Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eight

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană – Numărul opt

Number Eight

Numărul opt

Author

Jeff Pippenger

Published

December 9, 2025

Formats

PDF
Word

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Pe cine va el învăța cunoștința? Și pe cine va el face să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte și desprinși de la sân.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo: căci cu buze bâlbâitoare și cu o altă limbă va vorbi acestui popor, cărora le-a zis: Aceasta este odihna cu care puteți odihni pe cel ostenit; și aceasta este înviorarea; dar ei n-au voit să asculte.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.

> Dar cuvântul Domnului a fost pentru ei: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo; ca să meargă, și să cadă pe spate, și să fie zdrobiți, și să fie prinși în laț, și să fie luați.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> De aceea, ascultați cuvântul Domnului, voi, bărbați batjocoritori, care stăpâniți peste poporul acesta din Ierusalim. Pentru că ați zis: Am încheiat un legământ cu moartea, și cu iadul suntem în învoială; când biciul năvalnic va trece, nu va ajunge până la noi, căci am făcut din minciună adăpostul nostru și sub înșelăciune ne-am ascuns; de aceea, așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, pun în Sion, ca temelie, o piatră, o piatră încercată, o piatră din capul unghiului, scumpă, o temelie sigură; cel ce crede nu se va grăbi. Și voi pune judecata drept sfoară de măsurat și dreptatea drept fir cu plumb; și grindina va mătura adăpostul minciunii, iar apele vor năvăli peste locul de ascunziș. Și legământul vostru cu moartea va fi desființat, și învoiala voastră cu iadul nu va rămâne în picioare; când biciul năvalnic va trece, atunci veți fi călcați în picioare de el. Isaia 28:9-18.

The scornful men that rule Jerusalem are the leaders of the Laodicean Seventh-day Adventist church, who a few verses before, Isaiah identified as the “drunkards of Ephraim” and “the crown of pride.” At Pentecost Peter responded to those who were claiming the message was being proclaimed by drunken men. The time period of the latter rain is about a true and false latter rain message. A message from the Lord always produces two classes of worshippers, and the two classes both drink wine. The sanctified message, or sanctified wine is what is cut off from the mouth of the unfaithful in Joel.

Oamenii batjocoritori care cârmuiesc Ierusalimul sunt conducătorii Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea laodiceane, pe care, cu câteva versete înainte, Isaia i-a identificat drept „bețivii lui Efraim” și „cununa mândriei”. La Cincizecime, Petru le-a răspuns celor care susțineau că mesajul era proclamat de oameni beți. Perioada ploii târzii se referă la un mesaj al ploii târzii adevărat și unul fals. Un mesaj de la Domnul produce întotdeauna două clase de închinători, iar ambele clase beau vin. Mesajul sfințit, sau vinul sfințit, este ceea ce este tăiat din gura celor necredincioși în Ioel.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Treziți-vă, bețivilor, și plângeți; și tânguiți-vă, toți băutorii de vin, din pricina mustului; căci mustul a fost tăiat de la gura voastră. Ioel 1:5.

In Joel chapter one the wicked husbandmen of the vineyard, representing the Laodicean Seventh-day Adventist church are condemned and judged in connection with the “new wine” being “cut off” from their mouths. God has cut off or withheld the outpouring of God’s Spirit in the latter rain as represented by the “meat and drink offerings” from the wicked drunken husbandmen.

În capitolul întâi din Ioel, vierii răi ai viei, care reprezintă Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană, sunt condamnați și judecați în legătură cu faptul că „mustul nou” le este „tăiat” de la gură. Dumnezeu a „tăiat” sau a reținut, de la vierii răi, beți, revărsarea Duhului lui Dumnezeu în ploaia târzie, așa cum este reprezentată de „jertfele de mâncare și de băutură”.

> The meat offering and the drink offering is cut off from the house of the Lord; the priests, the Lord’s ministers, mourn. The field is wasted, the land mourneth; for the corn is wasted: the new wine is dried up, the oil languisheth. Be ye ashamed, O ye husbandmen; howl, O ye vinedressers, for the wheat and for the barley; because the harvest of the field is perished. The vine is dried up, and the fig tree languisheth; the pomegranate tree, the palm tree also, and the apple tree, even all the trees of the field, are withered: because joy is withered away from the sons of men. Gird yourselves, and lament, ye priests: howl, ye ministers of the altar: come, lie all night in sackcloth, ye ministers of my God: for the meat offering and the drink offering is withholden from the house of your God. Sanctify ye a fast, call a solemn assembly, gather the elders and all the inhabitants of the land into the house of the Lord your God, and cry unto the Lord, Alas for the day! for the day of the Lord is at hand, and as a destruction from the Almighty shall it come. Is not the meat cut off before our eyes, yea, joy and gladness from the house of our God? Joel 1:9–16.

> Jertfa de mâncare şi jertfa de băutură sunt curmate din Casa Domnului; preoţii, slujitorii Domnului, jeleşc. Câmpul este pustiit, pământul jeleşte; căci grâul este nimicit: mustul s-a uscat, untdelemnul este secătuit. Ruşinaţi-vă, voi lucrători ai pământului; urlaţi, voi vieri, pentru grâu şi pentru orz, fiindcă secerişul câmpului a pierit. Via s-a uscat, iar smochinul veştejeşte; rodierul, şi palmierul de asemenea, şi mărul, toţi pomii de pe câmp s-au veştejit: pentru că bucuria s-a stins dintre fiii oamenilor. Încingeţi-vă şi jeliţi-vă, preoţilor; urlaţi, voi, slujitorii altarului; veniţi, petreceţi noaptea în sac, voi, slujitorii Dumnezeului meu; căci jertfa de mâncare şi jertfa de băutură sunt oprite din Casa Dumnezeului vostru. Sfinţiţi un post, vestiţi o adunare solemnă, adunaţi bătrânii şi pe toţi locuitorii ţării în Casa Domnului, Dumnezeului vostru, şi strigaţi către Domnul: Vai de ziua aceea! Căci ziua Domnului este aproape şi va veni ca o nimicire din partea Celui Atotputernic. Oare nu este curmată hrana înaintea ochilor noştri, ba chiar bucuria şi veselia din Casa Dumnezeului nostru? Ioel 1:9-16.

When Isaiah’s “drunkards of Ephraim” “awake” in Joel, the circumstances they awaken to is the latter rain message—represented as “new wine.” It has been withheld from God’s chosen covenant people. “Corn” in the passage is a general word for grain, and the Word of God is the Bread of Heaven and in the passage, it has been “wasted.”

