Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eleven

Roma împlinește vedenia - Numărul unsprezece

Understanding the Triple Application of Prophecy: September 11, 2001, and the Final Testing Process for Laodicean Adventism

Înțelegerea triplei aplicări a profeției: 11 septembrie 2001 și procesul final de încercare pentru adventismul laodicean

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2024

Formats

PDF
Word

Just as August 11, 1840, confirmed the rules adopted by Miller, after September 11, 2001 it was seen by those willing to see, that the prophetic principles adopted by Future for America were the true biblical methodology of the latter rain, as set forth in Isaiah chapter twenty-eight. The application of reform line upon reform line as set forth in sacred history established that September 11, 2001, was a repetition of August 11, 1840.

Așa cum 11 august 1840 a confirmat regulile adoptate de Miller, după 11 septembrie 2001 s-a văzut de către cei dispuși să vadă că principiile profetice adoptate de Future for America reprezentau adevărata metodologie biblică a ploii târzii, așa cum este expusă în Isaia capitolul douăzeci și opt. Aplicarea liniei de reformă peste linie de reformă, așa cum este prezentată în istoria sacră, a stabilit că 11 septembrie 2001 a fost o repetare a lui 11 august 1840.

They saw that as the mighty angel of Revelation ten descended in 1840, He typified His descent in 2001. Both angels descended as a prophecy of Islam was fulfilled. The movement then grew as men and women responded to the effectiveness of the methodology. The leadership of Laodicean Seventh-day Adventism was passed by at the time of the end in 1989, and now that church entered into its final testing process, as the Lord began to select the movement of the third angel to be His last-day spokesmen.

Ei au văzut că, atunci când îngerul puternic din Apocalipsa, capitolul zece, a coborât în 1840, El a prefigurat coborârea Sa din 2001. Amândoi îngerii au coborât pe când se împlinea o profeție privitoare la Islam. Apoi mișcarea a crescut pe măsură ce bărbați și femei au răspuns la eficacitatea metodologiei. Conducerea Adventismului de Ziua a Șaptea laodicean a fost trecută cu vederea la timpul sfârșitului, în 1989, iar acum acea biserică a intrat în procesul ei final de încercare, pe măsură ce Domnul a început să aleagă mișcarea celui de-al treilea înger ca să fie purtătorii Săi de cuvânt ai zilelor de pe urmă.

A premier rule of the rules given for the last days was the triple application of prophecy. Especially so at that time was the triple application of the three woes, which so clearly upheld the event of September 11, 2001. When that truth was honestly investigated, those who were then being led to Jeremiah’s “old paths,” by hearts seeking for the truth, the prophetic fulfillment, along with the validity of the rules of prophetic interpretation adopted by the movement of the third angel.

O regulă de căpetenie dintre regulile date pentru zilele de pe urmă a fost aplicarea triplă a profeției. Cu deosebire, în acea vreme, aplicarea triplă a celor trei vaiuri a susținut atât de limpede evenimentul din 11 septembrie 2001. Când acel adevăr a fost cercetat cu onestitate, cei care atunci erau călăuziți spre „cărările cele vechi” ale lui Ieremia, ale căror inimi căutau adevărul, au recunoscut împlinirea profetică, împreună cu validitatea regulilor de interpretare profetică adoptate de mișcarea îngerului al treilea.

It was seen that the correct pioneer understanding of the history of the first woe of Revelation chapter nine represented Islam. The false prophet Mohammed was seen to be the king of that history. In that history Islam would attack the Roman Empire, and their mode of warfare was specifically identified as striking suddenly and unexpectedly. In that regard it was understood that the very mode of warfare of Islam provided the etymological roots of the word “assassin.” In that history Islam would hurt the armies of Rome, and the period concluded under the line of a one-hundred-and-fifty-year time prophecy. When that time prophecy ended on July 27, 1449, the time prophecy and history of the second woe began.

S-a constatat că înțelegerea corectă a pionierilor era că istoria primului vai din capitolul nouă al Apocalipsei reprezenta Islamul. Falsul profet Mahomed a fost văzut drept regele acelei istorii. În acea istorie, Islamul avea să atace Imperiul Roman, iar modul de a purta război al Islamului a fost identificat în mod specific drept lovirea bruscă și pe neașteptate. În această privință s-a înțeles că însuși modul de a purta război al Islamului a furnizat rădăcinile etimologice ale cuvântului "asasin". În acea istorie, Islamul avea să vatăme armatele Romei, iar perioada s-a încheiat sub incidența unei profeții de timp de o sută cincizeci de ani. Când acea profeție de timp s-a încheiat la 27 iulie 1449, au început profeția de timp și istoria celui de-al doilea vai.

It began another time-prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days, that ended on August 11, 1840. In that history the ruler that represented the prophetic work of Islam was Ottman, who had been typified by Mohammed in the history of the first woe. Chapter nine says that in the history of the second woe, Islam would kill the armies of Rome. They would still exercise the mode of warfare, attacking suddenly and unexpectedly, but in that history gunpowder was first invented and employed, so the second woe represented a mode of warfare represented by the assassin’s sudden attack, plus it included explosives.

A început o altă profeție de timp de trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile, care s-a încheiat la 11 august 1840. În acea istorie, cârmuitorul care reprezenta lucrarea profetică a Islamului era Ottman, care fusese tipificat de Mohammed în istoria primului vai. Capitolul nouă spune că, în istoria celui de-al doilea vai, Islamul avea să ucidă oștirile Romei. Ei aveau să continue să practice acel mod de purtare a războiului, atacând pe neașteptate și pe neprins de veste, dar în acea istorie praful de pușcă a fost inventat și folosit pentru întâia oară, astfel că al doilea vai reprezenta un mod de purtare a războiului caracterizat de atacul pe neașteptate al asasinului și, în plus, includea explozivi.

