Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-One

Cartea lui Daniel – Numărul o sută douăzeci și unu

Unlocking the Signs of the Last Days: Understanding Christ’s Pointers to the Budding Trees of Spring

Deslușirea semnelor zilelor de pe urmă: înțelegerea referințelor lui Hristos la copacii înmuguriți ai primăverii

Author

Jeff Pippenger

Published

March 7, 2024

Formats

PDF
Word

Christ pointed His people to the budding trees of Spring, in order that they would understand the “signs” and the implication of the “signs” of the last days.

Hristos a îndreptat atenția poporului Său spre pomii înmuguriți ai primăverii, pentru ca ei să înțeleagă „semnele” zilelor de pe urmă și implicația acestor „semne”.

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

> „Hristos poruncise poporului Său să vegheze la semnele venirii Sale și să se bucure când vor vedea semnele Împăratului lor Care vine. ‘Când vor începe să se întâmple aceste lucruri,’ a spus El, ‘atunci priviți în sus și ridicați-vă capetele; căci răscumpărarea voastră se apropie.’ El le-a arătat ucenicilor Săi pomii înmuguriți ai primăverii și a zis: ‘Când ei încep acum să dea muguri, vedeți și știți de la voi înșivă că vara este acum aproape. Tot așa și voi, când veți vedea că se întâmplă aceste lucruri, să știți că Împărăția lui Dumnezeu este aproape.’ Luca 21:28, 30, 31.” Tragedia veacurilor, 308.

The “signs” of the last days were typified by the “signs,” that announced and ushered in the movement of the first angel. Those “signs” included the shaking of the heavens, but Joel identifies that the “signs” of the last days, the days when the iniquity of Israel shall be sought for and not found, when God’s holy mountain is holy forever, for no strangers will ever pass through her again, the shaking of the powers of the heavens, will also include the shaking of the powers of earth. Sister White identifies the distinction between the shaking of the powers of the heavens and the powers of the earth.

„Semnele” zilelor de pe urmă au fost prefigurate de „semnele” care au anunțat și au inaugurat mișcarea primului înger. Acele „semne” includeau clătinarea cerurilor, dar Ioel arată că „semnele” zilelor de pe urmă — zilele când nelegiuirea lui Israel va fi căutată și nu va fi găsită, când muntele cel sfânt al lui Dumnezeu este sfânt pentru totdeauna, căci niciun străin nu va mai trece vreodată prin el — vor cuprinde, pe lângă clătinarea puterilor cerurilor, și clătinarea puterilor pământului. Sora White identifică deosebirea dintre clătinarea puterilor cerurilor și a puterilor pământului.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> La 16 decembrie 1848, Domnul mi-a dat o viziune despre clătinarea puterilor cerurilor. Am văzut că, atunci când Domnul a spus „cerul”, dând semnele consemnate de Matei, Marcu și Luca, El a avut în vedere cerul, iar când a spus „pământ”, a avut în vedere pământul. Puterile cerurilor sunt soarele, luna și stelele. Ele stăpânesc în ceruri. Puterile pământului sunt acelea care stăpânesc pe pământ. Puterile cerurilor vor fi clătinate la glasul lui Dumnezeu. Atunci soarele, luna și stelele vor fi clintite din locurile lor. Nu vor trece, ci vor fi clătinate de glasul lui Dumnezeu.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> Nori întunecați, grei, s-au ridicat și s-au izbit unii de alții. Atmosfera s-a despărțit și s-a tras înapoi; apoi am putut privi în sus prin spațiul deschis din Orion, de unde a venit glasul lui Dumnezeu. Cetatea Sfântă va coborî prin acel spațiu deschis. Am văzut că puterile pământului sunt acum zguduite și că evenimentele se succed în ordine. Războiul și zvonurile de război, sabia, foametea și molima sunt cele dintâi care zguduie puterile pământului, apoi glasul lui Dumnezeu va zgudui soarele, luna și stelele, și acest pământ de asemenea. Am văzut că zguduirea puterilor din Europa nu este, așa cum învață unii, zguduirea puterilor cerului, ci este zguduirea neamurilor mâniate. Scrieri timpurii, 41.