Când "bețivii lui Efraim" din Isaia "se trezesc" în Ioel, împrejurarea la care se trezesc este mesajul ploii târzii, reprezentat ca "vin nou". Acesta a fost reținut de la poporul legământului ales al lui Dumnezeu. "Corn" în pasaj este un cuvânt general pentru cereale, iar Cuvântul lui Dumnezeu este Pâinea Cerului și, în pasaj, el a fost "pustiit".

The “new wine” is the present truth message that arrived at 9/11. The “new wine is dried up” and “cut off” for the “new wine” is only recognized by those returning to Jeremiah’s “old” paths, for a “new” message is always in agreement with the “old” message. The word translated as “dried up” means “to be ashamed” in the Hebrew.

„Noul vin” este solia adevărului prezent care a venit la 9/11. „Noul vin este uscat” și „curmat”, căci „noul vin” este recunoscut numai de cei care se întorc la cărările „vechi” ale lui Ieremia, căci o solie „nouă” este întotdeauna în armonie cu solia „veche”. Cuvântul tradus prin „uscat” înseamnă „a fi rușinat” în ebraică.

Those who are “ashamed” are a primary subject of Joel and the prophets. The drunkards of Ephraim are ashamed of their counterfeit latter rain message, which is often called a ‘peace and safety’ message. The three symbols of corn, new wine and oil represent the message of the latter rain. The latter rain is also represented as the outpouring of the Holy Spirit.

Cei „rușinați” constituie o temă principală în cartea lui Ioel și în scrierile profeților. Bețivii lui Efraim sunt rușinați de mesajul lor contrafăcut al ploii târzii, numit adesea un mesaj de „pace și liniște”. Cele trei simboluri, grâul, mustul și untdelemnul, reprezintă mesajul ploii târzii. Ploaia târzie este, de asemenea, reprezentată drept revărsarea Duhului Sfânt.

The work of the Holy Spirit is to convict of sin, righteousness and judgment, and in that very order. The Word of God convicts of sin, and is represented by “corn.” Possessing the “new wine’ identifies those who are in possession of the Holy Spirit, who is represented by “rain” and also by “wine,” for both “rain” and “wine” are easily demonstrated as a message or doctrine.

Lucrarea Duhului Sfânt este aceea de a dovedi vinovat în ce privește păcatul, neprihănirea și judecata, și tocmai în această ordine. Cuvântul lui Dumnezeu dovedește vinovat în ce privește păcatul și este reprezentat prin „grâu”. Deținerea „mustului nou” îi identifică pe cei care îl au pe Duhul Sfânt, care este reprezentat prin „ploaie” și, de asemenea, prin „vin”, căci atât „ploaia”, cât și „vinul” pot fi lesne arătate ca fiind mesaj sau doctrină.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will shew you things to come. John 16:7–13.

> Totuși vă spun adevărul: vă este de folos să Mă duc; căci, dacă nu Mă duc, Mângâietorul nu va veni la voi; iar dacă Mă duc, vi-L voi trimite. Și, când va veni El, va dovedi lumea vinovată în ce privește păcatul, dreptatea și judecata: de păcat, fiindcă ei nu cred în Mine; de dreptate, fiindcă Mă duc la Tatăl Meu și nu Mă mai vedeți; de judecată, fiindcă stăpânitorul acestei lumi este judecat. Mai am încă multe să vă spun, dar acum nu le puteți purta. Însă, când va veni El, Duhul adevărului, vă va călăuzi în tot adevărul; căci El nu va vorbi de la Sine, ci tot ceea ce va auzi aceea va vorbi și vă va vesti cele ce au să vină. Ioan 16:7-13.

Joel’s “corn” is the Word of God, which convicts of “sin.” “Righteousness” is manifested by those who have connected their humanity with divinity through the present truth message represented as “new” (present-truth) “wine” (message). The “oil” is the symbol of “judgment,” for “judgment” is based upon whether those being judged have “oil.” Joel’s corn, new wine and oil is the conviction of sin, righteousness and judgment. All the elements of the work of the Holy Spirit in connection with the outpouring of the latter rain make up the truths that are to test Laodicean Adventism beginning at 9/11 when Joel commands them to “Awake!”

«Grâul» lui Ioel este Cuvântul lui Dumnezeu, care convinge de «păcat». «Neprihănirea» este manifestată de cei care și-au unit umanitatea cu divinitatea prin mesajul de adevăr prezent, reprezentat ca «vin» (mesaj) «nou» (adevăr prezent). «Untdelemnul» este simbolul «judecății», căci «judecata» se întemeiază pe existența «untdelemnului» la cei supuși judecății. Grâul, vinul nou și untdelemnul lui Ioel reprezintă convingerea de păcat, de neprihănire și de judecată. Toate elementele lucrării Duhului Sfânt, în legătură cu revărsarea ploii târzii, alcătuiesc adevărurile care urmează să testeze adventismul laodicean începând cu 9/11, când Ioel le poruncește: «Treziți-vă!»

The three symbols of the latter rain message parallel the three angels’ messages of Revelation fourteen, and the “husbandmen” are to be “ashamed” and the “vinedressers” are to “howl.” In Joel God’s people are never to be ashamed.

Cele trei simboluri ale soliei ploii târzii sunt paralele cu soliile celor trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece, iar „plugarii” trebuie să fie „rușinați”, iar „vierii” trebuie să „urle”. În Ioel, poporul lui Dumnezeu nu va fi niciodată dat de rușine.

> And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. Joel 2:27.

> Și veți ști că Eu sunt în mijlocul lui Israel și că Eu sunt Domnul, Dumnezeul vostru, și nu este altul; iar poporul Meu nu va fi nicicând rușinat. Ioel 2:27.

The husbandmen and vinedressers are ashamed and howl because the counterfeit latter rain message they present is powerless to produce life in the vineyard they were given to tend. Adventism knows from their prophetess that they were called to fulfill the latter rain experience, but the fruit of the fields are withered. They are ashamed and weep especially “for the wheat and for the barley.” The “barley” first fruit offering on the day of Christ’s resurrection began the Pentecostal season that ended at Pentecost with the “wheat” first fruit offering of Pentecost. The drunkards of Ephraim are ashamed because they are on the wrong side of the Pentecostal season, which is repeated from 9/11 unto the Sunday law, when the latter rain is falling.