On September 11, 2001 the third woe of Islam suddenly struck the spiritual armies of Rome with explosives. That event marked the beginning of several lines of prophetic truth, but it had clearly been established upon the two previous witnesses of the first and second woe. The event clearly demonstrated that just as the empowerment of the Millerite history of August 11, 1840, when the prophecy of Islam of the second woe was fulfilled and the angel of Revelation ten descended, that when the prophecy of Islam of the third woe arrived, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen on that date.

La 11 septembrie 2001, al treilea vai al Islamului a lovit pe neașteptate oștirile spirituale ale Romei cu explozivi. Acel eveniment a marcat începutul mai multor linii ale adevărului profetic, care însă fuseseră în mod clar întemeiate pe cele două mărturii anterioare ale primului și ale celui de-al doilea vai. Evenimentul a demonstrat în mod clar că, întocmai ca la împuternicirea istoriei millerite din 11 august 1840, când profeția despre Islam a celui de-al doilea vai a fost împlinită și îngerul din Apocalipsa zece a coborât, tot astfel, când a sosit profeția despre Islam a celui de-al treilea vai, ea a marcat coborârea îngerului din Apocalipsa optsprezece în acea zi.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

The movement of Future for America was then seen, by those willing to see, as the parallel of the Millerite movement. Islam of the third woe became a primary element of the message from that point onward. Inspiration plainly taught that when the angel of Revelation descended the latter rain would arrive.

Mișcarea „Future for America” a fost atunci văzută, de către cei dispuși să vadă, ca paralelă a mișcării millerite. Islamul celui de-al treilea vai a devenit, din acel moment încolo, un element principal al mesajului. Inspirația a învățat limpede că atunci când îngerul din Apocalipsă va coborî, ploaia târzie va sosi.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Ploaia târzie va cădea asupra poporului lui Dumnezeu. Un înger puternic va coborî din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui." Review and Herald, 21 aprilie 1891.

As the Lion of the tribe of Judah began to open the broader understanding of the latter rain, He led His people to the book of Joel, which is a primary point of reference of the latter rain. At that point some of those men who had joined the movement post September 11, 2001, determined that the insects of Joel that destroy God’s vine, leading up to the awakening of the Midnight Cry, represented Islam. They could not or would not see that the insects represented Rome.

Pe măsură ce Leul din seminția lui Iuda a început să deschidă înțelegerea mai cuprinzătoare a ploii târzii, El și-a călăuzit poporul la cartea lui Ioel, care este un punct principal de referință pentru ploaia târzie. În acel moment, unii dintre acei bărbați care se alăturaseră mișcării după 11 septembrie 2001 au conchis că insectele din Ioel, care pustiesc vița lui Dumnezeu, conducând până la trezirea Strigării de la miezul nopții, reprezentau Islamul. Ei nu puteau sau nu voiau să vadă că insectele reprezentau Roma.

The powerful light that had been brought about by recognizing the triple application of prophecy in regards to the three woes added an unsanctified logical support to their claim that the insects represented Islam. As is always the case, once a private interpretation is entertained a wresting of the Scriptures takes place in an attempt to uphold the false premise. In their work to uphold their view they demonstrated that they did not understand the principle of type and antitype.

Lumina puternică ce a rezultat din recunoașterea aplicării triple a profeției cu privire la cele trei vaiuri a conferit un sprijin logic nesfințit afirmației lor că insectele reprezentau Islamul. Așa cum se întâmplă întotdeauna, de îndată ce se admite o interpretare particulară, are loc o răstălmăcire a Scripturilor în încercarea de a susține premisa falsă. În demersul lor de a-și susține punctul de vedere, au demonstrat că nu înțelegeau principiul tipului și antitipului.

In theological and biblical studies, the terms “type” and “antitype” are used to describe a relationship between two elements, where one prefigures or foreshadows the other. This concept often falls under the broader categories of “shadow” and “substance.”

În studiile teologice și biblice, termenii „tip” și „antitip” sunt utilizați pentru a descrie o relație între două elemente, în care unul îl prefigurează sau îl anticipează pe celălalt. Acest concept este adesea încadrat în categoriile mai largi de „umbră” și „substanță”.

A type is an event, person, or institution in the Old Testament that prefigures or foreshadows a corresponding event, person, or institution in the New Testament. It serves as a symbolic precursor. The antitype is the fulfillment or actualization of the type. It is the reality that was foreshadowed by the type. The concept of “shadow” and “substance” parallels the relationship between type and antitype. The “shadow” represents the (type), whereas the “substance” represents the (antitype).

Un tip este un eveniment, o persoană sau o instituție din Vechiul Testament care prefigurează ori anticipează un corespondent în Noul Testament, fie el eveniment, persoană sau instituție. Acesta servește drept precursor simbolic. Antitipul este împlinirea sau concretizarea tipului. El este realitatea prefigurată de tip. Conceptul de «umbră» și «substanță» este paralel cu relația dintre tip și antitip. «Umbra» reprezintă (tipul), iar «substanța» reprezintă (antitipul).

> Let no man therefore judge you in meat, or in drink, or in respect of an holyday, or of the new moon, or of the sabbath days: Which are a shadow of things to come; but the body is of Christ. Colossians 2:16, 17.

> Nimeni, așadar, să nu vă judece cu privire la mâncare sau băutură, sau cu privire la o zi de sărbătoare, sau la luna nouă, sau la zilele de sabat, care sunt o umbră a lucrurilor viitoare; dar trupul este al lui Hristos. Coloseni 2:16, 17.

> For the law having a shadow of good things to come, and not the very image of the things, can never with those sacrifices which they offered year by year continually make the comers thereunto perfect. Hebrews 10:1.

