Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Seven

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincizeci și șapte

Unraveling the Prophetic Symbolism of Cyrus in the Book of Daniel

Elucidarea simbolismului profetic al lui Cirus în Cartea lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word

In verse one, of chapter ten, we are informed that it was the third year of Cyrus, but in chapter one, we are informed that Daniel only lived, or continued until the first year of Cyrus.

În versetul întâi al capitolului al zecelea, suntem informați că era anul al treilea al lui Cirus, dar în capitolul întâi suntem informați că Daniel a trăit, sau a continuat, numai până în anul întâi al lui Cirus.

> And Daniel continued even unto the first year of king Cyrus. Daniel 1:21.

> Și Daniel a rămas până în anul întâi al împăratului Cirus. Daniel 1:21.

For two years Cyrus had essentially co-ruled with Darius the Mede, thus it was his third year, but it was also his first year.

Timp de doi ani, Cirus a domnit de fapt în coregență cu Darius Medul; prin urmare, era al treilea său an, dar era și întâiul său an.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel, căruia i se pusese numele Belteșațar, un cuvânt; iar cuvântul era adevărat, dar vremea hotărâtă era lungă; și el a înțeles cuvântul și a avut înțelegere asupra vedeniei. Daniel 10:1.

Prophetically Cyrus is introduced in Daniel’s first and last visions. Daniel chapter one, as already set forth in prior articles, represents the first angel of Revelation chapter fourteen. When the first angel is identified in prophecy it possesses all the prophetic characteristics of all three angels of Revelation fourteen. The three steps of the everlasting gospel represented in the first angel, are “fear God,” “give Him glory,” for “the hour of His judgment is come.”

Din punct de vedere profetic, Cirus este prezentat în prima și în ultima viziune a lui Daniel. Capitolul întâi din Daniel, așa cum a fost deja expus în articolele anterioare, reprezintă primul înger din capitolul paisprezece al Apocalipsei. Când primul înger este identificat în profeție, el posedă toate caracteristicile profetice ale tuturor celor trei îngeri din capitolul paisprezece al Apocalipsei. Cei trei pași ai evangheliei veșnice reprezentați în primul înger sunt "Temeți-vă de Dumnezeu", "Dați-I slavă", căci "a venit ceasul judecății Lui".

Because Daniel and the three worthies “feared God,” they chose to reject the diet of Babylon, and remain vegetarians. In the visual test that followed, Daniel and the three worthies “glorified God” in their healthy appearance in contrast with those who ate the Babylonian diet. After three years, the “hour of judgment” arrived when Nebuchadnezzar tested them and found them to be ten times wiser than all the Babylonian wise men.

Pentru că Daniel și cei trei tineri de seamă „s-au temut de Dumnezeu”, au ales să respingă dieta Babilonului și să rămână vegetarieni. În testul vizual care a urmat, Daniel și cei trei tineri de seamă „L-au slăvit pe Dumnezeu” prin înfățișarea lor sănătoasă, în contrast cu cei care mâncau dieta babiloniană. După trei ani, a sosit „ceasul judecății”, când Nebucadnețar i-a pus la încercare și a constatat că erau de zece ori mai înțelepți decât toți înțelepții Babilonului.

The three steps of the everlasting gospel are also represented in the final chapter of Daniel as the process whereby the increase of knowledge purifies, makes white and tries those who are held accountable to the light that is unsealed at the time of the end. In the first chapter of Daniel as in the last, the three steps of the first angel, which includes all three angels, is identified. Because chapter one is the everlasting gospel of the first angel, chapter two of Daniel represents the second angel of Revelation fourteen, where the test of the image of the beast or the image of Christ is represented, as it was in the second test in the three steps of chapter one.

Cele trei trepte ale evangheliei veșnice sunt reprezentate și în ultimul capitol al lui Daniel, ca procesul prin care sporirea cunoștinței îi curățește, îi albește și îi pune la încercare pe cei ținuți răspunzători față de lumina care este desigilată la vremea sfârșitului. Atât în primul capitol al lui Daniel, cât și în ultimul, sunt identificate cele trei trepte ale îngerului dintâi, care îi cuprinde pe toți cei trei îngeri. Deoarece capitolul întâi este evanghelia veșnică a îngerului dintâi, capitolul al doilea al lui Daniel îl reprezintă pe al doilea înger din Apocalipsa, capitolul paisprezece, unde este reprezentată încercarea privitoare la chipul fiarei sau la chipul lui Hristos, așa cum a fost în a doua încercare din cele trei trepte ale capitolului întâi.