The shaking of the heavens in Matthew, Mark and Luke represent the shaking of the powers that rule the heavens, as represented by the sun, moon and stars. All of these heavenly powers were shaken, and produced the “signs,” which ushered in and announced the movement of the first angel. Those heavenly powers will be again shaken during the movement of the third angel. But in the movement of the third angel, the powers of earth will also be shaken. The powers of earth are the powers that rule the earth. On September 11, 2001, the powers of earth, not heaven, were shaken.

Zguduirea cerurilor din Matei, Marcu și Luca reprezintă zguduirea puterilor care stăpânesc cerurile, așa cum sunt reprezentate de soare, lună și stele. Toate aceste puteri cerești au fost zguduite și au produs "semnele", care au inaugurat și au vestit mișcarea primului înger. Acele puteri cerești vor fi din nou zguduite în timpul mișcării celui de-al treilea înger. Însă, în mișcarea celui de-al treilea înger, vor fi zguduite și puterile pământului. Puterile pământului sunt puterile care stăpânesc pământul. La 11 septembrie 2001, au fost zguduite puterile pământului, nu ale cerului.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

In the history of the Millerites one of the signs recorded by Luke was the “distress of nations.” The nations represent the powers that rule the earth, and on September 11, 2001, every nation on earth was shaken as the third Woe arrived into prophetic history. That earthly shaking was represented in Luke twenty-one, but not by the biblical expression of the shaking of the powers of the earth. It was represented by the phrase, “the distress of nations,” as was brought upon the nations of the world when the great buildings of New York were brought down. “The distress of nations” in Luke is the shaking of the powers of earth, and it was fulfilled in the history of the Millerites.

În istoria mileriților, unul dintre semnele consemnate de Luca a fost „strâmtorarea neamurilor”. Națiunile reprezintă puterile care stăpânesc pământul, iar la 11 septembrie 2001, fiecare națiune de pe pământ a fost zguduită când al treilea Vai a intrat în istoria profetică. Acea zguduire pământească a fost reprezentată în Luca douăzeci și unu, dar nu prin expresia biblică a zguduirii puterilor pământului. Ea a fost reprezentată prin expresia „strâmtorarea neamurilor”, așa cum a fost adusă asupra națiunilor lumii când marile clădiri din New York au fost doborâte. „Strâmtorarea neamurilor” la Luca este zguduirea puterilor pământului și a fost împlinită în istoria mileriților.

> “I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> Am văzut că puterile pământului sunt acum zguduite și că evenimentele se succed în ordine. Războiul și zvonurile de război, sabia, foametea și molima sunt cele dintâi care zguduie puterile pământului, apoi glasul lui Dumnezeu va zgudui soarele, luna și stelele, precum și pământul acesta. Am văzut că zguduirea puterilor din Europa nu este, așa cum învață unii, zguduirea puterilor cerului, ci este zguduirea neamurilor mâniate. Scrieri timpurii, 41.

The “shaking of the powers of the angry nations,” is the shaking of the “powers of earth,” as illustrated in the early history of Adventism by the shaking of the “powers in Europe.” Uriah Smith identified what was shaking the powers in Europe in 1838.

"Zguduirea puterilor neamurilor mâniate" este zguduirea "puterilor pământului", așa cum a fost ilustrată în istoria timpurie a Adventismului prin zguduirea "puterilor din Europa". Uriah Smith a identificat ce anume zguduia puterile din Europa în 1838.

> “As the prophetic period of this [6th] trumpet commenced by the voluntary surrender of power into the hands of the Turks by the Christian emperor of the East, so we might justly conclude that its termination would be marked by the voluntary surrender of that power by the Turkish Sultan back again into the hands of the Christians. In 1838 Turkey became involved in war with Egypt. The Egyptians bid fair to overthrow the Turkish power. To prevent this, the four great powers of Europe, England, Russia, Austria, and Prussia, interfered to sustain the Turkish government. Turkey accepted their intervention. A conference was held in London at which an ultimatum was drawn up to be presented to Mehemet Ali, the Pacha of Egypt. It is evident that when this ultimatum should be placed in the hands of Mehemet, the destiny of the Ottoman Empire would be virtually lodged in the hands of the Christian powers of Europe. This ultimatum was placed in the hands of Mehemet on the 11th day of August 1840! and on that very day the Sultan addressed a note to the ambassadors of the four powers, inquiring what should be done in case Mehemet refused to comply with the terms which they had proposed. The answer was that he need not alarm himself about any contingency that might arise; for they had made provision for that. The prophetic period ended, and on that very day the control of Mohammedan affairs passed into the hands of Christians, just as the control of Christian affairs had passed into the hands of the Mohammedans 391 years and 15 days before. Thus the second woe ended, and the sixth trumpet ceased its sounding.” Uriah Smith, Synopsis of Present Truth, 218.

