte pe care le-a rostit Ioan când L-a văzut întâia oară pe Isus au fost:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> A doua zi, Ioan Îl vede pe Isus venind către el și zice: Iată Mielul lui Dumnezeu, care ridică păcatul lumii. Ioan 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Totuși, deși Ioan urma să identifice tranziția de la Vechiul Israel la Israelul spiritual, înțelegerea lui cu privire la acea tranziție era limitată.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> A zis Hristos, în apărarea lui Ioan: „Dar ce ați ieșit să vedeți? Un proroc? Da, vă spun vouă, și mai mult decât un proroc.” Ioan nu a fost doar un proroc menit să prevestească evenimente viitoare, ci era un copil al făgăduinței, plin de Duhul Sfânt încă de la naștere, și a fost rânduit de Dumnezeu să îndeplinească o lucrare specială ca reformator, în vederea pregătirii unui popor pentru primirea lui Hristos. Prorocul Ioan a fost veriga de legătură dintre cele două dispensații.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> Religia iudeilor, ca urmare a îndepărtării lor de Dumnezeu, consta mai ales în ceremonial. Ioan era lumina mai mică, care avea să fie urmată de o lumină mai mare. El trebuia să zdruncine încrederea poporului în tradițiile sale, să le aducă aminte păcatele lor și să-i conducă la pocăință; pentru ca ei să fie pregătiți să prețuiască lucrarea lui Hristos. Dumnezeu i-a vorbit lui Ioan prin inspirație, luminându-l pe profet, pentru ca el să înlăture superstiția și întunericul din mințile iudeilor cinstiți, care, prin învățături false, de-a lungul generațiilor, se strânseseră asupra lor.

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> Cel mai neînsemnat ucenic care L-a urmat pe Isus, care a fost martor la minunile Sale, a ascultat lecțiile Sale divine de instruire și a auzit cuvintele de mângâiere care au ieșit de pe buzele Sale, a fost mai privilegiat decât Ioan Botezătorul, căci avea o lumină mai clară. Nicio altă lumină nu a strălucit și nici nu va străluci vreodată asupra intelectului omului păcătos și căzut, decât aceea care a fost și este comunicată prin Acela care este Lumina lumii. Hristos și misiunea Sa fuseseră doar vag înțelese prin jertfele umbroase. Chiar și Ioan credea că domnia lui Hristos va fi în Ierusalim și că El va întemeia o împărăție vremelnică, ai cărei supuși vor fi sfinți. Review and Herald, 8 aprilie 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Apostolul Pavel a fost, de asemenea, un profet‑verigă de legătură, care avea să identifice aplicațiile profetice ale tranziției de la literal la spiritual. El a înțeles că Ierusalimul literal nu mai era Ierusalimul profetic, căci Ierusalimul profetic trecuse atunci la Ierusalimul ceresc.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Căci Agar este muntele Sinai, în Arabia, și corespunde Ierusalimului celui de acum, care este în robie împreună cu copiii ei. Dar Ierusalimul cel de sus este liber, care este mama noastră a tuturor. Galateni 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

În capitolul al doilea din 2 Tesaloniceni, pe care l-am avut în vedere, Pavel a identificat faptul că Roma păgână literală era puterea care o împiedica pe Roma papală spirituală să se așeze pe tron până în anul 538. În acel capitol el identifică „omul fărădelegii”, care șade în templul lui Dumnezeu, ca fiind același „împărat” pe care Daniel l-a identificat în capitolul unsprezece, versetul treizeci și șase. Dovada că „împăratul de la miazănoapte” din ultimele șase versete ale capitolului unsprezece din Daniel este papalitatea a devenit cheia stabilirii cadrului adevărului utilizat de Future for America începând cu creșterea cunoștinței din 1989.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

În același capitol, Pavel a identificat lucrarea Romei păgâne de a stăvili ascensiunea papalității, până la vremea când Roma păgână avea să fie înlăturată, și astfel a identificat faptul că „necurmatul” din cartea lui Daniel era Roma păgână. Acel adevăr a devenit chiar cheia pentru stabilirea cadrului adevărului care a produs creșterea cunoștinței în 1798.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