Because chapters one and two of Daniel represent the first and second angels of Revelation fourteen, chapter three and the test on the Plain of Dura, represents the third angel’s message, with its warning to not receive the mark of the beast. In chapter one of Daniel, Cyrus’ first year is mentioned, and in chapter ten, which is Daniel’s last vision, Cyrus is represented by his third year, but we know that third year is his first year, for Daniel only continued until the first year of Cyrus.

Deoarece capitolele unu și doi din Daniel reprezintă pe primul și pe al doilea înger din Apocalipsa, capitolul paisprezece, capitolul trei și încercarea de pe Câmpia Dura reprezintă solia celui de-al treilea înger, cu avertizarea ei de a nu primi semnul fiarei. În capitolul întâi al lui Daniel este menționat anul întâi al lui Cir, iar în capitolul zece, care este ultima viziune a lui Daniel, este indicat anul al treilea al lui Cir; dar știm că acel al treilea an este anul său întâi, căci Daniel a continuat numai până în anul întâi al lui Cir.

Cyrus is therefore a symbol of a first year that contains three years. He is a symbol of the first angel’s message. Cyrus’ first year is mentioned in the last verse of Daniel’s first vision, and then again in the first verse of Daniel’s last vision. It is important to recognize the prophetic symbolism of Cyrus, and we are first identifying that he represents the first angel’s message. This can be prophetically ascertained by the fact that Daniel identifies his third year, as his first, but more importantly it is identified by the first decree which he proclaimed.

Cirus este, așadar, un simbol al unui prim an care cuprinde trei ani. El este un simbol al soliei primului înger. Anul întâi al lui Cirus este menționat în ultimul verset al primei vedenii a lui Daniel, iar apoi din nou în primul verset al ultimei vedenii a lui Daniel. Este important să recunoaștem simbolismul profetic al lui Cirus și, mai întâi, identificăm faptul că el reprezintă solia primului înger. Acest lucru poate fi stabilit profetic prin faptul că Daniel îi identifică anul al treilea ca fiind anul său întâi, dar, și mai important, este identificat de primul decret pe care el l-a proclamat.

The struggle that Gabriel was having with the kings of Persia in chapter ten, was in regard to bringing Cyrus to the point where he would follow through and proclaim the first of three decrees, which would allow the Jews to return and rebuild Jerusalem and the temple. The third decree would mark the beginning of the twenty-three hundred year prophecy, which ended when the third angel arrived on October 22, 1844. The third decree represented the third angel, and therefore the first decree of Cyrus, represented the arrival of the first angel in 1798. Cyrus represents the first angel, and for this reason, in the book of Daniel his first year represented three years.

Lupta pe care Gabriel o purta cu împărații Persiei în capitolul zece era în legătură cu aducerea lui Cir până în punctul în care avea să ducă la îndeplinire și să proclame primul dintre cele trei decrete, care aveau să le îngăduie iudeilor să se întoarcă și să reconstruiască Ierusalimul și templul. Al treilea decret avea să marcheze începutul profeției celor două mii trei sute de ani, care s-a încheiat când al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844. Al treilea decret îl reprezenta pe al treilea înger și, prin urmare, primul decret al lui Cir reprezenta sosirea primului înger în 1798. Cir îl reprezintă pe primul înger și, din acest motiv, în cartea lui Daniel primul său an reprezenta trei ani.

Cyrus therefore represents the “time of the end,” for it was when the first angel (Cyrus), arrived in 1798, that the “time of the end” arrived and the book of Daniel was unsealed. The name Cyrus is believed to be derived from the Old Persian word “Kūruš,” which means “sun,” combined with the Elamite word “kursh,” meaning “throne,” indicating a connection to royal authority or kingship. Isaiah addresses these characteristics of Cyrus as well.

Prin urmare, Cirus reprezintă „timpul sfârșitului”, căci atunci când primul înger (Cirus) a sosit, în 1798, a sosit „timpul sfârșitului” și cartea lui Daniel a fost dezpecetluită. Se crede că numele Cirus derivă din cuvântul vechi persan „Kūruš”, care înseamnă „soare”, combinat cu cuvântul elamit „kursh”, care înseamnă „tron”, indicând o legătură cu autoritatea regală sau regalitatea. Isaia abordează, de asemenea, aceste caracteristici ale lui Cirus.

> That saith of Cyrus, He is my shepherd, and shall perform all my pleasure: even saying to Jerusalem, Thou shalt be built; and to the temple, Thy foundation shall be laid. Thus saith the Lord to his anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; and I will loose the loins of kings, to open before him the two leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: And I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel. For Jacob my servant’s sake, and Israel mine elect, I have even called thee by thy name: I have surnamed thee, though thou hast not known me. I am the Lord, and there is none else, there is no God beside me: I girded thee, though thou hast not known me: That they may know from the rising of the sun, and from the west, that there is none beside me. I am the Lord, and there is none else. Isaiah 44:28–45:6.