> Așa cum perioada profetică a acestei [a șasea] trâmbițe a început prin cedarea voluntară a puterii în mâinile turcilor de către împăratul creștin al Răsăritului, tot astfel am putea pe bună dreptate conchide că încetarea ei ar fi marcată de cedarea voluntară a acelei puteri, de către Sultanul turc, înapoi în mâinile creștinilor. În 1838, Turcia a fost implicată într-un război cu Egiptul. Egiptenii păreau pe cale să răstoarne puterea turcească. Pentru a preveni aceasta, cele patru mari puteri ale Europei, Anglia, Rusia, Austria și Prusia, au intervenit pentru a susține guvernul turc. Turcia a acceptat intervenția lor. La Londra a avut loc o conferință la care a fost întocmit un ultimatum ce urma să-i fie prezentat lui Mehemet Ali, pașa Egiptului. Este evident că, odată ce acest ultimatum urma să fie pus în mâinile lui Mehemet, destinul Imperiului Otoman avea să fie, în fapt, încredințat în mâinile puterilor creștine ale Europei. Acest ultimatum a fost pus în mâinile lui Mehemet în ziua de 11 august 1840! Iar chiar în acea zi, Sultanul a adresat o notă ambasadorilor celor patru puteri, întrebând ce ar trebui să se facă în cazul în care Mehemet ar refuza să se conformeze termenilor pe care îi propuseseră. Răspunsul a fost că nu trebuie să se alarmeze cu privire la vreo eventualitate care ar putea apărea; căci se luaseră măsuri pentru aceasta. Perioada profetică a luat sfârșit și, chiar în acea zi, controlul afacerilor mahomedane a trecut în mâinile creștinilor, întocmai cum controlul afacerilor creștine trecuse în mâinile mahomedanilor cu 391 de ani și 15 zile înainte. Astfel s-a încheiat al doilea vai, iar a șasea trâmbiță a încetat să mai sune. Uriah Smith, Sinopsisul Adevărului Prezent, 218.

Islam of the second Woe, had passed the zenith of its power, which according to God’s word was to continue for three hundred and ninety-one years and fifteen days. Yet in the 1830’s Egypt was attempting to re-establish a caliphate in Egypt for the purpose of continuing the second great jihad of Muslim history. The possibility of more Islamic warfare was causing the European powers to shake in fear. For decades the crisis of Islam re-igniting its warfare was labelled by the historians and the reporters of those years as the “Eastern Question.” The warfare of the children of the east had been carried out for centuries against the nations of Europe, who derived their religion from the Roman church. In 1838, “the distress of nations,” referred to by Christ represented the shaking of the angry nations that was produced by the warfare brought against the former Roman Empire by Islam.

Islamul celui de-al doilea Vai trecuse de zenitul puterii sale, care, potrivit cuvântului lui Dumnezeu, trebuia să continue timp de trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile. Totuși, în anii 1830 Egiptul încerca să reînființeze un califat în Egipt, în vederea continuării celui de-al doilea mare jihad din istoria musulmană. Posibilitatea unor noi războaie islamice făcea ca puterile europene să se cutremure de teamă. Timp de decenii, criza reaprinderii războiului de către Islam a fost numită de istoricii și de reporterii acelor ani „Chestiunea Orientală”. Războiul copiilor Răsăritului fusese purtat timp de secole împotriva națiunilor Europei, care își derivau religia din biserica romană. În 1838, „strâmtorarea neamurilor”, la care s-a referit Hristos, reprezenta cutremurarea națiunilor mâniate, produsă de războiul adus de Islam împotriva fostului Imperiu Roman.