Lucrătorii ogorului și vierii sunt rușinați și urlă, pentru că mesajul contrafăcut al ploii târzii pe care îl prezintă este lipsit de putere să producă viață în via care le-a fost încredințată spre îngrijire. Adventismul știe de la profetesa sa că a fost chemat să împlinească experiența ploii târzii, dar roadele câmpurilor sunt veștejite. Ei sunt rușinați și plâng mai ales „pentru grâu și pentru orz”. Jertfa întâilor roade din „orz” în ziua învierii lui Hristos a inaugurat perioada Cincizecimii, care s-a încheiat la Cincizecime cu jertfa întâilor roade din „grâu”. Bețivii lui Efraim sunt rușinați, pentru că se află de partea greșită a perioadei Cincizecimii, care se repetă de la 9/11 până la legea duminicală, când cade ploaia târzie.

> “Many have in a great measure failed to receive the former rain. They have not obtained all the benefits that God has thus provided for them. They expect that the lack will be supplied by the latter rain. When the richest abundance of grace shall be bestowed, they intend to open their hearts to receive it. They are making a terrible mistake. The work that God has begun in the human heart in giving His light and knowledge must be continually going forward. Every individual must realize his own necessity. The heart must be emptied of every defilement and cleansed for the indwelling of the Spirit. It was by the confession and forsaking of sin, by earnest prayer and consecration of themselves to God, that the early disciples prepared for the outpouring of the Holy Spirit on the Day of Pentecost. The same work, only in greater degree, must be done now. Then the human agent had only to ask for the blessing, and wait for the Lord to perfect the work concerning him. It is God who began the work, and He will finish His work, making man complete in Jesus Christ. But there must be no neglect of the grace represented by the former rain. Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

> Mulți, într-o mare măsură, nu au reușit să primească ploaia timpurie. Nu au dobândit toate binefacerile pe care Dumnezeu le-a pus astfel la îndemâna lor. Ei se așteaptă ca lipsa să fie suplinită de ploaia târzie. Când cel mai bogat belșug de har va fi revărsat, au de gând să-și deschidă inimile ca să-l primească. Ei fac o greșeală gravă. Lucrarea pe care Dumnezeu a început-o în inima omului, dându-i lumina și cunoașterea Sa, trebuie să înainteze necontenit. Fiecare trebuie să-și recunoască propria nevoie. Inima trebuie golită de orice întinare și curățită pentru însălășluirea Duhului. Prin mărturisirea și părăsirea păcatului, prin rugăciune stăruitoare și prin consacrarea lor lui Dumnezeu, ucenicii de la început s-au pregătit pentru revărsarea Duhului Sfânt în Ziua Cincizecimii. Aceeași lucrare, numai într-o măsură mai mare, trebuie făcută acum. Atunci agentul omenesc nu avea decât să ceară binecuvântarea și să aștepte ca Domnul să desăvârșească lucrarea cu privire la el. Dumnezeu este Cel care a început lucrarea și El Își va sfârși lucrarea, făcându-l pe om desăvârșit în Isus Hristos. Dar nu trebuie să se neglijeze harul reprezentat de ploaia timpurie. Numai cei care trăiesc potrivit luminii pe care o au vor primi o lumină mai mare. Dacă nu înaintăm zilnic în exercitarea virtuților creștine active, nu vom recunoaște manifestările Duhului Sfânt în ploaia târzie. Ea poate să cadă asupra inimilor din jurul nostru, dar noi nu o vom discerne și nici nu o vom primi. Mărturii pentru slujitori, 506, 507.

In the context of the line which Sister White calls the “Pentecostal season,” the “former rain” was Christ breathing on the disciples after He descended from His heavenly meeting after He was resurrected. The “latter rain” in this context was Pentecost. At the alpha of the Pentecostal season a few drops were breathed upon the disciples and at the omega the disciples who had been breathed upon were speaking with tongues of fire to the entire world. A manifestation of the Holy Spirit at the beginning and the ending. Divinity conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the beginning and divinity and humanity combined as represented by tongues (humanity) and fire (Divinity) and conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the ending. The barley first fruit offering at the beginning aligns with Christ’s resurrection and the two loaves of wheat at the Pentecostal first fruit offering aligns with Pentecost.

În contextul liniei pe care sora White o numește „sezonul cincizecimal”, „ploaia timpurie” a fost faptul că Hristos a suflat asupra ucenicilor, după ce, în urma învierii, Se pogorâse de la întâlnirea Sa cerească. „Ploaia târzie”, în acest context, a fost Cincizecimea. La alfa sezonului cincizecimal, câteva picături au fost suflate asupra ucenicilor, iar la omega ucenicii asupra cărora se suflase vorbeau cu limbi de foc către întreaga lume. O manifestare a Duhului Sfânt la început și la sfârșit. La început, Dumnezeirea transmite Duhul Sfânt omenirii printr-un mesaj, iar la sfârșit, Dumnezeirea și omenirea unite — reprezentate de limbile (omenirea) și focul (Dumnezeirea) — transmit Duhul Sfânt omenirii printr-un mesaj. Ofranda întâilor roade din orz de la început corespunde învierii lui Hristos, iar cele două pâini de grâu din ofranda întâilor roade a Cincizecimii corespund Cincizecimii.

Those two loaves are the only offering which included leaven, a symbol of sin. The loaves were baked, thus representing the removal of sin, but upholding the truth that the two wave loaves representing the one hundred and forty-four thousand were men and woman who were sinners that had been purged from those sins by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. Thus, the alpha of the Pentecostal season represented the Bread of Heaven teaching His disciples and the omega of that season had those same disciples symbolized as two loaves of bread that were lifted up to heaven. Thus, the symbol of divinity and humanity of the tongues of fire and the lifting up of the wave offering which typified the disciples taking the message to the world combine to identify that the one hundred and forty-four thousand are to be lifted up as an offering which perfectly represents Jesus Christ, and Jesus Christ represents that Divinity combined with humanity does not sin.

Acele două pâini au fost singura jertfă care includea aluat, un simbol al păcatului. Pâinile au fost coapte, reprezentând astfel înlăturarea păcatului, dar păstrând adevărul că cele două pâini de legănat, care îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii, erau bărbați și femei păcătoși care fuseseră curățiți de acele păcate de către Solul Legământului din Maleahi, capitolul trei. Astfel, alfa perioadei Cincizecimii îl reprezenta pe Pâinea din Cer învățându-Și ucenicii, iar omega acelei perioade îi înfățișa pe aceiași ucenici simbolizați ca două pâini care erau înălțate spre cer. Astfel, limbile de foc, ca simbol al Divinității și al umanității, și înălțarea jertfei de legănat, care preînchipuia ucenicii ducând mesajul în lume, se unesc pentru a arăta că cei o sută patruzeci și patru de mii urmează să fie înălțați ca o jertfă care Îl reprezintă în chip desăvârșit pe Isus Hristos, iar Isus Hristos întruchipează adevărul că Divinitatea unită cu umanitatea nu păcătuiește.