> Cel ce zice despre Cirus: El este păstorul Meu și va împlini toată voia Mea; zicând chiar Ierusalimului: Vei fi zidit; și Templului: Temelia ta va fi pusă. Așa zice Domnul către Unsul Său, către Cirus, căruia i-am ținut mâna dreaptă, ca să supună neamuri înaintea lui; și voi descinge coapsele regilor, pentru a deschide înaintea lui porțile cu două canaturi; și porțile nu se vor închide; voi merge înaintea ta și voi îndrepta cele strâmbe; voi sfărâma porțile de aramă și voi tăia în două zăvoarele de fier; și îți voi da comorile întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tainice, ca să cunoști că Eu, Domnul, Cel ce te chem pe nume, sunt Dumnezeul lui Israel. Din pricina lui Iacov, slujitorul Meu, și a lui Israel, alesul Meu, te-am chemat pe nume; ți-am pus nume, măcar că nu M-ai cunoscut. Eu sunt Domnul, și nu este altul; nu este Dumnezeu afară de Mine; Eu te-am încins, măcar că nu M-ai cunoscut; ca să se știe de la răsăritul soarelui și de la apus că nu este nimeni afară de Mine. Eu sunt Domnul, și nu este altul. Isaia 44:28-45:6.

Cyrus typified Christ, for he was the Lord’s “anointed” and was called God’s “shepherd,” who builds Jerusalem and lays the foundation of the temple. He is the one involved with the opening of the closed gates, as Christ is He who opens and no man shuts, and shuts and no man opens. And Cyrus is given “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Cyrus fulfills several waymarks upon the line of reformatory movements.

Cirus L-a preînchipuit pe Hristos, căci a fost „unsul” Domnului și a fost numit „păstorul” lui Dumnezeu, cel ce zidește Ierusalimul și pune temelia templului. El este cel implicat în deschiderea porților închise, așa cum Hristos este Cel ce deschide și nimeni nu închide, și închide și nimeni nu deschide. Iar lui Cirus i se dau „comorile întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tainice”. Cirus împlinește mai multe repere pe linia mișcărilor de reformă.

He marks the time of the end, when the first angel arrives, when the book of Daniel is unsealed and there is then an increase of knowledge that comes from “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Those “treasures of darkness, and hidden riches of secret places,” make up the “foundation” that is “built,” and the “temple,” that is to be “laid”. Christ, who was typified by Cyrus, is the Lord’s “anointed,” as Christ was anointed at His baptism. Cyrus is therefore not only the arrival of the first angel, he is also the second angel that empowers the first angel when it descends, as the Holy Spirit descended when Christ was anointed. On October 22, 1844 Christ opened the door or “gate” into the Most Holy Place, which was a gate that had been shut. Cyrus also marks the arrival of the third angel.

El marchează timpul sfârșitului, când sosește primul înger, când cartea lui Daniel este desigilată și atunci are loc o creștere a cunoașterii care vine din "comori ale întunericului și bogății ascunse ale locurilor tainice". Acele "comori ale întunericului și bogății ascunse ale locurilor tainice" alcătuiesc "temelia" care este "zidită", și "templul", care urmează să fie "așezat". Hristos, care a fost prefigurat de Cirus, este "unsul" Domnului, așa cum Hristos a fost uns la botezul Său. Prin urmare, Cirus nu este doar sosirea primului înger; el este, de asemenea, al doilea înger care îi dă putere primului înger când acesta coboară, așa cum Duhul Sfânt a coborât când Hristos a fost uns. La 22 octombrie 1844, Hristos a deschis ușa sau "poarta" spre Locul Preasfânt, care era o poartă ce fusese închisă. Cirus marchează, de asemenea, sosirea celui de-al treilea înger.

Cyrus is the first angel, and the first angel possesses all the elements of all three angels. Cyrus is the time of the end in 1798, when the first angel arrived. Cyrus represents August 11, 1840 when the message of the first angel was empowered (anointed). He represents the work of laying the foundations, as represented by the production of the 1843 chart in May of 1842. He represents the building of the temple, as the two classes were separated at the first disappointment on April 19, 1844, and he represents the second separation at the great disappointment of October 22, 1844.

Cirus este primul înger, iar primul înger cuprinde în sine toate elementele celor trei îngeri. Cirus este timpul sfârșitului din 1798, când a sosit primul înger. Cirus reprezintă 11 august 1840, când mesajul primului înger a fost împuternicit (uns). El reprezintă lucrarea de punere a temeliei, așa cum este ilustrată de elaborarea diagramei din 1843, în mai 1842. El reprezintă zidirea templului, întrucât cele două clase au fost separate la prima dezamăgire, la 19 aprilie 1844, și el reprezintă a doua separare la Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844.