> “By [loosing] the four angels which are bound in the great river Euphrates, I understand that God was now about to suffer the four principal nations of which the Ottoman empire was composed, which had in vain attempted to subdue the Eastern Empire at Constantinople, and made but little progress in conquering Europe, now to take Constantinople, and to overrun and subdue one third part of Europe, which was the fact about the middle of the fifteenth century.” Works of William Miller, Volume 2, 121.

> Prin [dezlegarea] celor patru îngeri care sunt legați la râul cel mare Eufrat, înțeleg că Dumnezeu era acum pe punctul de a îngădui celor patru popoare principale din care era alcătuit Imperiul Otoman, care încercaseră în zadar să supună Imperiul Răsăritean de la Constantinopol și făcuseră puține progrese în cucerirea Europei, acum să cucerească Constantinopolul și să cotropească și să supună a treia parte a Europei, ceea ce s-a și întâmplat pe la mijlocul secolului al XV-lea. Lucrările lui William Miller, volumul 2, 121.

The distress of nations in the narrative found in Luke was “with perplexity; the sea and the waves roaring,” and with men’s “hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth.” The perplexity of the Eastern Question continued to agitate the powers of earth all the way into the twentieth century, and the symbol of that distress was “men’s hearts failing them for fear” and the “sea and waves roaring.”

Strâmtorarea neamurilor, în relatarea lui Luca, se caracteriza prin „perplexitate; marea și valurile vuind” și prin „inimile oamenilor căzându-le de frică și de așteptarea lucrurilor care au să vină asupra pământului”. Perplexitatea Chestiunii Orientale a continuat să agite puterile pământului până în secolul al XX-lea, iar simbolul acelei strâmtorări era „inimile oamenilor căzându-le de frică” și „marea și valurile vuind”.

> “This sealing of the servants of God is the same that was shown to Ezekiel in vision. John also had been a witness of this most startling revelation. He saw the sea and the waves roaring, and men’s hearts failing them for fear. He beheld the earth moved, and the mountains carried into the midst of the sea (which is literally taking place), the water thereof roaring and troubled, and the mountains shaking with the swelling thereof. He was shown plagues, pestilence, famine, and death performing their terrible mission.” Testimonies to Ministers, 445.

> Această pecetluire a slujitorilor lui Dumnezeu este aceeași care i-a fost arătată lui Ezechiel în vedenie. Și Ioan fusese martor al acestei revelații deosebit de cutremurătoare. El a văzut marea și valurile vuind, iar oamenii își dădeau sufletul de groază. El a privit pământul clătinându-se și munții strămutați în mijlocul mării (lucru care are loc în mod literal), apele ei vuind și tulburându-se, iar munții cutremurându-se din pricina umflării lor. I s-au arătat urgiile, molima, foametea și moartea, îndeplinindu-și înfricoșătoarea misiune. Mărturii pentru slujitori, 445.

When John was shown the sealing of the one hundred and forty-four thousand, he saw the distress of nations, as represented by the seas and waves roaring, and men’s hearts failing for fear, and it was the same sealing that Ezekiel was shown in chapter nine. Ezekiel was shown the internal elements of the sealing and John was shown the external elements associated with the sealing. John saw that the angering of the nations is associated with the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the angering of the nations is also Luke’s distress of nations which is historically identified as the Eastern Question. John was shown that Islam of the third Woe, is the external sign of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Când lui Ioan i s-a arătat pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, el a văzut strâmtorarea neamurilor, așa cum este reprezentată de vuietul mării și al valurilor și de inimile oamenilor slăbind de frică, și aceasta era aceeași pecetluire care i-a fost arătată lui Ezechiel în capitolul nouă. Lui Ezechiel i s-au arătat elementele interne ale pecetluirii, iar lui Ioan i s-au arătat elementele externe asociate cu pecetluirea. Ioan a văzut că mânierea neamurilor este asociată cu pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, iar mânierea neamurilor este, de asemenea, strâmtorarea neamurilor din Luca, identificată istoric drept Chestiunea Orientală. Lui Ioan i s-a arătat că Islamul celui de-al treilea Vai este semnul extern al pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> Prezentul este un timp de interes covârșitor pentru toți cei vii. Conducători și oameni de stat, bărbați care ocupă poziții de încredere și de autoritate, bărbați și femei cu judecată din toate clasele sociale, și-au fixat atenția asupra evenimentelor care au loc în jurul nostru. Ei urmăresc relațiile încordate și neliniștite care există între națiuni. Observă intensitatea care pune stăpânire pe fiecare element pământesc și recunosc că ceva mare și hotărâtor este pe cale să aibă loc — că lumea se află pe pragul unei crize colosale.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> Îngerii rețin acum vânturile vrajbei, ca ele să nu sufle până când lumea va fi avertizată despre pieirea ce vine asupra ei; dar o furtună se adună, gata să se dezlănțuie asupra pământului; iar când Dumnezeu va porunci îngerilor Săi să dezlege vânturile, va fi o asemenea scenă de vrajbă cum niciun condei nu o poate zugrăvi.