Failing to “receive the former rain” while expecting “that the lack” of “all the benefits that God” “provided” with the “former rain” “will be supplied by the latter rain” is “a terrible mistake.” The former rain is Jeremiah’s “old paths,” that were identified as the path to walk in at 9/11. It is a “terrible mistake” and also a strong delusion that leads people to think they have a latter rain message that is built upon a rock, only to find that their message was built upon sand.

A nu "primi ploaia timpurie", în timp ce se așteaptă "că lipsa" "tuturor binefacerilor pe care Dumnezeu" le-a "oferit" odată cu "ploaia timpurie" "va fi suplinită de ploaia târzie", este "o greșeală teribilă". Ploaia timpurie reprezintă "vechile cărări" ale lui Ieremia, care au fost identificate drept calea pe care să se umble la 9/11. Aceasta este o "greșeală teribilă" și, de asemenea, o puternică amăgire care îi face pe oameni să creadă că au un mesaj al ploii târzii zidit pe stâncă, doar pentru a constata că mesajul lor a fost zidit pe nisip.

Peter was not ashamed to directly explain who was and was not drunk in his representation of the one hundred and forty-four thousand during the latter rain time period. All the prophets speak of the last days and Joel is identifying the “drunkards of Ephraim” awakening and being confronted with clear evidence that the privilege of being the people who would proclaim the loud cry of the third angel under latter rain power has been forever removed. The one hundred and forty-four thousand are developed and sealed during the latter rain time period from 9/11 unto the Sunday law. They are those who follow the Lamb whithersoever He goeth.

Petru nu s-a rușinat să explice în mod direct cine era și cine nu era beat, în reprezentarea sa a celor o sută patruzeci și patru de mii din timpul ploii târzii. Toți profeții vorbesc despre zilele de pe urmă, iar Ioel îi prezintă pe „bețivii lui Efraim” trezindu-se și fiind confruntați cu dovezi clare că privilegiul de a fi poporul care avea să proclame strigătul cel puternic al îngerului al treilea, sub puterea ploii târzii, a fost înlăturat pentru totdeauna. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt formați și pecetluiți în perioada ploii târzii, de la 11 septembrie până la legea duminicală. Ei urmează pe Miel oriunde merge El.

Peter at Pentecost represents those people proclaiming the latter rain message, which he bases upon the book of Joel. The Jews, who had been given the responsibility to observe Pentecost throughout their entire history were being informed by Peter that the Pentecost that all the prior Pentecost’s pointed forward to was now being fulfilled. The Jews, as the drunkards of Ephraim were so drunk on the wine of Babylon that they accused Peter and the eleven of being drunk as they presented the latter rain message in the context of the book of Joel. When the drunkards of Ephraim “awake” in verse five of Joel’s first chapter, they are confronted with the testing process of the latter rain where two classes are developed. In the testing process one class recognizes the latter rain message and the other class does not.

Petru la Cincizecime îi reprezintă pe acei oameni care proclamă solia ploii târzii, pe care el o întemeiază pe cartea lui Ioel. Evreilor, cărora li se încredințase responsabilitatea de a ține Cincizecimea de-a lungul întregii lor istorii, Petru le făcea cunoscut că Cincizecimea către care au arătat toate Cincizecimile anterioare se împlinea acum. Evreii, ca bețivii lui Efraim, erau atât de amețiți de vinul Babilonului, încât i-au acuzat pe Petru și pe cei unsprezece că sunt beți, în timp ce ei prezentau solia ploii târzii în contextul cărții lui Ioel. Când bețivii lui Efraim „se trezesc” în versetul cinci al primului capitol din Ioel, sunt confruntați cu procesul de testare al ploii târzii, în care se formează două clase. În acest proces de testare, o clasă recunoaște solia ploii târzii, iar cealaltă nu.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nu trebuie să așteptăm ploaia târzie. Ea vine peste toți cei care vor recunoaște și își vor însuși roua și ploile de har care cad asupra noastră. Când adunăm frânturile de lumină, când prețuim îndurările statornice ale lui Dumnezeu, căruia Îi place să ne vadă încrezându-ne în El, atunci fiecare făgăduință va fi împlinită. ‘Căci, după cum pământul face să odrăslească mugurii și ca o grădină face să răsară cele semănate în ea; tot așa Domnul Dumnezeu va face să odrăslească dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor.’ Isaia 61:11. Întregul pământ va fi umplut de slava lui Dumnezeu.” Comentariul biblic al Adventiștilor de Ziua a Șaptea, volumul 7, 984.

To “recognize” means “to recollect or recover knowledge” for the message of the latter rain is recognized by past sacred histories which illustrate the latter rain history. The history of Peter at Pentecost was set within the historical structure set forth by Joel. Joel’s setting with Peter’s fulfillment provides two witnesses to the history of the Midnight Cry of 1844. Those three witnesses (and others) are to be “recognized” as illustrations of the history, setting and message of the latter rain.

A "recunoaște" înseamnă "a rememora ori a redobândi cunoașterea", căci solia ploii târzii este recunoscută prin istoriile sacre din trecut care ilustrează istoria ploii târzii. Istoria lui Petru la Cincizecime a fost încadrată în structura istorică stabilită de Ioel. Cadrul lui Ioel, împreună cu împlinirea realizată prin Petru, oferă doi martori pentru istoria Strigătului de la miezul nopții din 1844. Acei trei martori (și alții) trebuie să fie "recunoscuți" ca ilustrații ale istoriei, cadrului și soliei ploii târzii.

When Christ breathed upon the disciples after He ascended and then returned, it was as “a few drops” before the great outpouring at Pentecost. At the beginning and ending there was a manifestation of the Holy Spirit being poured out. The few drops from Christ to His disciples are the alpha of the Pentecostal season that ends with the omega and the pouring out of the message from the disciples to the world. The alpha is marked by the first fruit offering of barley and ends with the first fruit offering of wheat. The beginning of the latter rain was marked by the bringing down of the great buildings of New York City on 9/11. It marks the beginning of the history that leads to the Sunday law. 9/11 is represented by the barley first fruit offering and the Sunday law is the wheat first fruit offering.