All the waymarks of the reform movement of the Millerites were typified by Cyrus, and therefore those waymarks are also typifying the waymarks of the movement of the one hundred and forty-four thousand. The Millerite movement was preceded by the signs which Christ identified would precede the history of the Millerites.

Toate reperele mișcării de reformă a milleriților au fost preînchipuite în Cirus și, prin urmare, acele repere constituie, de asemenea, tipuri ale reperelor mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii. Mișcarea millerită a fost precedată de semnele pe care Hristos le-a identificat că vor preceda istoria milleriților.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> Profeția nu numai că prevestește modul și scopul venirii lui Hristos, ci și prezintă semne prin care oamenii vor ști când este aproape. A zis Isus: „Vor fi semne în soare, în lună și în stele.” Luca 21:25. „Soarele se va întuneca, iar luna nu-și va da lumina, și stelele cerului vor cădea, iar puterile care sunt în ceruri vor fi clătinate. Atunci Îl vor vedea pe Fiul omului venind pe nori cu mare putere și slavă.” Marcu 13:24-26. Astfel descrie revelatorul primul dintre semnele care vor preceda al doilea advent: „S-a făcut un mare cutremur; și soarele s-a făcut negru ca un sac de păr, iar luna s-a făcut ca sângele.” Apocalipsa 6:12.

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded.” The Great Controversy, 304.

> Aceste semne au fost consemnate înainte de începutul secolului al nouăsprezecelea. În împlinirea acestei profeții a avut loc, în anul 1755, cel mai teribil cutremur care a fost vreodată înregistrat. Marea controversă, 304.

The signs which announced the Second Coming began shortly before 1798, in 1755. 1798 was the conclusion of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon, which Sister White teaches was typified by the literal captivity of literal Israel in literal Babylon, that concluded at the end of the seventy years of captivity, when Cyrus entered through the open gates and took Babylon, and slew Belshazzar.

Semnele care au vestit A Doua Venire au început să apară cu puțin înainte de 1798, în 1755. Anul 1798 a marcat încheierea robiei Israelului spiritual în Babilonul spiritual, pe care, după cum învață Sora White, a tipificat-o robia literală a Israelului literal în Babilonul literal; aceasta s-a încheiat la sfârșitul celor șaptezeci de ani de robie, când Cir a intrat prin porțile deschise, a cucerit Babilonul și l-a ucis pe Belșațar.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> Astăzi, biserica lui Dumnezeu este liberă să ducă mai departe, până la împlinire, planul divin pentru mântuirea unei rase pierdute. Timp de multe secole, poporul lui Dumnezeu a suferit o restrângere a libertăților sale. Predicarea Evangheliei în puritatea ei a fost interzisă, iar cele mai aspre pedepse s-au abătut asupra celor care au îndrăznit să nesocotească poruncile omenești. Ca urmare, marea vie morală a Domnului a rămas aproape în întregime nelucrată. Oamenii au fost lipsiți de lumina Cuvântului lui Dumnezeu. Întunericul erorii și al superstiției amenința să șteargă cunoașterea religiei adevărate. Biserica lui Dumnezeu pe pământ a fost într-adevăr în captivitate, în această lungă perioadă de persecuție necruțătoare, întocmai cum au fost copiii lui Israel ținuți în robie în Babilon în timpul exilului. Profeți și regi, 714.

The end of the seventy years in Babylon typified 1798, and there were signs that preceded 1798, that announced that Christ’s return was imminent.

Sfârșitul celor șaptezeci de ani în Babilon a prefigurat anul 1798, iar semnele care au precedat anul 1798 anunțau că revenirea lui Hristos era iminentă.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity.” Prophets and Kings, 551.

> „Venirea oastei lui Cirus înaintea zidurilor Babilonului a fost pentru iudei un semn că izbăvirea lor din robie se apropia. Cu mai bine de un secol înainte de nașterea lui Cirus, Inspirația îl menționase pe nume și poruncise să se consemneze lucrarea propriu-zisă pe care avea s-o împlinească: cucerirea pe neașteptate a cetății Babilonului și pregătirea căii pentru eliberarea fiilor robiei.” Profeți și regi, 551.