În istoria lui William Miller, mesajul a fost proclamat când urma să aibă loc o tranziție de la mișcarea Filadelfiană la cea Laodiceană. În istoria Future for America, tranziția de la o mișcare Laodiceană la mișcarea Filadelfiană are loc acum.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Adevărul pe care Pavel l-a expus în 2 Tesaloniceni, prin care a identificat tranziția de la Roma păgână, în sens literal, la Roma papală, în sens spiritual, a devenit cadrul înțelegerii profetice a lui Miller. Atât Ioan Botezătorul, cât și Pavel au fost ridicați pentru a explica tranziția de la planul literal la cel spiritual. William Miller a fost prefigurat de Ioan Botezătorul, iar în lucrarea sa era esențial să recunoască relația și tranziția dintre Roma păgână și Roma papală, tranziție pe care Ioan a fost ridicat să o identifice.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

Există cinci referințe la „necurmatul” în cartea lui Daniel, iar acestea preced întotdeauna un simbol al puterii papale. În contextul tranziției profetice pe care o avem în vedere, toate cele cinci referințe includ tranziția de la Roma literală la Roma spirituală. „Necurmatul” din cartea lui Daniel este unul dintre adevărurile reprezentate pe cele două tăblițe ale lui Habacuc și, prin urmare, este un adevăr fundamental care trebuia apărat; un adevăr care, în cele din urmă, avea să fie acoperit cu bijuterii și monede false și contrafăcute. Nu este o întâmplare că fiecare adevăr reprezentat pe cele două planșe sacre are atestări inspirate directe în scrierile lui Ellen White. A respinge oricare dintre adevărurile fundamentale (inclusiv „necurmatul”) înseamnă, în același timp, a respinge autoritatea Spiritului Profetic.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Atunci am văzut, cu privire la „Necurmatul”, că termenul „jertfă” a fost adăugat de înțelepciunea omenească și nu aparține textului; și că Domnul a dat înțelegerea corectă a acestuia celor care au proclamat strigătul orei judecății. Când exista unitate, înainte de 1844, aproape toți erau uniți asupra înțelegerii corecte a „Necurmatului”; dar de la 1844 încoace, în mijlocul confuziei, au fost îmbrățișate alte vederi, iar întunericul și confuzia au urmat. Review and Herald, 1 noiembrie 1850.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Cei „care au dat strigătul orei judecății” au înțeles „necurmatul” ca simbol al păgânismului și/sau al Romei păgâne. În înțelegerea lor intra și recunoașterea faptului că cuvântul „jertfă” nu-și avea locul în pasajul din Daniel, unde fusese adăugat de traducătorii (prin înțelepciune omenească) ai Bibliei King James. Înțelegerea pionierilor includea de asemenea faptul că „necurmatul” era întotdeauna prezentat în legătură cu unul dintre cele două simboluri ale puterii papale și că păgânismul („necurmatul”) preceda întotdeauna simbolul papal. Acestea erau întotdeauna identificate în succesiunea în care au intrat în istoria profetică. Cărțile lui Daniel și Apocalipsa nu se abat niciodată de la succesiunea istorică în care păgânismul precede papalitatea, iar când cartea Apocalipsei introduce a treia putere pustiitoare, a profetului mincinos, acea succesiune este întotdeauna menținută.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Fără învățătura paulină potrivit căreia lucrurile literale ale profeției au trecut la cele spirituale în perioada crucii, se creează o dilemă în legătură cu predicția lui Hristos privitoare la distrugerea Ierusalimului, consemnată în toate evangheliile, cu excepția Evangheliei după Ioan. Cele două simboluri ale papalității asociate cu „necurmatul” din Cartea lui Daniel sunt urâciunea pustiirii și fărădelegea pustiirii. Aceste două simboluri reprezintă semnul fiarei (urâciunea) și icoana fiarei (fărădelegea).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Nelegiuirea care îi permite papalității să-i ucidă pe cei pe care îi socotește eretici este uniunea dintre biserică și stat, cu biserica deținând controlul asupra acestei relații. Astfel, Daniel prezintă uniunea dintre biserică și stat, care constituie chipul fiarei papale, drept nelegiuirea pustiirii. Biblia identifică idolatria drept o urâciune, iar toată idolatria puterii papale este reprezentată prin sabatul-idol al acesteia, pe care Ioan îl numește semnul fiarei, iar Daniel îl numește urâciunea pustiirii.