> Căci Legea, având umbra bunurilor viitoare, nu însă chipul însuși al lucrurilor, nu poate niciodată, prin acele jertfe care se aduc an de an, neîncetat, să-i desăvârșească pe cei ce se apropie. Evrei 10:1.

In the post September 11, 2001 controversy over Joel, and the correct identification of papal Rome as symbolized by four insects, thus outlining the progressive destruction of Laodicean Adventism, those arguing that the insects were Islam, not only placed an unsanctified emphasis upon the triple application of the three woes, but they also pointed to types which pointed to the antitype of Rome, and claimed those types actually identified Islam. In doing so, they gave evidence that they either did not truly understand the principle of type and antitype, or they believed misrepresenting the types was a worthy means to justify the end.

În controversa de după 11 septembrie 2001, privitoare la Ioel și la identificarea corectă a Romei papale ca fiind simbolizată de patru insecte, conturând astfel distrugerea progresivă a adventismului laodicean, cei care susțineau că insectele erau Islamul nu doar că au pus un accent nesfințit asupra aplicării triple a celor trei vaiuri, ci au și invocat tipuri care trimiteau la antitipul Romei, pretinzând că acele tipuri identificau de fapt Islamul. Procedând astfel, au dat dovadă fie că nu înțelegeau cu adevărat principiul tipului și antitipului, fie că socoteau că denaturarea tipurilor era un mijloc vrednic de a justifica scopul.

In the current controversy over Rome, there is once again evidence that those holding to the flawed idea that the “robbers” of Daniel chapter eleven, verse fourteen is the United States do not correctly understand both the triple application of prophecy, or the principle of type and antitype.

În controversa actuală cu privire la Roma, există din nou dovezi că cei care susțin ideea eronată că „tâlharii” din Daniel, capitolul unsprezece, versetul paisprezece, ar fi Statele Unite nu înțeleg corect nici aplicarea triplă a profeției, nici principiul tipului și antitipului.

When those who hold the view that the “robbers” are the United States seek to uphold their position they employ an application of a triple application of the three Rome’s, to supposedly prove that modern Rome, the third manifestation of Rome is the United States. Trusting that they are not purposely bearing false witness, and that they are only manifesting a blind ignorance of the rules of a triple application of prophecy, they employ a prophetic characteristic of the first two Rome’s and argue that a characteristic of Rome’s history identifies modern Rome.

Când cei care susțin că „tâlharii” sunt Statele Unite caută să-și susțină poziția, ei recurg la aplicarea unei triple aplicări a celor trei Rome, pentru a demonstra în chip presupus că Roma modernă, a treia manifestare a Romei, este Statele Unite. Plecând de la premisa că nu poartă în mod deliberat mărturie mincinoasă și că nu fac decât să manifeste o ignoranță oarbă față de regulile unei aplicări triple a profeției, ei întrebuințează o trăsătură profetică a primelor două Rome și susțin că o caracteristică a istoriei Romei identifică Roma modernă.

Pagan Rome is the first of three prophetic fulfillments of Rome. In Daniel chapter eight pagan Rome is the masculine little horn. In chapter two pagan Rome is statecraft. In Daniel seven pagan Rome divides into a ten-fold kingdom.

Roma păgână este prima dintre cele trei împliniri profetice ale Romei. În capitolul opt din Daniel, Roma păgână este cornul cel mic de gen masculin. În capitolul doi, Roma păgână este puterea statală. În capitolul șapte din Daniel, Roma păgână se împarte într-o împărăție în zece părți.

The second manifestation of Rome is papal Rome, who in chapter eight is the feminine little horn, and who is churchcraft in chapter two, and who is the horn speaking blasphemies and plucks up three horns in chapter seven. Pagan Rome is a singular power, but papal Rome is a twofold power, representing the papal church as ruling over the statecraft of the previous political structures of pagan Rome. In 1798, the papal power received its deadly wound, but it did not cease to be a church, it only ceased to be a beast of Bible prophecy for the civil power it had previously controlled was removed.

A doua manifestare a Romei este Roma papală, care, în capitolul opt, este cornul cel mic, de gen feminin, și care, în capitolul doi, este arta cârmuirii bisericești, și care, în capitolul șapte, este cornul care rostește blasfemii și dezrădăcinează trei coarne. Roma păgână este o putere singulară, dar Roma papală este o putere dublă, reprezentând biserica papală ca stăpânind asupra cârmuirii statale a structurilor politice anterioare ale Romei păgâne. În 1798, puterea papală a primit rana ei de moarte, dar nu a încetat să fie o biserică; a încetat doar să fie o fiară a profeției biblice, căci puterea civilă pe care o controlase anterior a fost înlăturată.

The second Rome is papal Rome and it only functioned as a power (beast) of Bible prophecy when it had the ability to control the power of the state to carry out its blasphemous plans. The first Rome was a singular power, the second Rome was a twofold power and the third Rome is a threefold power. The three manifestations of Rome are governed by the same principles as every triple application of prophecy. Prophetically there are three woes, three Babylon’s, three Rome’s and three Elijah’s. In terms of type and antitype the first two manifestation of any of the triple applications are types which provide the shadow of the third fulfillment, which is the antitype and substance of the triple application of prophecy.

A doua Romă este Roma papală și a funcționat ca putere (fiară) a profeției biblice doar atunci când avea capacitatea de a controla puterea statului pentru a-și duce la îndeplinire planurile hulitoare. Prima Romă a fost o putere unică, a doua Romă a fost o putere dublă, iar a treia Romă este o putere triplă. Cele trei manifestări ale Romei sunt guvernate de aceleași principii ca orice aplicare triplă a profeției. Din punct de vedere profetic, există trei vaiuri, trei Babiloane, trei Rome și trei Ilie. În termenii tipului și antitipului, primele două manifestări ale oricărei aplicări triple sunt tipuri care oferă umbra celei de-a treia împliniri, care este antitipul și substanța aplicării triple a profeției.