Când Hristos a suflat asupra ucenicilor după ce S-a înălțat și apoi S-a întors, aceasta a fost ca „câteva picături” înaintea marii revărsări de la Cincizecime. La început și la sfârșit s-a manifestat revărsarea Duhului Sfânt. Câteva picături din partea lui Hristos către ucenicii Săi reprezintă alfa perioadei Cincizecimii, care se încheie cu omega și cu revărsarea mesajului din partea ucenicilor către lume. Alfa este marcată de jertfa întâilor roade din orz și se încheie cu jertfa întâilor roade din grâu. Începutul ploii târzii a fost marcat de doborârea marilor clădiri din New York City pe 9/11. Aceasta marchează începutul istoriei care conduce la legea duminicală. 9/11 este reprezentat de jertfa întâilor roade din orz, iar legea duminicală este jertfa întâilor roade din grâu.

The drunkards of Ephraim are awakened to the reality that their kingdom would be taken from them and given to a people who would bear the appropriate fruits. Joel sets forth the disobedience of the drunkards by identifying that the “meat” and “drink” offerings have been cut off from the house of the Lord and that the “new wine” has been cut off from their mouths. The “new wine” is freshly squeezed juice in the Hebrew, but the “wine” which the drunkards drink in verse five is fermented juice. Two types of wine, which represents doctrine and in the context of Joel the doctrine is the latter rain message. The drunkards of Ephraim have been drinking fermented juice, and they are “cut off” from the “new” freshly squeezed juice. Two types of wine represent two latter rain messages, and the drunkards are “cut” off from the pure message. The Hebrew word translated as “cut off” is based upon the ancient covenant practice of cutting animals and walking in between the parts. To be “cut off” is to be rejected as God’s covenant people.

Bețivii lui Efraim sunt treziți la realitatea că împărăția lor avea să le fie luată și dată unui popor care avea să aducă roadele cuvenite. Ioel expune neascultarea bețivilor arătând că jertfele de „mâncare” și de „băutură” au fost „tăiate” din Casa Domnului și că „vinul nou” a fost „tăiat” din gurile lor. „Vinul nou” este, în ebraică, suc proaspăt stors, dar „vinul” pe care îl beau bețivii în versetul cinci este suc fermentat. Cele două tipuri de vin reprezintă doctrina, iar în contextul lui Ioel doctrina este solia ploii târzii. Bețivii lui Efraim au băut suc fermentat, iar ei sunt „tăiați” de la „vinul” nou, suc proaspăt stors. Cele două tipuri de vin reprezintă două solii ale ploii târzii, iar bețivii sunt „tăiați” de la solia curată. Cuvântul ebraic tradus prin „tăiat” se întemeiază pe practica antică a legământului de a tăia animalele și de a trece printre bucăți. A fi „tăiat” înseamnă a fi respins ca popor al legământului lui Dumnezeu.

The book of Joel is identifying God’s people in the last days beginning with the Millerites who were brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1798, and ending with the one hundred and forty-four thousand who are brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1989. In the beginning the outpouring of the Holy Spirit was represented by the period of time from the Exeter camp meeting to the disappointment of October 22, 1844. That history fulfilled the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five which is repeated to the very letter in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Cartea lui Ioel identifică poporul lui Dumnezeu în zilele de pe urmă, începând cu milleriții, care au apărut ca urmare a desigilării Cărții lui Daniel în 1798, și încheindu-se cu cei o sută patruzeci și patru de mii, care apar ca urmare a desigilării Cărții lui Daniel în 1989. La început, revărsarea Duhului Sfânt a fost reprezentată de perioada cuprinsă între adunarea de tabără de la Exeter și dezamăgirea din 22 octombrie 1844. Acea istorie a împlinit pilda celor zece fecioare din Matei douăzeci și cinci, care se repetă întocmai, la literă, în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> "Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist." Tragedia veacurilor, 393.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Mi se indică adesea pilda celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă a fost și va fi împlinită întocmai, după literă, căci are o aplicare specială pentru timpul acesta și, asemenea soliei îngerului al treilea, a fost împlinită și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului. Review and Herald, 19 august 1890.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> Există o lume zăcând în nelegiuire, în înșelăciune și amăgire, în chiar umbra morții, — adormită, adormită. Cine simte chinul sufletului pentru a-i trezi? Ce glas poate ajunge la ei? Mintea mea este purtată spre viitor, când se va da semnalul: „Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare.” Dar unii vor fi zăbovit să obțină untdelemnul pentru a-și reumple candelele, și prea târziu vor afla că acel caracter, care este reprezentat de untdelemn, nu este transferabil. Acel untdelemn este neprihănirea lui Hristos. El reprezintă caracterul, iar caracterul nu este transferabil. Nimeni nu-l poate dobândi pentru altul. Fiecare trebuie să-și dobândească pentru sine un caracter curățit de orice pată a păcatului. Bible Echo, 4 mai 1896.

Who “are feeling travail of soul to awaken” “a world lying in wickedness?” Joel answers the question:

Cine sunt cei care „trăiesc chinurile sufletului pentru a trezi” „o lume zăcând în nelegiuire?” Ioel răspunde la întrebare:

> And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be delivered: for in mount Zion and in Jerusalem shall be deliverance, as the Lord hath said, and in the remnant whom the Lord shall call. Joel 2:32.

> Și va fi: oricine va chema Numele Domnului va fi mântuit; căci pe muntele Sionului și la Ierusalim va fi mântuire, precum a zis Domnul, și în rămășița pe care o va chema Domnul. Ioel 2:32.

We will continue these things in the following article.

Vom continua expunerea acestor lucruri în articolul următor.

> “Late in the afternoon of the day of the resurrection, two of the disciples were on their way to Emmaus, a little town eight miles from Jerusalem. These disciples had had no prominent place in Christ’s work, but they were earnest believers in Him. They had come to the city to keep the Passover, and were greatly perplexed by the events that had recently taken place. They had heard the news of the morning in regard to the removal of Christ’s body from the tomb, and also the report of the women who had seen the angels and had met Jesus. They were now returning to their homes to meditate and pray. Sadly they pursued their evening walk, talking over the scenes of the trial and the crucifixion. Never before had they been so utterly disheartened. Hopeless and faithless, they were walking in the shadow of the cross.