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> Și din una dintre ele a ieșit un corn mic, care a crescut nespus de mare spre miazăzi, spre răsărit și spre țara cea plăcută. Și s-a mărit până la oștirea cerurilor; și a aruncat la pământ o parte din oștire și din stele și le-a călcat în picioare. Da, s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ. Și i s-a dat o oștire împotriva jertfei necurmate, din pricina fărădelegii; și a aruncat adevărul la pământ; a lucrat și a izbutit. Daniel 8:9-12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Vom aborda aceste versete pe larg într-un alt articol, dar în versetul unsprezece, puterea care s-a înălțat împotriva lui Hristos a fost Roma păgână, când a încercat să-L omoare la nașterea Lui, iar apoi, în cele din urmă, a făcut aceasta la cruce. Versetul afirmă că „prin el” (Roma păgână), „the daily was taken away”. Cuvântul ebraic tradus prin „taken away” este „rum” și înseamnă „a ridica și a exalta”. Roma păgână avea să ridice și să exalte religia păgânismului, și exact acest lucru l-a făcut în istorie. De aceea este numită „Roma păgână”.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Următorul verset identifică faptul că Roma papală a primit o „oștire” (putere militară), care era împotriva „necurmatului” (păgânismul) sau avea să-l biruiască. Acesta este, de asemenea, un fapt istoric, căci papalitatea a întrebuințat puterea militară (deși nu a avut niciodată propria ei armată) pentru a depăși piedica pusă în calea ascensiunii ei la putere. Acea putere provenea din Roma păgână. Puterea militară pe care a întrebuințat-o i-a fost dată prin „fărădelege”, fiindcă fărădelegea care i-a permis să controleze armatele regilor care au așezat-o pe tron în anul 538 a fost fărădelegea unirii Bisericii cu statul. Mai întâi, versetul unsprezece se referă la Roma păgână, informându-l pe student că Roma păgână se va ridica împotriva lui Hristos și că va înălța religia păgânismului.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Următorul verset descrie nelegiuirea unirii dintre Biserică și stat, care a permis papalității să biruiască și să înlăture stăvilirea pe care Roma păgână o exercitase împotriva ei. Istoria confirmă aplicarea acelor două versete. „Necurmatul” reprezintă fie Roma păgână, puterea care s-a împotrivit lui Hristos, fie religia păgânismului exaltată de Roma păgână. Simbolului „Necurmatului” îi urmează apoi papalitatea, căci el identifică nelegiuirea unirii dintre Biserică și stat, aceea care înzestrează papalitatea cu o armată pentru a-i îndeplini lucrarea murdară. A treia utilizare a „Necurmatului” la Daniel este întrebarea care generează răspunsul, răspuns ce constituie stâlpul central al Adventismului.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Atunci am auzit pe un sfânt vorbind, iar un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, pentru ca atât sfântul locaș, cât și oștirea să fie călcate în picioare? Daniel 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

În acest verset se pune întrebarea câtă vreme va dura vedenia, cerând astfel un răspuns care exprimă o durată, nu un moment în timp. Întrebarea nu este la ce dată se va împlini vedenia, ci care este durata vedeniei. Versetul nu întreabă «Când?», ci «Cât timp?». Vedenia are în vedere puterile pustiitoare ale păgânismului, reprezentate ca „Necurmatul”, și papalismul, reprezentat prin fărădelegea papalității, care se săvârșește atunci când ea curvește cu împărații pământului. Acele două puteri pustiitoare, păgânismul urmat de papalism, aveau să calce în picioare sanctuarul și oștirea pentru o perioadă de „șapte vremuri”.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Este important să recunoaștem că călcarea în picioare a sanctuarului literal, care a început în vremea Babilonului și a continuat până la distrugerea Ierusalimului de către Roma păgână, în anul 70 d.Hr., a fost săvârșită de puteri păgâne, de la începutul istoriei până la sfârșit. Astfel, păgânismul literal, în plural, a fost cel care a călcat în picioare sanctuarul literal și oastea literală (poporul lui Dumnezeu). Însă Roma spirituală a fost cea care a călcat în picioare Ierusalimul spiritual și Israelul spiritual.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Dar curtea din afara templului las-o afară și n-o măsura, căci a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Și voi da putere celor doi martori ai Mei, și vor proroci o mie două sute șaizeci de zile, îmbrăcați în pânză de sac. Apocalipsa 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Ioan Botezătorul a fost un profet verigă de legătură care a identificat schimbarea de dispensație de la sanctuarul pământesc la cel ceresc, fără a cunoaște plinătatea lucrării sale. Pavel a fost un profet verigă de legătură care a identificat schimbarea de dispensație de la Israelul literal (oastea) la Israelul spiritual. Ierusalimul care a fost călcat în picioare patruzeci și două de luni era Ierusalimul spiritual.