With Rome the characteristics of the first two Rome’s identify that both pagan and papal Rome gave the title of Pontifex Maximus to their ruler. Therefore, the title of the ruler of modern Rome would be Pontifex Maximus, a title never attributed to any president of the United States. The first two Rome’s would overcome three geographical obstacles in order to establish the authority upon the throne of their specific period of history. There is no evidence of the United States overcoming three geographical obstacles leading up to 1798.

În cazul Romei, trăsăturile primelor două Rome indică faptul că atât Roma păgână, cât și Roma papală au conferit conducătorului lor titlul de Pontifex Maximus. Prin urmare, titlul conducătorului Romei moderne ar fi Pontifex Maximus, un titlu care nu a fost niciodată atribuit vreunui președinte al Statelor Unite. Primele două Rome au depășit trei obstacole geografice pentru a-și întemeia autoritatea pe tron în perioada lor istorică specifică. Nu există dovezi că Statele Unite au depășit trei obstacole geografice în perioada premergătoare anului 1798.

The first two Rome’s had a specific period of time identified when they would rule supremely. In verse twenty-four of Daniel eleven pagan Rome is identified ruling for a “time,” or three hundred and sixty years, which it did from the Battle of Actium in 31 BC, until the year 330 AD. Repeatedly papal Rome is identified as ruling for twelve hundred and sixty years after the three horns were removed, from 538 until 1798. In Isaiah chapter twenty-three the United States is identified as reigning for seventy symbolic years, as the days of one king, but it never removed three geographical obstacles in advance of its ruling for seventy symbolic years.

Primele două Rome au avut o perioadă de timp precisă identificată, în care aveau să domnească în mod suprem. În versetul douăzeci și patru din Daniel unsprezece, Roma păgână este identificată ca domnind pentru o „vreme”, adică trei sute șaizeci de ani, lucru care s-a împlinit de la bătălia de la Actium din 31 î.Hr. până în anul 330 d.Hr. În mod repetat, Roma papală este identificată ca domnind timp de o mie două sute șaizeci de ani după ce cele trei coarne au fost înlăturate, din 538 până în 1798. În capitolul douăzeci și trei din Isaia, Statele Unite sunt identificate ca domnind timp de șaptezeci de ani simbolici, ca zilele unui singur împărat, însă ele nu au înlăturat niciodată trei obstacole geografice înainte de domnia lor de șaptezeci de ani simbolici.

Modern Rome is represented as overcoming the three geographical obstacles of the king of the south, the glorious land and Egypt in Daniel chapter eleven, verses forty to forty-two, and when those three obstacles are defeated and brought into the submission of Rome they then form the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. John also informs us that the papal beast’s deadly wound is healed and that it then rules for forty-two symbolic months.

Roma modernă este reprezentată ca biruind cele trei obstacole geografice, și anume: împăratul de la miazăzi, Țara cea minunată și Egiptul, în Daniel, capitolul unsprezece, versetele patruzeci până la patruzeci și doi, iar când aceste trei obstacole sunt înfrânte și aduse sub supunerea Romei, ele formează apoi tripla unire a balaurului, fiarei și profetului mincinos. Ioan ne informează, de asemenea, că rana de moarte a fiarei papale este vindecată și că ea stăpânește apoi timp de patruzeci și două de luni simbolice.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Şi am văzut unul dintre capetele lui ca şi cum ar fi fost rănit de moarte; şi rana lui de moarte s-a vindecat; şi tot pământul s-a minunat, mergând după fiară. Şi s-au închinat balaurului care i-a dat putere fiarei; şi s-au închinat fiarei, zicând: Cine este asemenea fiarei? Cine poate să poarte război cu ea? Şi i s-a dat o gură care rostea lucruri mari şi hule; şi i s-a dat putere să lucreze patruzeci şi două de luni. Apocalipsa 13:3-5.

The beast that rules for forty-two symbolic months after its deadly wound is healed is the Roman power.

Fiara care domnește timp de patruzeci și două de luni simbolice după ce rana ei de moarte este vindecată este puterea romană.

> The prophecy of Revelation 13 declares that the power represented by the beast with lamblike horns shall cause ‘the earth and them which dwell therein’ to worship the papacy—there symbolized by the beast ‘like unto a leopard.’ . .. In both the Old and the New World, the papacy will receive homage in the honor paid to the Sunday institution, that rests solely upon the authority of the Roman Church.” The Great Controversy, 578.

> Profeția din Apocalipsa 13 declară că puterea reprezentată de fiara cu coarne ca de miel va face ca „pământul și pe cei ce locuiesc pe el” să se închine papalității — acolo simbolizată prin fiara „asemenea unui leopard”. … Atât în Lumea Veche, cât și în Lumea Nouă, papalitatea va primi omagiu prin cinstea adusă instituției duminicale, care se întemeiază exclusiv pe autoritatea Bisericii Romei. Marea Controversă, 578.

Pagan, the first Rome, ruled supremely for three hundred and sixty years in fulfillment of Daniel chapter eleven, verse twenty-four, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter eight, verse nine.

Roma păgână, întâia Romă, a domnit în mod suveran timp de trei sute șaizeci de ani, în împlinirea din Daniel, capitolul unsprezece, versetul douăzeci și patru, și a făcut aceasta după ce a înlăturat trei obstacole geografice, în împlinirea din Daniel, capitolul opt, versetul nouă.

Papal, the second Rome ruled supremely for twelve hundred and sixty years in fulfillment of several passages of Scripture, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter seven, verses eight and twenty.