Cyrus also typified the signs which preceded 1798. The historians are rather vague about the rule of Darius and Cyrus, but God’s Word is clear. The Medo-Persian Empire followed the Empire of Babylon, and the first king of Medo-Persia was Darius, though it was his nephew Cyrus that was the general that took Babylon, the night of Belshazzar’s last party. Cyrus and Darius both typify the time of the end of the seventy-year captivity, that represents the time of the end in 1798, and that also typifies the time of the end in 1989.

Cirus a prefigurat, de asemenea, semnele care au precedat anul 1798. Istoricii sunt destul de vagi cu privire la domnia lui Darius și a lui Cirus, dar Cuvântul lui Dumnezeu este limpede. Imperiul Medo-Persan a urmat Imperiului Babilonian, iar primul împărat al Medo-Persiei a fost Darius, deși nepotul său Cirus a fost generalul care a cucerit Babilonul, în noaptea ultimei petreceri a lui Belșațar. Atât Cirus, cât și Darius prefigurează vremea sfârșitului celor șaptezeci de ani de captivitate, care reprezintă vremea sfârșitului în 1798 și care, de asemenea, prefigurează vremea sfârșitului în 1989.

The time of the end in the history of Moses was marked by the births of Aaron and Moses, three years apart. That history typified most perfectly the history of Christ, and the time of the end in that history was marked by the birth of John, and six months later the birth of his cousin Jesus. The time of the end has two waymarks, and Darius and Cyrus both mark the end of the captivity of seventy years, that typified the end of the captivity of twelve hundred and sixty years. The deadly wound of the papal beast in 1798, was followed the next year by the death of the one who had rode upon and reigned over that beast. In 1989 Reagan and Bush the first, were both presidents.

Timpul sfârșitului din istoria lui Moise a fost marcat de nașterea lui Aaron și a lui Moise, la un interval de trei ani. Acea istorie a prefigurat în mod desăvârșit istoria lui Hristos, iar timpul sfârșitului din acea istorie a fost marcat de nașterea lui Ioan, iar șase luni mai târziu de nașterea vărului său Isus. Timpul sfârșitului are două repere, iar Dariu și Cir marchează amândoi sfârșitul robiei de șaptezeci de ani, care a prefigurat sfârșitul robiei de o mie două sute șaizeci de ani. Rana de moarte a fiarei papale din 1798 a fost urmată, în anul următor, de moartea celui care o călărise și domnise asupra ei. În 1989, Reagan și Bush cel dintâi au fost amândoi președinți.

Cyrus marks the signs that announce the coming time of the end, and he marks the time of the end. He marks the increase of knowledge, and the empowerment of the first message when an angel descends, and he marks the work that is then taken up in laying the foundations, the work of building the temple, and the arrival of the third angel when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple.

Cirus marchează semnele care vestesc venirea timpului sfârșitului și marchează timpul sfârșitului. El marchează înmulțirea cunoștinței și întărirea primului mesaj, când un înger coboară, și marchează lucrarea care este apoi întreprinsă pentru a pune temeliile, lucrarea de zidire a templului, precum și sosirea celui de-al treilea înger, când Solul Legământului vine deodată la Templul Său.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> În al treilea an al lui Cirus, regele Persiei, un cuvânt a fost descoperit lui Daniel, al cărui nume era Beltșațar; și cuvântul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a priceput cuvântul și a avut înțelegerea vedeniei. În acele zile, eu, Daniel, eram în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine aleasă, nici carne, nici vin nu mi-au intrat în gură, nici nu m-am uns deloc, până ce s-au împlinit trei săptămâni întregi. Iar în ziua a douăzeci și patra a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hiddekel. Daniel 10:1-4.

The symbols of Cyrus and Belteshazzar represent a specific prophetic history in the last days. The symbol of Belteshazzar informs us that the people being represented are the one hundred and forty-four thousand, who are the final generation of covenant people. They are placed in the prophetic history represented by Cyrus, which represents the history which preceded 1798, and 1989, and September 11, 2001, for Cyrus represents all of those waymarks. He also represents the disappointment of July 18, 2020, and even the soon coming Sunday law in the United States. The key to ascertaining where Daniel’s last vision is prophetically placed is ascertained by what Daniel knows.

Simbolurile lui Cirus și ale lui Belteșațar reprezintă o istorie profetică specifică din zilele de pe urmă. Simbolul lui Belteșațar ne arată că poporul reprezentat îl constituie cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt ultima generație a poporului legământului. Ei sunt așezați în istoria profetică reprezentată de Cirus, care reprezintă istoria ce a precedat anii 1798 și 1989, precum și 11 septembrie 2001, căci Cirus reprezintă toate acele repere. El reprezintă, de asemenea, dezamăgirea din 18 iulie 2020 și chiar apropiata lege duminicală din Statele Unite ale Americii. Cheia pentru a determina unde este așezată profetic ultima viziune a lui Daniel se găsește în ceea ce știe Daniel.