> Târziu în după-amiaza zilei învierii, doi dintre ucenici erau în drum spre Emaus, un mic oraș la opt mile de Ierusalim. Acești ucenici nu avuseseră un loc proeminent în lucrarea lui Hristos, dar erau credincioși devotați Lui. Veniseră în cetate să prăznuiască Paștele și erau profund nedumeriți de evenimentele petrecute de curând. Auziseră vestea de dimineață privitoare la luarea trupului lui Hristos din mormânt și, de asemenea, mărturia femeilor care îi văzuseră pe îngeri și Îl întâlniseră pe Isus. Se întorceau acum la casele lor pentru a medita și a se ruga. Întristați, își continuau drumul de seară, vorbind despre scenele judecății și ale răstignirii. Niciodată până atunci nu fuseseră atât de cu totul descurajați. Fără nădejde și lipsiți de credință, mergeau în umbra crucii.

> “They had not advanced far on their journey when they were joined by a stranger, but they were so absorbed in their gloom and disappointment that they did not observe him closely. They continued their conversation, expressing the thoughts of their hearts. They were reasoning in regard to the lessons that Christ had given, which they seemed unable to comprehend. As they talked of the events that had taken place, Jesus longed to comfort them. He had seen their grief; He understood the conflicting, perplexing ideas that brought to their minds the thought, Can this Man, who suffered Himself to be so humiliated, be the Christ? Their grief could not be restrained, and they wept. Jesus knew that their hearts were bound up with Him in love, and He longed to wipe away their tears, and fill them with joy and gladness. But He must first give them lessons they would never forget.

> Nu apucaseră să înainteze mult în călătoria lor când li s-a alăturat un străin, dar erau atât de absorbiți de tristețea și dezamăgirea lor, încât nu l-au observat îndeaproape. Și-au continuat convorbirea, dând glas gândurilor inimii lor. Cugetau cu privire la învățăturile pe care Hristos le dăduse, pe care păreau a nu le putea înțelege. Pe când vorbeau despre evenimentele care avuseseră loc, Isus tânjea să-i mângâie. El le văzuse durerea; El înțelegea ideile contradictorii și nedumeritoare care le aduceau în minte gândul: Oare poate acest Om, care S-a lăsat atât de umilit, să fie Hristosul? Durerea lor nu mai putea fi stăvilită și au plâns. Isus știa că inimile lor erau strâns legate de El prin dragoste și tânjea să le șteargă lacrimile și să le umple de bucurie și veselie. Dar mai întâi trebuia să le dea învățături pe care nu le vor uita niciodată.

> “‘He said unto them, What manner of communications are these that ye have one to another, as ye walk, and are sad? And the one of them, whose name was Cleopas, answering said unto Him, Art Thou only a stranger in Jerusalem, and hast not known the things which are come to pass there in these days?’ They told Him of their disappointment in regard to their Master, ‘which was a prophet mighty in deed and word before God and all the people;’ but ‘the chief priests and our rulers,’ they said, ‘delivered Him to be condemned to death, and have crucified Him.’ With hearts sore with disappointment, and with quivering lips, they added, ‘We trusted that it had been He which should have redeemed Israel: and beside all this, today is the third day since these things were done.’

> 'El le-a zis: Ce fel de cuvinte sunt acestea pe care le schimbați între voi, pe când mergeți, și sunteți triști? Iar unul dintre ei, cu numele Cleopa, răspunzând, I-a zis: Ești Tu singurul străin în Ierusalim și n-ai cunoscut lucrurile care s-au întâmplat acolo în zilele acestea?' I-au spus despre dezamăgirea lor cu privire la Învățătorul lor, 'care era un proroc puternic în faptă și în cuvânt înaintea lui Dumnezeu și a întregului popor'; dar 'arhiereii și mai-marii noștri', au zis ei, 'L-au predat ca să fie osândit la moarte și L-au răstignit.' Cu inimi rănite de dezamăgire și cu buzele tremurânde, au adăugat: 'Nădăjduisem că El era Acela care avea să răscumpere Israelul; și, pe lângă toate acestea, astăzi este a treia zi de când s-au întâmplat aceste lucruri.'

> “Strange that the disciples did not remember Christ’s words, and realize that He had foretold the events which had come to pass! They did not realize that the last part of His disclosure would be just as verily fulfilled as the first part, that the third day He would rise again. This was the part they should have remembered. The priests and rulers did not forget this. On the day ‘that followed the day of the preparation, the chief priests and Pharisees came together unto Pilate, saying, Sir, we remember that that deceiver said, while He was yet alive, After three days I will rise again.’ Matthew 27:62, 63. But the disciples did not remember these words.

> Ciudat că ucenicii nu și-au amintit cuvintele lui Hristos și nu și-au dat seama că El vestise mai dinainte evenimentele care avuseseră loc! Ei nu au înțeles că ultima parte a descoperirii Sale avea să se împlinească la fel de sigur ca prima, anume că a treia zi El avea să învie. Aceasta era partea pe care ar fi trebuit să și-o amintească. Preoții și conducătorii nu au uitat acest lucru. În ziua „care urma zilei pregătirii”, preoții cei mai de seamă și fariseii s-au adunat la Pilat, zicând: „Domnule, ne aducem aminte că înșelătorul acela a spus, pe când era încă în viață: După trei zile voi învia.” Matei 27:62, 63. Dar ucenicii nu și-au amintit aceste cuvinte.

> “‘Then He said unto them, O fools, and slow of heart to believe all that the prophets have spoken: ought not Christ to have suffered these things, and to enter into His glory?’ The disciples wondered who this stranger could be, that He should penetrate to their very souls, and speak with such earnestness, tenderness, and sympathy, and with such hopefulness. For the first time since Christ’s betrayal, they began to feel hopeful. Often they looked earnestly at their companion, and thought that His words were just the words that Christ would have spoken. They were filled with amazement, and their hearts began to throb with joyful expectation.

> „Atunci le-a zis: O, nepricepuților și zăbavnici cu inima spre a crede toate câte au grăit prorocii: nu trebuia, oare, ca Hristos să pătimească acestea și să intre în slava Sa?” Ucenicii se mirau cine putea fi acest străin, de pătrundea până în adâncul sufletelor lor și vorbea cu atâta gravitate, duioșie și compătimire, și cu atâta nădejde. Pentru întâia oară de la trădarea lui Hristos, au început să prindă nădejde. Adesea priveau cu luare-aminte la tovarășul lor și socoteau că vorbele Lui erau întocmai cuvintele pe care Hristos le-ar fi rostit. Erau cuprinși de uimire, iar inimile lor au început să bată cu așteptare bucuroasă.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself. Had He first made Himself known to them, their hearts would have been satisfied. In the fullness of their joy they would have hungered for nothing more. But it was necessary for them to understand the witness borne to Him by the types and prophecies of the Old Testament. Upon these their faith must be established. Christ performed no miracle to convince them, but it was His first work to explain the Scriptures. They had looked upon His death as the destruction of all their hopes. Now He showed from the prophets that this was the very strongest evidence for their faith.