Roma papală, cea de-a doua Romă, a domnit suveran timp de o mie două sute șaizeci de ani, în împlinirea mai multor pasaje ale Scripturii, și aceasta după ce a înlăturat trei obstacole geografice, împlinind Daniel, capitolul șapte, versetele opt și douăzeci.

Modern Rome overcomes the king of the south in verse forty of Daniel eleven, and then in verse forty-one it overcomes the glorious land and in verse forty-two it overcomes Egypt. Modern Rome is the king of the north of Daniel chapter eleven.

Roma modernă îl biruie pe împăratul de la miazăzi în versetul patruzeci al capitolului unsprezece din Daniel, apoi, în versetul patruzeci și unu, biruie țara cea minunată, iar în versetul patruzeci și doi, biruie Egiptul. Roma modernă este împăratul de la miazănoapte din capitolul unsprezece al lui Daniel.

Pagan, the first Rome, was a persecuting power, and papal, the second Rome, was a persecuting power and therefore modern Rome will be a persecuting power.

Roma păgână, cea dintâi Roma, a fost o putere prigonitoră, iar Roma papală, cea de-a doua Roma, a fost o putere prigonitoră și, prin urmare, Roma modernă va fi o putere prigonitoră.

The United States will participate in the third persecution accomplished by modern Rome, but this doesn’t identify the United States as the papal power, it simply identifies a characteristic of the United States’ relationship to the papal power in the last days.

Statele Unite vor participa la a treia persecuție săvârșită de Roma modernă, însă acest lucru nu identifică Statele Unite ca fiind puterea papală, ci doar indică o caracteristică a relației Statelor Unite cu puterea papală în zilele de pe urmă.

Those who wish to argue that the United States is the “robbers of thy people” in the last days employ the triple application of the three Rome’s to incorrectly identify the United States. The flawed method they employ in the context of a triple application is based upon identifying a characteristic of the first two Rome’s, and insisting that a prophetic characteristic of Rome, and not Rome itself, is the third Rome.

Cei care doresc să susțină că Statele Unite sunt „jefuitorii poporului tău” în zilele de pe urmă recurg la aplicarea triplă a celor trei Rome pentru a identifica în mod eronat Statele Unite. Metoda viciată pe care o folosesc, în contextul unei aplicări triple, se bazează pe identificarea unei caracteristici a primelor două Rome și pe susținerea că o caracteristică profetică a Romei, iar nu Roma însăși, este a treia Romă.

They identify Constantine’s first historical Sunday law in 321 AD, and then papal Rome’s Sunday law in 538 AD, to claim the soon-coming Sunday law in the United States defines the United States as modern Rome, and they also mix their flawed application by associating Jesus’ warning to flee when the “abominations of desolation” spoken of by Daniel, as the Sunday law. The “abomination of desolation” Jesus spoke of, points to two Sunday laws in the last days, but it is a very different symbolism in that it is a warning to flee, not the warning to shun the mark of the beast. Their flawed idea doesn’t even address that there are two specific Sunday laws in the last days.

Ei identifică prima lege duminicală istorică a lui Constantin în anul 321 d.Hr., iar apoi legea duminicală a Romei papale în anul 538 d.Hr., pentru a susține că iminenta lege duminicală din Statele Unite definește Statele Unite drept Roma modernă; de asemenea, își amestecă aplicarea eronată asociind avertizarea lui Isus de a fugi când «urâciunile pustiirii» despre care a vorbit Daniel ar fi legea duminicală. «Urâciunea pustiirii» despre care a vorbit Isus indică două legi duminicale în vremurile din urmă, însă simbolismul este cu totul diferit, întrucât este o avertizare de a fugi, nu avertizarea de a evita semnul fiarei. Concepția lor greșită nici măcar nu abordează faptul că în vremurile din urmă există două legi duminicale specifice.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains: Let him which is on the housetop not come down to take any thing out of his house: Neither let him which is in the field return back to take his clothes. And woe unto them that are with child, and to them that give suck in those days! But pray ye that your flight be not in the winter, neither on the sabbath day. Matthew 24:15–20.

> Așadar, când veți vedea urâciunea pustiirii, despre care a vorbit prorocul Daniel, stând în locul sfânt (cine citește, să înțeleagă), atunci cei ce sunt în Iudeea să fugă la munți; cel ce este pe acoperiș să nu coboare ca să ia ceva din casa sa; nici cel ce este în țarină să nu se întoarcă înapoi ca să-și ia veșmântul. Vai de cele însărcinate și de cele ce vor alăpta în zilele acelea! Dar rugați-vă ca fuga voastră să nu fie iarna, nici într-o zi de sabat. Matei 24:15-20.

“The abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet,” was a sign which Jesus gave to His people that identified when they should flee from the coming destruction of Jerusalem as pagan Rome besieged and thereafter destroyed the sanctuary and city from the year 66 to the year 70 AD.

„Urâciunea pustiirii, despre care a vorbit prorocul Daniel” a fost un semn pe care Isus l-a dat poporului Său, semn care le indica când trebuiau să fugă din calea distrugerii ce avea să vină asupra Ierusalimului, pe când Roma păgână a asediat și, ulterior, a distrus sanctuarul și cetatea, între anii 66 și 70 d.Hr.

> “Jesus declared to the listening disciples the judgments that were to fall upon apostate Israel, and especially the retributive vengeance that would come upon them for their rejection and crucifixion of the Messiah. Unmistakable signs would precede the awful climax. The dreaded hour would come suddenly and swiftly. And the Saviour warned His followers: ‘When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) then let them which be in Judea flee into the mountains.’ Matthew 24:15, 16; Luke 21:20, 21. When the idolatrous standards of the Romans should be set up in the holy ground, which extended some furlongs outside the city walls, then the followers of Christ were to find safety in flight. When the warning sign should be seen, those who would escape must make no delay. . ..