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 179, 180.

> „Biblia, și numai Biblia, oferă o perspectivă corectă asupra acestor lucruri. Aici sunt descoperite marile scene finale din istoria lumii noastre, evenimente care deja își aruncă umbrele înainte; sunetul apropierii lor face ca pământul să se cutremure și inimile oamenilor să li se topească de frică.” Educație, 179, 180.

In Luke chapter twenty-one Jesus identified the “signs” that ushered in the Millerite movement, and all those “signs”, according to Sister White, were fulfilled. The Lisbon earthquake, the dark day, the falling of the stars, and the distress of nations, which represented the shaking of the powers of earth that was fulfilled by Islam in the fear produced by the Eastern Question, are all fulfilled. The Millerite “signs” also include the Son of man coming with a cloud which was fulfilled in the correct order that the “signs” were given by Christ, for after the distress of nations ended with the restraint of the Ottoman supremacy in 1840, Christ came to the Most Holy Place on October 22, 1844, and when He came He came with clouds.

În Luca, capitolul douăzeci și unu, Isus a identificat „semnele” care au deschis drumul către mișcarea millerită, iar toate acele „semne”, potrivit Sorei White, s-au împlinit. Cutremurul din Lisabona, ziua întunecată, căderea stelelor și strâmtorarea neamurilor — care reprezenta clătinarea puterilor pământului, împlinită de Islam prin teama produsă de Chestiunea Orientală — s-au împlinit toate. „Semnele” millerite includ, de asemenea, venirea Fiului omului pe un nor, care s-a împlinit în ordinea corectă în care „semnele” au fost date de Hristos; căci, după ce strâmtorarea neamurilor a luat sfârșit odată cu restrângerea supremației otomane în 1840, Hristos a intrat în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844, iar când a venit, a venit pe nori.

> “‘And, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of Days, and they brought Him near before Him. And there was given Him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve Him: His dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away.’ Daniel 7:13, 14. The coming of Christ here described is not His second coming to the earth. He comes to the Ancient of Days in heaven to receive dominion and glory and a kingdom, which will be given Him at the close of His work as a mediator. It is this coming, and not His second advent to the earth, that was foretold in prophecy to take place at the termination of the 2300 days in 1844. Attended by heavenly angels, our great High Priest enters the holy of holies and there appears in the presence of God to engage in the last acts of His ministration in behalf of man—to perform the work of investigative judgment and to make an atonement for all who are shown to be entitled to its benefits.” The Great Controversy, 479.

> „Și iată, unul ca Fiul Omului a venit cu norii cerurilor și a venit la Cel Îmbătrânit de zile, și L-au adus aproape înaintea Lui. Și I S-au dat stăpânire, slavă și o împărăție, pentru ca toate popoarele, neamurile și limbile să-I slujească; stăpânirea Lui este o stăpânire veșnică, care nu va trece.” Daniel 7:13, 14. Venirea lui Hristos descrisă aici nu este a doua Sa venire pe pământ. El vine la Cel Îmbătrânit de zile, în cer, ca să primească stăpânire, slavă și o împărăție, care Îi vor fi date la încheierea lucrării Sale de mijlocire. Aceasta este venirea, și nu a doua Sa venire pe pământ, care a fost prevestită în profeție să aibă loc la încheierea celor 2300 de zile, în 1844. Însoțit de îngeri cerești, Marele nostru Preot intră în Sfânta Sfintelor și Se înfățișează acolo înaintea lui Dumnezeu pentru a săvârși ultimele acte ale slujirii Sale în favoarea omului — pentru a împlini lucrarea judecății de cercetare și pentru a face ispășire pentru toți cei care sunt arătați a fi îndreptățiți la beneficiile ei.” Marea Controversă, 479.