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> Perioadele menționate aici — „patruzeci și două de luni” și „o mie două sute șaizeci de zile” — sunt aceleași, reprezentând deopotrivă timpul în care biserica lui Hristos avea să sufere asuprire din partea Romei. Cei 1260 de ani ai supremației papale au început în anul 538 d.Hr. și, prin urmare, aveau să se încheie în 1798. Atunci o armată franceză a intrat în Roma și l-a făcut pe papă prizonier, iar acesta a murit în exil. Deși curând după aceea a fost ales un nou papă, ierarhia papală nu a mai fost de atunci în stare să exercite puterea pe care o deținuse mai înainte. Marea Controversă, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Pavel a arătat că, la momentul tranziției care a avut loc în istoria crucii, Ierusalimul spiritual, care „este de sus”, a devenit cetatea pe care Dumnezeu a ales să-Și pună Numele, iar Ierusalimul literal a încetat să mai fie Ierusalimul profeției biblice.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Căci Agar este muntele Sinai, în Arabia, și corespunde Ierusalimului celui de acum, care este în robie împreună cu copiii ei. Dar Ierusalimul cel de sus este liber, care este mama noastră a tuturor. Galateni 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Acest adevăr este esențial să fie înțeles corect, iar aplicarea falsă a Ierusalimului literal drept simbol al profeției biblice face parte din înșelăciunea creată de iezuiți pentru a submina adevărul că papa Romei este antihristul. Acea învățătură falsă îi determină pe cei din protestantismul apostat să privească în mod eronat spre națiunea iudaică modernă a Israelului drept simbol al profeției. Ierusalimul literal a încetat să mai fie Ierusalimul lui Dumnezeu în vremea crucii.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> Cetatea Ierusalimului nu mai este un loc sfânt. Blestemul lui Dumnezeu este asupra ei din pricina respingerii și răstignirii lui Hristos. O pată întunecată de vinovăție stă asupra ei și niciodată nu va mai fi un loc sfânt până când va fi curățită de focurile purificatoare ale cerului. În vremea când acest pământ, blestemat de păcat, va fi curățit de orice pată a păcatului, Hristos va sta din nou pe Muntele Măslinilor. Când picioarele Lui se vor așeza pe el, acesta se va despica și va deveni o mare câmpie, pregătită pentru cetatea lui Dumnezeu. Review and Herald, 30 iulie 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Relevanța distincției dintre Ierusalimul literal și Ierusalimul spiritual va fi abordată pe măsură ce vom analiza profeția lui Hristos privitoare la sfârșitul lumii. A patra dată când Daniel identifică „the daily” este în capitolul al unsprezecelea.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Și oștiri se vor ridica de partea lui, și vor pângări sanctuarul tăriei, și vor înlătura jertfa necurmată, și vor așeza urâciunea pustiirii. Daniel 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Acest verset identifică lucrarea Romei păgâne de a așeza papalitatea pe tronul pământului în anul 538. „Brațele” reprezintă tăria militară a Romei păgâne, care s-a ridicat în sprijinul papalității începând cu Clovis, regele francilor, în anul 496. Diferiți regi europeni au lucrat pentru așezarea papalității în urma lui Clovis, dar versetul identifică patru lucruri pe care regii europeni („brațele”) le-au făcut pentru papalitate, după ce au săvârșit fărădelege prin formarea unei alianțe biserică–stat cu desfrânata din Tir.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Odată ce s-au ridicat în sprijinul papalității, ei au «pângărit» sau au distrus cetatea Romei, care era simbolul puterii atât al Romei păgâne, cât și al Romei papale. Pângărirea din verset a fost înfăptuită în mod repetat de-a lungul anilor, pe măsură ce cetatea Romei era supusă unor atacuri militare continue. Acei regi europeni (brațele) aveau, de asemenea, să «înlăture necurmatul». Cuvântul ebraic tradus prin «a înlătura» în acest verset nu este «rum», cum era în capitolul opt. În acest verset, cuvântul tradus prin «a înlătura» este «sur» și înseamnă a îndepărta. Brațele regilor europeni aveau să înlăture rezistența păgână împotriva ascensiunii papalității în anul 508. Apoi, în anul 538, acele brațe aveau să așeze papalitatea pe tronul pământului. Apoi, la Conciliul de la Orleans, chiar în acel an, papalitatea a instituit o lege duminicală.