> Începând de la Moise, chiar Alfa istoriei biblice, Hristos a tâlcuit din toate Scripturile lucrurile privitoare la Sine. Dacă S-ar fi făcut mai întâi cunoscut lor, inimile lor ar fi fost pe deplin mulțumite. În plinătatea bucuriei lor nu ar mai fi flămânzit după nimic. Dar era necesar ca ei să înțeleagă mărturia care Îi era adusă prin tipurile și profețiile Vechiului Testament. Pe acestea trebuie să se întemeieze credința lor. Hristos nu a săvârșit nicio minune ca să-i convingă, ci lucrarea Sa cea dintâi a fost să le tâlcuiască Scripturile. Ei priviseră moartea Lui ca pe nimicirea tuturor nădejdilor lor. Acum le-a arătat, din scrierile profeților, că tocmai aceasta era cea mai puternică dovadă pentru credința lor.

> “In teaching these disciples, Jesus showed the importance of the Old Testament as a witness to His mission. Many professed Christians now discard the Old Testament, claiming that it is no longer of any use. But such is not Christ’s teaching. So highly did He value it that at one time He said, ‘If they hear not Moses and the prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ Luke 16:31.

> În instruirea acestor ucenici, Isus a arătat importanța Vechiului Testament ca martor al misiunii Sale. Mulți care se declară creștini în prezent resping Vechiul Testament, susținând că nu mai este de niciun folos. Însă aceasta nu este învățătura lui Hristos. Atât de mult l-a prețuit, încât, la un moment dat, a spus: „Dacă nu ascultă de Moise și de proroci, nici nu se vor lăsa convinși, chiar dacă ar învia cineva din morți.” Luca 16:31.

> “It is the voice of Christ that speaks through patriarchs and prophets, from the days of Adam even to the closing scenes of time. The Saviour is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. It is the light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Christ are a proof of His divinity; but a stronger proof that He is the world’s Redeemer is found in comparing the prophecies of the Old Testament with the history of the New.

> Este glasul lui Hristos cel care vorbește prin patriarhi și profeți, din zilele lui Adam până la scenele de încheiere ale timpului. Mântuitorul este revelat în Vechiul Testament la fel de limpede ca în Noul Testament. Lumina din trecutul profetic scoate în relief viața lui Hristos și învățăturile Noului Testament cu limpezime și frumusețe. Minunile lui Hristos sunt o dovadă a dumnezeirii Sale; însă o dovadă și mai puternică a faptului că El este Răscumpărătorul lumii se găsește în compararea profețiilor Vechiului Testament cu istoria Noului Testament.

> “Reasoning from prophecy, Christ gave His disciples a correct idea of what He was to be in humanity. Their expectation of a Messiah who was to take His throne and kingly power in accordance with the desires of men had been misleading. It would interfere with a correct apprehension of His descent from the highest to the lowest position that could be occupied. Christ desired that the ideas of His disciples might be pure and true in every specification. They must understand as far as possible in regard to the cup of suffering that had been apportioned to Him. He showed them that the awful conflict which they could not yet comprehend was the fulfillment of the covenant made before the foundation of the world was laid. Christ must die, as every transgressor of the law must die if he continues in sin. All this was to be, but it was not to end in defeat, but in glorious, eternal victory. Jesus told them that every effort must be made to save the world from sin. His followers must live as He lived, and work as He worked, with intense, persevering effort.

> Argumentând pe temeiul profeției, Hristos le-a dat ucenicilor Săi o înțelegere corectă a ceea ce avea să fie El în umanitatea Sa. Așteptarea lor a unui Mesia care avea să-Și ia tronul și puterea împărătească în conformitate cu dorințele oamenilor fusese înșelătoare. Aceasta avea să împiedice o înțelegere corectă a coborârii Sale de la cea mai înaltă la cea mai joasă poziție care putea fi ocupată. Hristos a dorit ca ideile ucenicilor Săi să fie curate și adevărate în fiecare privință. Ei trebuiau să înțeleagă, pe cât era cu putință, cu privire la paharul suferinței care Îi fusese rânduit. Le-a arătat că înfruntarea înfricoșătoare pe care încă nu o puteau înțelege era împlinirea legământului încheiat înainte de întemeierea lumii. Hristos trebuia să moară, așa cum orice călcător al legii trebuie să moară dacă stăruie în păcat. Toate acestea trebuiau să se întâmple, dar nu aveau să se sfârșească în înfrângere, ci în biruință glorioasă, veșnică. Isus le-a spus că trebuie depuse toate eforturile pentru a salva lumea de păcat. Urmașii Săi trebuie să trăiască așa cum a trăit El și să lucreze așa cum a lucrat El, cu efort intens și stăruitor.

> “Thus Christ discoursed to His disciples, opening their minds that they might understand the Scriptures. The disciples were weary, but the conversation did not flag. Words of life and assurance fell from the Savior’s lips. But still their eyes were holden. As He told them of the overthrow of Jerusalem, they looked upon the doomed city with weeping. But little did they yet suspect who their traveling companion was. They did not think that the subject of their conversation was walking by their side; for Christ referred to Himself as though He were another person. They thought that He was one of those who had been in attendance at the great feast, and who was now returning to his home. He walked as carefully as they over the rough stones, now and then halting with them for a little rest. Thus they proceeded along the mountainous road, while the One who was soon to take His position at God’s right hand, and who could say, ‘All power is given unto Me in heaven and in earth,’ walked beside them. Matthew 28:18.

> Astfel, Hristos a vorbit ucenicilor Săi, deschizându-le mintea ca să înțeleagă Scripturile. Ucenicii erau osteniți, dar convorbirea nu s-a întrerupt. Cuvinte de viață și de încredințare ieșeau de pe buzele Mântuitorului. Dar încă ochii lor erau ținuți. Pe când le spunea despre nimicirea Ierusalimului, ei priveau cu lacrimi spre cetatea sortită pieirii. Dar abia dacă bănuiau încă cine era tovarășul lor de călătorie. Nu le trecea prin minte că subiectul convorbirii lor mergea alături de ei; căci Hristos Se referea la Sine ca și cum ar fi fost o altă persoană. Ei credeau că El era unul dintre cei care fuseseră de față la marea sărbătoare și care acum se întorcea la casa lui. El pășea la fel de atent ca ei peste pietrele colțuroase, oprindu-Se din când în când împreună cu ei pentru un mic răgaz. Astfel au înaintat pe drumul muntos, în timp ce Cel care avea curând să-Șși ia locul la dreapta lui Dumnezeu și care putea să spună: „Toată puterea Mi-a fost dată în cer și pe pământ”, mergea alături de ei. Matei 28:18.