> Isus le-a declarat ucenicilor care-L ascultau judecățile care aveau să se abată asupra Israelului apostat și, mai ales, răzbunarea retributivă ce avea să vină asupra lor pentru lepădarea și răstignirea lui Mesia. Semne neechivoce aveau să preceadă înfricoșătorul deznodământ. Ceasul temut avea să vină pe neașteptate și cu repeziciune. Și Mântuitorul i-a avertizat pe urmașii Săi: „Așadar, când veți vedea urâciunea pustiirii, despre care a vorbit prorocul Daniel, stând în locul sfânt (cine citește să înțeleagă), atunci cei care sunt în Iudeea să fugă la munți.” Matei 24:15, 16; Luca 21:20, 21. Când stindardele idolatre ale romanilor aveau să fie așezate pe pământul sfânt, care se întindea câteva stadii în afara zidurilor cetății, atunci urmașii lui Hristos trebuiau să-și afle scăparea prin fugă. Când semnul de avertizare avea să fie văzut, cei care ar fi dorit să scape nu trebuiau să zăbovească...

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. . . . Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 25, 30.

> „Niciun creștin nu a pierit în distrugerea Ierusalimului. Hristos le dăduse ucenicilor Săi un avertisment, iar toți cei ce au crezut cuvintele Lui stăteau de veghe după semnul făgăduit. … Fără întârziere au fugit într-un loc de scăpare — cetatea Pella, în ținutul Pereii, dincolo de Iordan.” Marea Controversă, 25, 30.

As the year 538 approached, the Christians of that era recognized that the church had been corrupted by a compromise with the religion of paganism, and based upon the warning of Christ, and in conjunction with the light given through the apostle Paul’s testimony in Second Thessalonians chapter two, they fled into the prophetic wilderness of the twelve hundred and sixty years.

Pe măsură ce se apropia anul 538, creștinii acelei epoci au recunoscut că Biserica fusese coruptă printr-un compromis cu religia păgânismului, iar, pe baza avertizării lui Hristos și în conjuncție cu lumina dată prin mărturia apostolului Pavel în a Doua Epistolă către Tesaloniceni, capitolul al doilea, au fugit în pustia profetică a celor o mie două sute șaizeci de ani.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> Dar, înainte de venirea lui Hristos, în lumea religioasă urmau să aibă loc evenimente importante, vestite prin profeție. Apostolul a declarat: "Să nu vă lăsați prea curând clătinați în minte, nici să nu vă tulburați, nici prin duh, nici prin cuvânt, nici prin vreo epistolă ca venind de la noi, ca și cum ziua lui Hristos ar fi aproape. Nimeni să nu vă înșele în niciun chip; căci ziua aceea nu va veni decât dacă va veni mai întâi lepădarea de credință și se va descoperi omul fărădelegii, fiul pierzării; care se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau la care se aduce închinare, așa încât el, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu."

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> Cuvintele lui Pavel nu trebuiau să fie răstălmăcite. Nu trebuia să se învețe că el, printr-o revelație specială, îi avertizase pe tesaloniceni cu privire la venirea imediată a lui Hristos. O astfel de poziție ar pricinui tulburare a credinței; căci dezamăgirea duce adesea la necredință. Prin urmare, apostolul i-a avertizat pe frați să nu primească niciun astfel de mesaj drept venind de la el și a trecut să sublinieze faptul că puterea papală, atât de limpede descrisă de profetul Daniel, urma încă să se ridice și să poarte război împotriva poporului lui Dumnezeu. Până când această putere își va fi împlinit lucrarea ei ucigătoare și blasfemiatoare, va fi zadarnic pentru biserică să aștepte venirea Domnului lor. "Nu vă aduceți aminte", a întrebat Pavel, "că, pe când eram încă la voi, vă spuneam aceste lucruri?"

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> Cumplite aveau să fie încercările care urmau să se abată asupra Bisericii adevărate. Chiar pe vremea când apostolul scria, „taina fărădelegii” începuse deja să lucreze. Dezvoltările ce urmau să se petreacă în viitor aveau să fie „după lucrarea Satanei, cu toată puterea și cu semne și minuni mincinoase, și cu toată amăgirea nelegiuirii în cei ce pier.”

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> Deosebit de solemnă este afirmația apostolului cu privire la aceia care ar refuza să primească „dragostea adevărului”. „Pentru această pricină”, a declarat el despre toți cei care ar respinge în mod deliberat mesajele adevărului, „Dumnezeu le va trimite o puternică amăgire, ca să creadă o minciună: pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire, să fie osândiți.” Oamenii nu pot respinge nepedepsiți avertismentele pe care Dumnezeu, în îndurarea Sa, li le trimite. De la cei care stăruie să se abată de la aceste avertismente, Dumnezeu Își retrage Duhul Său, lăsându-i pradă amăgirilor pe care le iubesc. Faptele apostolilor, 265, 266.

The compromise between paganism and the church was the warning sign that led the Christians of that era to separate from papal Rome, but it should be noted that the light that Paul contributed to Jesus’ warning to flee, is the same passage that William Miller came to understand that “the daily” of the book of Daniel represented pagan Rome. The prophetic relationship between pagan Rome restraining, and then falling away in order for papal Rome to ascend to the throne was a truth that must be understood, for the consequences of not recognizing that the prophetic relationship would bring strong delusion upon those who did not love that truth. Sister White addresses the same history:

Compromisul dintre păgânism și biserică a fost semnul de avertizare care i-a determinat pe creștinii acelei epoci să se despartă de Roma papală; totuși, trebuie remarcat că lumina pe care Pavel a adus-o asupra avertizării lui Isus de a fugi este același pasaj prin care William Miller a ajuns să înțeleagă că „necurmatul” din cartea lui Daniel reprezenta Roma păgână. Relația profetică dintre Roma păgână, care ținea în loc, iar apoi se dădea la o parte pentru ca Roma papală să se înalțe la tron, era un adevăr care trebuia înțeles, fiindcă nerecunoașterea acelei relații profetice avea să aducă o puternică amăgire asupra celor care nu iubeau acel adevăr. Sora White abordează aceeași istorie:

> “It required a desperate struggle for those who would be faithful to stand firm against the deceptions and abominations which were disguised in sacerdotal garments and introduced into the church. The Bible was not accepted as the standard of faith. The doctrine of religious freedom was termed heresy, and its upholders were hated and proscribed.