In verse one Daniel (Belteshazzar), has understanding of both the “thing” and also the “vision”. The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word”, and it is used by Gabriel to represent the “chazon” vision of the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”). The “vision” in verse one, which Daniel understands, is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. God’s covenant people of the last days did not understand the “seven times,” at the time of the end in 1989. They did not understand the “seven times,” until after September 11, 2001, so Daniel must be in the time of the prophetic reform movement represented by Cyrus after September 11, 2001, for Daniel, representing the final prophetic movement, understands both the “thing,” and the “vision”.

În versetul întâi, Daniel (Belteșațar) are înțelegerea atât a „lucrului”, cât și a „viziunii”. „Lucrul” este cuvântul ebraic „dabar”, care înseamnă „cuvânt”, și este folosit de Gabriel pentru a reprezenta viziunea „chazon” a celor două mii cinci sute douăzeci de ani („șapte vremi”). „Viziunea” din versetul întâi, pe care Daniel o înțelege, este viziunea „mareh” a celor două mii trei sute de ani. Poporul legământului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă nu a înțeles „șapte vremi” la vremea sfârșitului, în 1989. Nu au înțeles „șapte vremi” până după 11 septembrie 2001, așadar Daniel trebuie să fie în timpul mișcării profetice de reformă reprezentate de Cirus după 11 septembrie 2001, întrucât Daniel, care reprezintă mișcarea profetică finală, înțelege atât „lucrul”, cât și „viziunea”.

Daniel is identified as being in a twenty-one day period of mourning. “In those days” of mourning Daniel, came to understand the “thing,” and he also had understanding of the “vision.” The truth represented by the “thing” was revealed to Daniel in the days of mourning. God’s people are represented as “mourning” in the reform lines just prior to the Midnight Cry. The mourning is represented by Martha and Mary mourning for Lazarus, just prior to the Triumphal Entry. It was illustrated by the discouragement after the first disappointment in Millerite history as expressed by Jeremiah.

Daniel este identificat ca aflându-se într-o perioadă de douăzeci și una de zile de jale. „În zilele acelea” de jale, Daniel a ajuns să înțeleagă „lucrul” și a avut, de asemenea, pricepere asupra „vedeniei”. Adevărul reprezentat prin „lucrul” i-a fost descoperit lui Daniel în zilele de jale. Poporul lui Dumnezeu este reprezentat ca fiind „în jale” în liniile de reformă chiar înainte de Strigătul de la Miezul Nopții. Jalea este reprezentată de Marta și Maria, care îl plângeau pe Lazăr, chiar înainte de Intrarea Triumfală. Ea a fost ilustrată prin descurajarea de după prima dezamăgire din istoria millerită, așa cum a fost exprimată de Ieremia.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:16–18.

> Am aflat cuvintele Tale și le-am mâncat; iar Cuvântul Tău a fost pentru mine bucuria și veselia inimii mele, căci Numele Tău este chemat peste mine, Doamne, Dumnezeul oștirilor. N-am șezut în adunarea batjocoritorilor, nici nu m-am veselit; am șezut singur din pricina mâinii Tale, căci m-ai umplut de indignare. Pentru ce este durerea mea necurmată și rana mea nevindecabilă, care nu se lasă vindecată? Îmi vei fi Tu cu totul ca un mincinos și ca niște ape care seacă? Ieremia 15:16-18.

Jeremiah did not “rejoice,” which the citizens of Sodom and Egypt did in Revelation chapter eleven, at the death of the two witnesses. To “not rejoice,” is to mourn. Belteshazzar’s mourning identifies the mourning that is associated with the death of the two witnesses. On July 18, 2020, and November 3, 2020, the two witnesses of the true Protestant horn and Republican horns of the earth beast were slain in the streets of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. When our Lord was crucified, His disciples began to mourn. Those two witnesses were represented in Revelation chapter eleven, as Moses and Elijah.

Ieremia nu s-a „bucurat” la moartea celor doi martori, așa cum au făcut cetățenii din Sodoma și Egipt în Apocalipsa, capitolul unsprezece. A „nu te bucura” înseamnă a jeli. Jalea lui Belteșațar identifică jalea care este asociată cu moartea celor doi martori. La 18 iulie 2020 și la 3 noiembrie 2020, cei doi martori ai adevăratului corn protestant și ai coarnelor republicane ale fiarei pământului au fost uciși pe străzile Sodomei și ale Egiptului, unde a fost răstignit și Domnul nostru. Când Domnul nostru a fost răstignit, ucenicii Săi au început să jelească. Acei doi martori au fost reprezentați, în Apocalipsa, capitolul unsprezece, ca Moise și Ilie.