The “signs” associated with the history of the Millerites typified the “signs” associated with the history of the one hundred and forty-four thousand. When Christ provided the second witness to the historical narrative with the parable, He pointed His disciples to “the budding trees of spring.” He informed them that when the trees begin to bud out you know you are near the end of the world, and that the generation that witnesses the budding trees of spring will live to see the heavens and the earth pass away, in the fires of His second coming.

„Semnele” asociate cu istoria mileriților au prefigurat „semnele” asociate cu istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Când Hristos, prin pildă, a oferit narațiunii istorice cel de-al doilea martor, El le-a îndreptat atenția ucenicilor Săi către „copacii înmuguriți ai primăverii”. I-a înștiințat că, atunci când copacii încep să înmugurească, vor ști că sfârșitul lumii este aproape și că generația care va fi martoră înmuguririi de primăvară a copacilor va trăi să vadă cerurile și pământul trecând, în focurile celei de-a doua veniri a Sa.

> When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand. Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:30–33.

> Când ele odrăslesc, vedeți și știți voi înșivă că vara este aproape. Tot astfel, voi, când veți vedea că se petrec aceste lucruri, să știți că Împărăția lui Dumnezeu este aproape. Adevărat vă spun: nu va trece acest neam până când toate se vor împlini. Cerul și pământul vor trece, dar cuvintele Mele nu vor trece. Luca 21:30-33.

The question then becomes, “when did the trees begin to shoot forth?” The latter rain began to sprinkle on September 11, 2001, which according to Isaiah is “the day” of God’s “rough wind in the day of the east wind.”

Întrebarea devine atunci: „când au început copacii să dea lăstari?” Ploaia târzie a început să picure la 11 septembrie 2001, care, potrivit lui Isaia, este „ziua” „vântului aspru al lui Dumnezeu în ziua vântului de răsărit.”

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:8–13.

> Cu măsură, când ea odrăslește, El Se va judeca cu ea; El Își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, deci, va fi curățită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este tot rodul: înlăturarea păcatului lui, când va face toate pietrele altarului ca niște pietre de cretă sfărâmate; dumbrăvile și idolii nu vor mai sta în picioare. Totuși cetatea întărită va fi pustiită, locuința părăsită și lăsată ca un pustiu; acolo va paște vițelul, acolo se va culca și va mistui ramurile ei. Când ramurile ei se veștejesc, sunt rupte; femeile vin și le dau foc; căci este un popor fără înțelegere; de aceea Cel ce l-a făcut nu va avea milă de el, și Cel ce l-a întocmit nu-i va arăta îndurare. Și va fi în ziua aceea: Domnul va scutura de la albia Râului până la pârâul Egiptului, și veți fi adunați unul câte unul, o, copii ai lui Israel. Și va fi în ziua aceea: se va suna din trâmbița cea mare, și vor veni cei gata să piară în țara Asiriei și cei izgoniți în țara Egiptului, și se vor închina Domnului pe muntele cel sfânt, la Ierusalim. Isaia 27:8-13.

The latter rain began to sprinkle (measured) on September 11, 2001, and the debate over the message of the latter rain and the counterfeit peace and safety message began. The history of that debate is where the iniquity of Jacob is removed (purged, meaning atoned for). The history of the debate, which is the debate of Habakkuk, is the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, that concludes with the Laodicean Seventh-day Adventist being spewed out of the mouth of the Lord, for it, as “the defenced city,” shall be desolate, for it had become the city of a people of no understanding, who find no mercy or favor. At that time the “second voice” of Revelation eighteen, will blow a great trumpet, which is the seventh trumpet and the third woe, and God’s other flock shall come and worship at “Jerusalem”, which will have become the movement of the church triumphant.

Ploaia târzie a început să picure (măsurat) la 11 septembrie 2001, și a început disputa cu privire la mesajul ploii târzii și la mesajul contrafăcut al păcii și siguranței. Istoria acelei dispute este cadrul în care nelegiuirea lui Iacov este înlăturată (curățită, în sensul de ispășită). Istoria disputei, care este disputa lui Habacuc, este perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care se încheie cu faptul că Adventistul de Ziua a Șaptea laodicean este vărsat din gura Domnului; căci "cetatea întărită" va fi pustiită, pentru că a devenit cetatea unui popor lipsit de pricepere, care nu află nici îndurare, nici favoare. În acel timp "al doilea glas" din Apocalipsa optsprezece va suna dintr-o mare trâmbiță, care este a șaptea trâmbiță și al treilea vai, iar cealaltă turmă a lui Dumnezeu va veni și se va închina la "Ierusalim", care va fi devenit mișcarea bisericii triumfătoare.