> A fost nevoie de o luptă disperată pentru ca aceia care aveau să fie credincioși să stea neclintiți împotriva înșelăciunilor și urâciunilor care erau deghizate în veșminte sacerdotale și introduse în biserică. Biblia nu era acceptată drept normă a credinței. Doctrina libertății religioase era socotită erezie, iar apărătorii ei erau urâți și proscriși.

> “After a long and severe conflict, the faithful few decided to dissolve all union with the apostate church if she still refused to free herself from falsehood and idolatry. They saw that separation was an absolute necessity if they would obey the word of God. They dared not tolerate errors fatal to their own souls, and set an example which would imperil the faith of their children and children’s children. To secure peace and unity they were ready to make any concession consistent with fidelity to God; but they felt that even peace would be too dearly purchased at the sacrifice of principle. If unity could be secured only by the compromise of truth and righteousness, then let there be difference, and even war.” The Great Controversy, 45, 46.

> „În urma unui conflict lung și sever, puținii credincioși au hotărât să rupă orice legătură cu biserica apostată, dacă ea încă refuza să se elibereze de minciună și idolatrie. Ei au văzut că despărțirea era o necesitate absolută, dacă voiau să asculte de Cuvântul lui Dumnezeu. Nu au îndrăznit să tolereze erori fatale propriilor lor suflete și să dea un exemplu care ar primejdui credința copiilor lor și a copiilor copiilor lor. Pentru a asigura pacea și unitatea, erau gata să facă orice concesie compatibilă cu fidelitatea față de Dumnezeu; dar simțeau că până și pacea ar fi prea scump plătită prin sacrificarea principiului. Dacă unitatea nu putea fi asigurată decât prin compromiterea adevărului și a dreptății, atunci să fie dezbinare, ba chiar război.” Marea Controversă, 45, 46.

The prophetic relationship between the United States and the papacy in the last days has been typified, and emphasized, by Paul’s identification of the relationship between pagan and papal Rome leading up to 538 AD. In the triple application of Rome, pagan Rome fulfilled Jesus words identifying the abomination of desolation as a sign to flee, and papal Rome also fulfilled Jesus’ words. Sister White identifies another fulfillment of Christ’s words.

Relația profetică dintre Statele Unite și papalitate în zilele din urmă a fost prefigurată și subliniată prin identificarea de către Pavel a relației dintre Roma păgână și Roma papală în perioada premergătoare anului 538 d.Hr. În tripla aplicare a Romei, Roma păgână a împlinit cuvintele lui Isus, care identificau „urâciunea pustiirii” drept semn pentru a fugi, iar Roma papală a împlinit, de asemenea, cuvintele lui Isus. Sora White identifică o altă împlinire a cuvintelor lui Hristos.

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> „Acum nu este vremea ca poporul lui Dumnezeu să-și lege inima de lume sau să-și adune comori în lume. Nu este departe vremea când, asemenea ucenicilor de la început, vom fi constrânși să căutăm un adăpost în locuri pustii și singuratice. Așa cum asediul Ierusalimului de către oștirile romane a fost semnalul de fugă pentru creștinii din Iudeea, tot astfel asumarea puterii de către națiunea noastră, prin decretul care impune sabatul papal, va fi pentru noi un avertisment. Atunci va fi timpul să părăsim marile orașe, ca pregătire pentru părăsirea orașelor mai mici, pentru locuințe retrase în locuri izolate din munți.” Mărturii, volumul 5, 464.

For the Christians of Christ’s time period the warning identified when to flee Jerusalem. In the fifth and sixth century the warning for the Christians led them to flee into the wilderness.

Pentru creștinii din timpul lui Hristos, avertismentul a precizat momentul când să fugă din Ierusalim. În secolele al V-lea și al VI-lea, avertismentul adresat creștinilor i-a determinat să fugă în pustie.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . .. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ. Revelation 12:6, 15–17.

> Și femeia a fugit în pustie, unde are un loc pregătit de Dumnezeu, pentru ca acolo să fie hrănită o mie două sute șaizeci de zile. Și femeii i s-au dat două aripi ale unui vultur mare, ca să zboare în pustie, în locul ei, unde este hrănită o vreme, vremi și jumătatea unei vremi, departe de fața șarpelui. Și șarpele a aruncat din gura lui, după femeie, apă ca un râu, ca s-o ia râul. Și pământul a venit în ajutorul femeii, și pământul și-a deschis gura și a înghițit râul pe care îl aruncase balaurul din gura lui. Și balaurul s-a mâniat pe femeie și s-a dus să facă război cu rămășița seminței ei, care păzesc poruncile lui Dumnezeu și au mărturia lui Isus Hristos. Apocalipsa 12:6, 15-17.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of the thing, for He is Alpha and Omega. The warning of the abomination of desolation in the history of papal Rome was recognized when the papal power was recognized as standing in the holy place.

Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru, căci El este Alfa și Omega. Avertismentul cu privire la urâciunea pustiirii din istoria Romei papale a fost recunoscut când puterea papală a fost recunoscută ca stând în locul sfânt.