There are five references to Christ as Michael in the Scriptures, three in the book of Daniel, one in the book of Jude and another in the book of Revelation. In chapter ten, which we are now considering, Michael is mentioned twice, in verses thirteen and twenty-one, and then again in chapter twelve, verse one. He is identified in Revelation twelve, verse seven. In Jude, Michael is identified as resurrecting Moses, who in Revelation chapter eleven, is one of the witnesses that is dead in the street.

Există cinci referințe la Hristos ca Mihail în Scripturi, trei în cartea lui Daniel, una în cartea lui Iuda și alta în cartea Apocalipsei. În capitolul zece, pe care îl avem acum în vedere, Mihail este menționat de două ori, în versetele treisprezece și douăzeci și unu, și apoi din nou în capitolul doisprezece, versetul întâi. El este identificat în Apocalipsa, capitolul doisprezece, versetul șapte. În cartea lui Iuda, Mihail este identificat ca fiind cel care l-a înviat pe Moise, care, în Apocalipsa, capitolul unsprezece, este unul dintre martorii morți în stradă.

> I will therefore put you in remembrance, though ye once knew this, how that the Lord, having saved the people out of the land of Egypt, afterward destroyed them that believed not. And the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, he hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day. Even as Sodom and Gomorrha, and the cities about them in like manner, giving themselves over to fornication, and going after strange flesh, are set forth for an example, suffering the vengeance of eternal fire. Likewise also these filthy dreamers defile the flesh, despise dominion, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 5–9.

> De aceea, vă voi aduce aminte, deși odinioară știați aceasta, cum Domnul, după ce a scos poporul din țara Egiptului, i-a nimicit apoi pe cei care n-au crezut. Iar pe îngerii care nu și-au păstrat starea dintâi, ci și-au părăsit locuința lor, i-a păstrat în lanțuri veșnice, în întuneric, pentru judecata zilei celei mari. Asemenea Sodomei și Gomorei și cetăților dimprejurul lor, care, în același chip, s-au dedat la desfrâu și au umblat după trup străin, stau ca pildă, suferind pedeapsa focului veșnic. Tot așa și acești visători întinați pângăresc trupul, disprețuiesc stăpânirea și hulesc dregătoriile. Însă Mihail arhanghelul, când, împotrivindu-se diavolului, se certa cu el pentru trupul lui Moise, n-a îndrăznit să aducă împotriva lui o învinuire batjocoritoare, ci a zis: Domnul să te mustre. Iuda 5-9.

In the book of Jude, in the context of both Sodom and Egypt, which represents the great city where Moses and Elijah are slain in Revelation chapter eleven; Christ, represented by Michael, resurrects the body of Moses. Moses and Elijah had been dead for three and a half symbolic days in Revelation chapter eleven, and the days of mourning for Belteshazzar end when Michael comes down out of heaven. Line upon line, Daniel chapter ten verses one through four, are identifying the period of mourning that concludes when the two witnesses are resurrected by Michael.

În cartea lui Iuda, în contextul atât al Sodomei, cât și al Egiptului, care reprezintă marea cetate în care Moise și Ilie sunt uciși în Apocalipsa, capitolul unsprezece, Hristos, reprezentat de Mihail, învie trupul lui Moise. Moise și Ilie fuseseră morți trei zile și jumătate simbolice în Apocalipsa, capitolul unsprezece, iar zilele de jale ale lui Belteșațar se încheie când Mihail coboară din cer. Rând după rând, Daniel, capitolul zece, versetele unu până la patru, identifică perioada de jale care se încheie atunci când cei doi martori sunt înviați de Mihail.

We shall continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The Father chose Moses and Elijah to be his messengers to Christ, and glorify him with the light of Heaven, and commune with him concerning his coming agony, because they had lived upon earth as men; they had experienced human sorrow and suffering, and could sympathize with the trial of Jesus, in his earthly life. Elijah, in his position as a prophet to Israel, had represented Christ, and his work had been, in a degree, similar to that of the Saviour. And Moses, as the leader of Israel, had stood in the place of Christ, communing with him and following his directions; therefore, these two, of all the hosts that gathered around the throne of God, were fittest to minister to the Son of God.