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Duminica, ca zi de închinare, este ceea ce sora White numește „sabatul-idol”, iar idolatria este definiția biblică perfectă a cuvântului „urâciune”. În anul 538, oștirile Romei păgâne au așezat urâciunea pustiirii.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> Toți cei care vor înălța și se vor închina Sabatului-idol, o zi pe care Dumnezeu nu a binecuvântat-o, îl ajută pe diavol și pe îngerii lui cu toată puterea înzestrărilor lor dăruite de Dumnezeu, pe care le-au pervertit spre o întrebuințare greșită. Inspirați de un alt duh, care le orbește discernământul, nu pot vedea că înălțarea duminicii este în întregime instituirea Bisericii Catolice. Solii alese, cartea 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Profeția și istoria confirmă aplicarea pe care tocmai am identificat-o pentru versetul treizeci și unu. Când spunem că profeția confirmă această aplicare, ne referim la faptul că există și alte profeții care abordează aceleași fapte, fără a le aduce în discuție în acest moment. A cincea și ultima dată când Daniel folosește „necurmatul” se găsește în capitolul doisprezece.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și va fi așezată urâciunea pustiirii, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile. Fericit este cel ce așteaptă și ajunge până la o mie trei sute treizeci și cinci de zile. Daniel 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Profeția și istoria confirmă că în anul 508 rezistența împotriva ascensiunii papalității a luat, în esență, sfârșit, când ultimul dintre cele trei obstacole geografice (goții) a fost smuls din rădăcină, așa cum indică Daniel, capitolul șapte.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Am privit cu luare aminte la coarne și, iată, din mijlocul lor a ieșit un alt corn mic, înaintea căruia trei dintre cele dintâi coarne au fost smulse din rădăcini; și, iată, cornul acesta avea ochi ca ochii de om și o gură care rostea cuvinte mari. Daniel 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

Smulgerea celor trei coarne este ilustrată pe cele două tăblițe sfinte, iar când al treilea dintre acele trei obstacole geografice a fost izgonit din cetatea Romei, în anul 508, rezistența împotriva ascensiunii puterii papale a fost înlăturată. Instalarea menționată în versetul unsprezece reprezintă cei treizeci de ani dintre 508 și 538. Ea identifică treizeci de ani în care pregătirea așezării omului fărădelegii în templul lui Dumnezeu a fost împlinită.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Cuvântul tradus prin „luat” este de asemenea „sur”, care înseamnă a înlătura, iar în anul 508 rezistența împotriva ascensiunii papalității a fost înlăturată (luată). De la acea dată, o mie două sute nouăzeci de ani duc la 1798 și la rana de moarte a papalității. O mie trei sute treizeci și cinci de zile duc la prima dezamăgire și la începutul vremii de zăbovire la chiar sfârșitul anului 1843. Versetul promite o binecuvântare celor care „cometh” la 1843. Cuvântul „cometh” înseamnă a atinge. Prima zi a anului 1844 marchează prima dezamăgire, dar ultima zi a anului 1843 atinge primul moment al anului 1844. Ultima zi a unui an atinge prima zi a anului următor. Binecuvântarea asociată cu acea dată este susținută de istorie și de profeție.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Vom continua examinarea semnificației „the daily” ca adevăr fundamental în articolul următor.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> Toate soliile date între anii 1840 și 1844 trebuie să fie prezentate cu putere acum, căci sunt mulți oameni care și-au pierdut orientarea. Soliile trebuie să fie duse la toate bisericile.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Hristos a spus: «Fericiți sunt ochii voștri, pentru că văd; și urechile voastre, pentru că aud. Căci adevărat vă spun: mulți proroci și oameni drepți au dorit să vadă acele lucruri pe care le vedeți și nu le-au văzut; și să audă acele lucruri pe care le auziți și nu le-au auzit» [Matei 13:16, 17]. Fericiți sunt ochii care au văzut lucrurile văzute în 1843 și 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> Solia a fost dată. Și nu trebuie să existe nicio întârziere în repetarea soliei, căci semnele vremurilor se împlinesc; lucrarea de încheiere trebuie împlinită. O mare lucrare va fi împlinită într-un timp scurt. Curând va fi dată, prin rânduirea lui Dumnezeu, o solie care se va amplifica până va deveni strigătul cel mare. Atunci Daniel va sta la sorțul lui, ca să-și dea mărturia.

Back to Articles