The warning is recorded by Matthew, Mark and Luke, and each reference has a slight variation of words. Matthew states, “When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place,” and Mark states, “when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not.” Luke states, “when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains.”

Avertismentul este consemnat de Matei, Marcu și Luca, iar fiecare relatare prezintă o ușoară variație de formulare. Matei spune: "Când veți vedea, deci, urâciunea pustiirii, despre care a vorbit proorocul Daniel, stând în locul sfânt", iar Marcu spune: "când veți vedea urâciunea pustiirii, despre care a vorbit proorocul Daniel, stând acolo unde nu se cuvine." Luca spune: "când veți vedea Ierusalimul împresurat de oști, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei din Iudeea să fugă la munți."

All three testimonies apply together. I a more specific application Luke’s reference of Jerusalem being compassed with armies identifies the warning that when pagan Rome began its siege against Jerusalem in the year 66 AD, that Christians still in Jerusalem were to immediately flee. Matthew’s reference of “the holy place,” corresponds with Paul identifying the “man of sin” who “sitteth in the temple of God, showing himself that he is God,” thus representing the papal fulfillment of the “abomination of desolation.” Mark identifies the abomination of desolation standing where it ought not, and it corresponds to the warning to flee given to Adventism in the last days. Two of the warnings are associated with the command that whoever reads the warning should understand, and they all address a sign that was to inform the Christians of the era to flee.

Toate cele trei mărturii se aplică împreună. Într-o aplicare mai specifică, referirea lui Luca la Ierusalim înconjurat de armate identifică avertizarea că, atunci când Roma păgână a început asediul împotriva Ierusalimului în anul 66 d.Hr., creștinii care se mai aflau în Ierusalim trebuiau să fugă îndată. Referirea lui Matei la „locul sfânt” corespunde cu identificarea de către Pavel a „omului păcatului”, care „șade în templul lui Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu”, reprezentând astfel împlinirea papală a „urâciunii pustiirii”. Marcu identifică urâciunea pustiirii stând unde nu se cuvine, iar aceasta corespunde avertizării de a fugi dată adventismului în zilele de pe urmă. Două dintre avertizări sunt asociate cu porunca ca oricine citește avertizarea să înțeleagă, iar toate au în vedere un semn menit să-i înștiințeze pe creștinii vremii să fugă.

The false application of a triple application that is misrepresented by those who claim the “robbers of thy people” are the United States, identifies that when the “abomination of desolation” is fulfilled at the Sunday law in the United States, that the Sunday law that then is enforced identifies the United States as Modern Rome, for pagan and papal Rome both previously enforced a Sunday law.

Falsa „aplicare triplă”, denaturată de cei care susțin că „jefuitorii poporului tău” sunt Statele Unite, indică faptul că, atunci când „urâciunea pustiirii” este împlinită prin legea duminicală din Statele Unite, legea duminicală care atunci este impusă identifică Statele Unite drept Roma modernă, întrucât atât Roma păgână, cât și cea papală au impus anterior o lege duminicală.

The problem with that flawed application is that the Sunday law of pagan Rome took place in the year 321 AD, but pagan Rome’s fulfillment of the “abomination of desolation” was fulfilled in the year 66 AD, 255 years before the Sunday law of 321 AD. So too, the compromise that produced the “man of sin” was already occurring in the time of Paul, who said, “the mystery of iniquity doth already work,” yet the papal Sunday law came over four centuries later. The first two witnesses in a triple application of prophecy establish the characteristics of the third fulfillment of the last days. The “abomination of desolation” in the last days, upon two historical witnesses, and three biblical records of Christ’s words, represents a warning to flee, not the enforcement of a Sunday law.

Problema acelei aplicări greșite este că legea duminicală a Romei păgâne a fost promulgată în anul 321 d.Hr., dar împlinirea de către Roma păgână a „urâciunii pustiirii” a avut loc în anul 66 d.Hr., cu 255 de ani înaintea legii duminicale din 321 d.Hr. Tot astfel, compromisul care a produs „omul fărădelegii” avea deja loc pe vremea lui Pavel, care a spus: „taina fărădelegii lucrează deja”, însă legea duminicală papală a apărut abia după mai bine de patru secole. Într-o aplicare triplă a profeției, primele două mărturii stabilesc caracteristicile celei de-a treia împliniri, cea a zilelor de pe urmă. „Urâciunea pustiirii” din zilele de pe urmă, pe temeiul a două mărturii istorice și a trei consemnări biblice ale cuvintelor lui Hristos, reprezintă un avertisment de a fugi, nu impunerea unei legi duminicale.

In the next article we will break down why the application is flawed in the context of established rules associated with a triple application of prophecy, and why the identification of the Sunday law in the context of the warning given by Christ is a misrepresentation of prophetic history.

În articolul următor vom arăta de ce aplicarea este eronată în contextul regulilor stabilite pentru o aplicare triplă a profeției și de ce identificarea legii duminicale în contextul avertizării date de Hristos reprezintă o denaturare a istoriei profetice.

> “This compromise between paganism and Christianity resulted in the development of ‘the man of sin’ foretold in prophecy as opposing and exalting himself above God. That gigantic system of false religion is a masterpiece of Satan’s power—a monument of his efforts to seat himself upon the throne to rule the earth according to his will.” The Great Controversy, 50.

> „Acest compromis între păgânism și creștinism a avut ca rezultat dezvoltarea «omului fărădelegii», prevestit în profeție ca acela care se împotrivește și se înalță mai presus de Dumnezeu. Acel sistem uriaș de religie falsă este o capodoperă a puterii lui Satana, un monument al eforturilor sale de a se așeza pe tron pentru a stăpâni pământul după voia sa.” Marea Controversă, 50.

Back to Articles