September 11, 2001, identifies that the last generation of earth’s history has arrived, and only those that recognize the budding trees of spring will receive the rain that is causing the trees to bud. Only those that recognize that Islam of the third woe, is what marks the arrival of the latter rain and the sealing of the one hundred and forty-four thousand, will be among that group.

11 septembrie 2001 arată că ultima generație din istoria pământului a sosit, iar numai aceia care recunosc pomii ce dau în mugur primăvara vor primi ploaia care determină înmugurirea. Numai aceia care recunosc că Islamul celui de-al treilea vai este ceea ce marchează sosirea ploii târzii și pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii vor fi în acel grup.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> „Numai aceia care trăiesc potrivit luminii pe care o au vor primi mai multă lumină. Dacă nu înaintăm zilnic în exemplificarea virtuților creștine active, nu vom recunoaște manifestările Duhului Sfânt în ploaia târzie. S-ar putea să cadă asupra inimilor din jurul nostru, dar nu o vom discerne și nu o vom primi.” Mărturii pentru slujitori, 507.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations’ (Isaiah 61:11). The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nu trebuie să așteptăm ploaia târzie. Ea vine peste toți cei care vor recunoaște și își vor însuși roua și ploile harului care cad asupra noastră. Când adunăm frânturile de lumină, când prețuim îndurările cele statornice ale lui Dumnezeu, care iubește să ne vadă încrezându-ne în El, atunci fiecare făgăduință va fi împlinită. ‘Căci după cum pământul își dă lăstarul și după cum grădina face să răsară cele semănate în ea, tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor’ (Isaia 61:11). Întregul pământ va fi umplut de slava lui Dumnezeu.” Comentariul biblic al Adventiștilor de Ziua a Șaptea, volumul 7, p. 984.

We will continue the study in the next article.

Vom continua studiul în articolul următor.

> “Unless those who can help in——are aroused to a sense of their duty, they will not recognize the work of God when the loud cry of the third angel shall be heard. When light goes forth to lighten the earth, instead of coming up to the help of the Lord, they will want to bind about His work to meet their narrow ideas. Let me tell you that the Lord will work in this last work in a manner very much out of the common order of things, and in a way that will be contrary to any human planning. There will be those among us who will always want to control the work of God, to dictate even what movements shall be made when the work goes forward under the direction of the angel who joins the third angel in the message to be given to the world. God will use ways and means by which it will be seen that He is taking the reins in His own hands. The workers will be surprised by the simple means that He will use to bring about and perfect His work of righteousness.” Testimonies to Ministers, 300.

> Dacă aceia care pot ajuta nu sunt treziți la simțământul datoriei lor, nu vor recunoaște lucrarea lui Dumnezeu când se va auzi strigătul cel tare al celui de-al treilea înger. Când lumina va ieși ca să lumineze pământul, în loc să vină în ajutorul Domnului, vor voi să îngrădească lucrarea Sa pentru a o aduce la măsura ideilor lor înguste. Să vă spun că Domnul va lucra în această ultimă lucrare într-un mod cu mult ieșit din rânduiala obișnuită a lucrurilor și într-un fel care va fi contrar oricărei plănuiri omenești. Vor fi unii dintre noi care vor dori întotdeauna să controleze lucrarea lui Dumnezeu, să dicteze chiar ce mișcări să se facă atunci când lucrarea înaintează sub conducerea îngerului care se alătură celui de-al treilea înger în solia ce urmează să fie dată lumii. Dumnezeu va folosi căi și mijloace prin care se va vedea că El ia frâiele în propriile Sale mâini. Lucrătorii vor fi surprinși de mijloacele simple pe care le va folosi pentru a aduce la îndeplinire și a desăvârși lucrarea Sa de neprihănire." Testimonies to Ministers, 300.

Back to Articles