> “During the journey the sun had gone down, and before the travelers reached their place of rest, the laborers in the fields had left their work. As the disciples were about to enter their home, the stranger appeared as though He would continue His journey. But the disciples felt drawn to Him. Their souls hungered to hear more from Him. ‘Abide with us,’ they said. He did not seem to accept the invitation, but they pressed it upon Him, urging, ‘It is toward evening, and the day is far spent.’ Christ yielded to this entreaty and ‘went in to tarry with them.’

> În timpul călătoriei, soarele apusese, iar înainte ca călătorii să ajungă la locul lor de odihnă, lucrătorii de pe câmp își lăsaseră lucrul. Când ucenicii erau pe punctul de a intra în casa lor, străinul părea că voia să-Și continue drumul. Dar ucenicii s-au simțit atrași de El. Sufletele lor tânjeau să mai audă de la El. „Rămâi cu noi”, au spus ei. El nu părea să primească invitația, dar ei au stăruit, zicând: „Este spre seară, iar ziua este pe sfârșite.” Hristos S-a lăsat înduplecat de această stăruință și „a intrat să rămână cu ei”.

> “Had the disciples failed to press their invitation, they would not have known that their traveling companion was the risen Lord. Christ never forces His company upon anyone. He interests Himself in those who need Him. Gladly will He enter the humblest home, and cheer the lowliest heart. But if men are too indifferent to think of the heavenly Guest, or ask Him to abide with them, He passes on. Thus many meet with great loss. They do not know Christ any more than did the disciples as He walked with them by the way.

> Dacă ucenicii nu ar fi stăruit cu invitația lor, nu ar fi știt că însoțitorul lor de drum era Domnul înviat. Hristos nu-Și impune niciodată prezența nimănui. El poartă grijă de cei care au nevoie de El. Cu bucurie va intra în cel mai smerit cămin și va înviora inima cea mai umilă. Dar dacă oamenii sunt prea indiferenți ca să se gândească la Oaspetele ceresc sau să-L roage să rămână cu ei, El trece mai departe. Astfel, mulți suferă o mare pierdere. Ei nu-L cunosc pe Hristos mai mult decât L-au cunoscut ucenicii, pe când El mergea cu ei pe cale.

> “The simple evening meal of bread is soon prepared. It is placed before the guest, who has taken His seat at the head of the table. Now He puts forth His hands to bless the food. The disciples start back in astonishment. Their companion spreads forth His hands in exactly the same way as their Master used to do. They look again, and lo, they see in His hands the print of nails. Both exclaim at once, It is the Lord Jesus! He has risen from the dead!

> Masa de seară, simplă, din pâine, este curând pregătită. Este așezată înaintea oaspetelui, care Și-a luat locul la capul mesei. Acum El Își întinde mâinile pentru a binecuvânta hrana. Ucenicii se dau înapoi, uimiți. Însoțitorul lor Își întinde mâinile întocmai cum obișnuia Învățătorul lor să facă. Privesc din nou și, iată, văd în mâinile Sale urmele cuielor. Amândoi exclamă deodată: Este Domnul Isus! El a înviat din morți!

> “They rise to cast themselves at His feet and worship Him, but He has vanished out of their sight. They look at the place which had been occupied by One whose body had lately lain in the grave, and say to each other, ‘Did not our heart burn within us, while He talked with us by the way, and while He opened to us the Scriptures?’

> Ei se ridică să se arunce la picioarele Lui și să I se închine, dar El S-a făcut nevăzut dinaintea ochilor lor. Ei privesc locul pe care îl ocupase Cel al cărui trup zăcuse de curând în mormânt și își spun unul altuia: „Oare nu ne ardea inima în noi, când ne vorbea pe cale și când ne deschidea Scripturile?”

> “But with this great news to communicate they cannot sit and talk. Their weariness and hunger are gone. They leave their meal untasted, and full of joy immediately set out again on the same path by which they came, hurrying to tell the tidings to the disciples in the city. In some parts the road is not safe, but they climb over the steep places, slipping on the smooth rocks. They do not see, they do not know, that they have the protection of Him who has traveled the road with them. With their pilgrim staff in hand, they press on, desiring to go faster than they dare. They lose their track, but find it again. Sometimes running, sometimes stumbling, they press forward, their unseen Companion close beside them all the way.

> Dar, cu această mare veste de comunicat, ei nu pot să stea și să vorbească. Oboseala și foamea le-au trecut. Își lasă masa neatinsă și, plini de bucurie, pornesc îndată din nou pe același drum pe care veniseră, grăbindu-se să ducă vestea ucenicilor din cetate. În unele locuri drumul nu este sigur, dar ei se cațără peste porțiunile abrupte, alunecând pe stâncile netede. Ei nu văd, nu știu, că au ocrotirea Aceluia care a străbătut drumul împreună cu ei. Cu toiagul de pelerin în mână, înaintează, dorind să meargă mai repede decât îndrăznesc. Își pierd poteca, dar o regăsesc. Când alergând, când împiedicându-se, înaintează, tovarășul lor nevăzut fiindu-le aproape pe tot parcursul drumului.

> “The night is dark, but the Sun of Righteousness is shining upon them. Their hearts leap for joy. They seem to be in a new world. Christ is a living Savior. They no longer mourn over Him as dead. Christ is risen—over and over again they repeat it. This is the message they are carrying to the sorrowing ones. They must tell them the wonderful story of the walk to Emmaus. They must tell who joined them by the way. They carry the greatest message ever given to the world, a message of glad tidings upon which the hopes of the human family for time and for eternity depend.” The Desire of Ages, 795–801.

> Noaptea este întunecată, dar Soarele Neprihănirii strălucește peste ei. Inimile lor tresaltă de bucurie. Par să se afle într-o lume nouă. Hristos este un Mântuitor viu. Nu-L mai jelesc ca pe Cel mort. Hristos a înviat - o repetă iar și iar. Acesta este mesajul pe care îl duc celor îndurerați. Trebuie să le spună minunata istorisire a drumului spre Emaus. Trebuie să le spună cine li s-a alăturat pe cale. Ei poartă cel mai mare mesaj care s-a dat vreodată lumii, un mesaj de vești bune, de care depind nădejdile familiei omenești pentru timp și pentru veșnicie. Dorința veacurilor, 795-801.

Back to Articles