> Tatăl i-a ales pe Moise și pe Ilie să fie mesagerii Săi către Hristos, să-L preamărească cu lumina Cerului și să convorbească cu El cu privire la agonia Sa iminentă, deoarece trăiseră pe pământ ca oameni; cunoscuseră durerea și suferința omenească și puteau să compătimească cu încercarea lui Isus, în viața Sa pământească. Ilie, în calitatea sa de profet al lui Israel, Îl reprezentase pe Hristos, iar lucrarea lui fusese, într-o măsură, asemănătoare cu aceea a Mântuitorului. Iar Moise, ca conducător al lui Israel, stătuse în locul lui Hristos, convorbind cu El și urmându-I îndrumările; de aceea, acești doi, dintre toate oștile care se adunau în jurul tronului lui Dumnezeu, erau cei mai potriviți să-I slujească Fiului lui Dumnezeu.

> “When Moses, enraged at the unbelief of the children of Israel, smote the rock in wrath and furnished them the water for which they called, he took the glory to himself; for his mind was so engrossed with the ingratitude and waywardness of Israel that he failed to honor God and magnify his name, in performing the act which He had commanded him to do. It was the plan of the Almighty to frequently bring the children of Israel into straight places, and then, in their great necessity, to deliver them by his power, that they might recognize his special regard for them, and glorify his name. But Moses, in yielding to the natural impulses of his heart, appropriated to himself the honor due to God, fell under the power of Satan, and was forbidden to enter the promised land. Had Moses remained steadfast, the Lord would have brought him to the promised land, and would then have translated him to Heaven without his seeing death.

> Când Moise, mâniat de necredința fiilor lui Israel, a lovit stânca, în aprinderea mâniei, și le-a dat apa pe care o cereau, și-a arogat slava; căci mintea lui era atât de absorbită de ingratitudinea și încăpățânarea lui Israel, încât a omis să-L onoreze pe Dumnezeu și să-I înalțe Numele, în săvârșirea faptei pe care El îi poruncise s-o facă. Planul Celui Atotputernic era să-i aducă adesea pe fiii lui Israel la strâmtorare, iar apoi, în marea lor nevoie, să-i izbăvească prin puterea Sa, pentru ca ei să recunoască grija Sa deosebită față de ei și să-I slăvească Numele. Dar Moise, cedând pornirilor firești ale inimii sale, și-a însușit onoarea cuvenită lui Dumnezeu, a căzut sub puterea Satanei și i s-a interzis să intre în țara făgăduită. Dacă Moise ar fi rămas statornic, Domnul l-ar fi adus în țara făgăduită și apoi l-ar fi strămutat la Cer, fără ca el să vadă moartea.

> “As it was, Moses passed through death, but the Son of God came down from Heaven and resurrected him before his body had seen corruption. Though Satan contended with Michael for the body of Moses, and claimed it as his rightful prey, he could not prevail against the Son of God, and Moses, with a resurrected and glorified body, was borne to the courts of Heaven, and was now one of the honored two, commissioned by the Father to wait upon his Son.

> Așa fiind, Moise a trecut prin moarte, dar Fiul lui Dumnezeu S-a pogorât din Cer și l-a înviat înainte ca trupul lui să fi văzut putrezirea. Deși Satan s-a luptat cu Mihail pentru trupul lui Moise și l-a revendicat ca pradă cuvenită lui, nu a putut birui împotriva Fiului lui Dumnezeu, iar Moise, cu un trup înviat și preaslăvit, a fost purtat în curțile Cerului și era acum unul dintre cei doi cinstiți, însărcinați de Tatăl să-I slujească Fiului Său.

> “By permitting themselves to be so overcome by sleep, the disciples had lost the conversation between the Heavenly messengers and the glorified Redeemer. But as they suddenly awake from profound slumber, and behold the sublime vision before them, they are filled with rapture and awe. As they look upon the radiant form of their beloved Master, they are obliged to shield their eyes with their hands, not being able otherwise to endure the inexpressible glory that clothes his person, and which emits beams of light like those of the sun. For a brief space the disciples behold their Lord glorified and exalted before their eyes, and honored by the radiant beings whom they recognize as the favored ones of God.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

> Îngăduind să fie atât de biruiți de somn, ucenicii pierduseră convorbirea dintre solii cerești și Răscumpărătorul preamărit. Dar, deodată, trezindu-se dintr-un somn adânc și zărind vedenia sublimă dinaintea lor, sunt cuprinși de extaz și venerație. Privind la chipul strălucitor al Preaiubitului lor Învățător, sunt nevoiți să-și umbrească ochii cu mâinile, neputând altfel să îndure slava negrăită care îi înveșmântează persoana și care emană raze de lumină asemenea celor ale soarelui. Pentru un răstimp scurt, ucenicii Îl contemplă pe Domnul lor preamărit și înălțat înaintea ochilor lor, și onorat de ființele strălucitoare pe care le recunosc ca pe cei privilegiați ai lui Dumnezeu. Spiritul Profeției, volumul 2, 329, 330.

Back to Articles