Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul douăzeci și doi

Unveiling the Prophetic Debate: The Methodology of the Latter Rain and the Final Crisis

Dezvăluirea dezbaterii profetice: Metodologia Ploii Târzii și a Crizei Finale

Author

Jeff Pippenger

Published

December 17, 2023

Formats

PDF
Word

The methodology that is sanctioned by God is specifically identified in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine, where the methodology is represented as “line upon line.” On September 11, 2001 the mighty angel of Revelation eighteen descended, and in so doing, he repeated the descent he had made on August 11, 1840. In both cases, after his descent, Babylon was identified as fallen, and a call was made, and soon will be made again, for those still in her communion to come out. In both cases, the event that fulfilled the prediction had a worldwide impact, for just as the first angel’s message was carried to “every mission station in the world” in 1840 the entire world was impacted and understood the event of September 11, 2001. The prophecy that was fulfilled on August 11, 1840 was a prophecy that identified a restraint being placed upon Islam of the second woe, and immediately after September 11, 2001 a restraint was placed upon Islam of the third Woe.

Metodologia consfințită de Dumnezeu este identificată în mod specific în Isaia, capitolele douăzeci și opt și douăzeci și nouă, unde metodologia este reprezentată ca „rând după rând”. La 11 septembrie 2001, îngerul puternic din Apocalipsa, capitolul optsprezece, a coborât și, făcând aceasta, a repetat coborârea pe care o făcuse la 11 august 1840. În ambele cazuri, după coborârea lui, Babilonul a fost identificat ca fiind căzut, și s-a făcut un apel — și curând se va face din nou — ca aceia care sunt încă în comuniune cu ea să iasă. În ambele cazuri, evenimentul care a împlinit predicția a avut un impact mondial, căci, așa cum solia primului înger a fost dusă la „fiecare stație misionară din lume” în 1840, întreaga lume a fost afectată și a înțeles evenimentul din 11 septembrie 2001. Profeția care a fost împlinită la 11 august 1840 a fost o profeție care identifica impunerea unei stăviliri asupra Islamului celui de-al doilea vai, iar imediat după 11 septembrie 2001 a fost impusă o stăvilire asupra Islamului celui de-al treilea Vai.

August 11, 1840 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1798, and September 11, 2001 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1989. The primary rule of the movement of the first angel was confirmed on August 11, 1840, and the rule was the day for a year principle. The primary rule of the movement of the third angel was confirmed on September 11, 2001. The rule being that truth is established by bringing “line upon line,” demonstrating that the end is illustrated by the beginning, and that history repeats. The prophetic event of September 11, 2001 is not only established by Sister White’s direct words, but more significantly by the fact that the events perfectly paralleled the same waymark in Millerite history. What was recognized with the event of August 11, 1840 was not the fulfillment of the prophecy, so much as the soundness of the methodology adopted by Miller and his associates.

11 august 1840 reprezintă întărirea mesajului care a fost desigilat la timpul sfârșitului în 1798, iar 11 septembrie 2001 reprezintă întărirea mesajului care a fost desigilat la timpul sfârșitului în 1989. Regula principală a mișcării primului înger a fost confirmată la 11 august 1840, și anume principiul zi pentru un an. Regula principală a mișcării celui de-al treilea înger a fost confirmată la 11 septembrie 2001. Această regulă constă în faptul că adevărul se stabilește prin așezarea "rând după rând", demonstrând că sfârșitul este ilustrat de început și că istoria se repetă. Evenimentul profetic din 11 septembrie 2001 nu este stabilit doar prin cuvintele directe ale Sorei White, ci, și mai semnificativ, prin faptul că evenimentele au mers în paralel, în mod perfect, cu același jalon din istoria milerită. Ceea ce s-a recunoscut prin evenimentul din 11 august 1840 nu a fost atât împlinirea profeției, cât temeinicia metodologiei adoptate de Miller și de asociații săi.

> “The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 335.

> „Evenimentul a împlinit întocmai predicția. Când s-a făcut cunoscut, mulțimi au fost convinse de justețea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și de asociații săi, și mișcării advente i s-a dat un avânt minunat. Oameni de învățătură și de poziție s-au unit cu Miller, atât prin predicare, cât și prin publicarea opiniilor sale, iar din 1840 până în 1844 lucrarea s-a extins rapid.” Marea Controversă, 335.

On September 11, 2001, when the latter rain began to be measured, the “debate” was and still is over true or false methodology. The prophecies of the Millerite movement are set forth on both the 1843 and the 1850 charts, which Sister White endorses as being designed by the Lord, and also as a fulfillment of Habakkuk chapter two. The message of the Millerites that was produced through “the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and” which thereafter produced the “wonderful impetus” that empowered the message of the Midnight Cry, had been represented upon the two sacred charts. The prophecies represented upon those two sacred charts were identified and established by Miller’s prophetic rules. The charts were a fulfillment of the command in Habakkuk to visually represent the prophecies that had been established by Miller’s methodology upon “tables,” in the plural. Habakkuk chapter two, identifies and is directly connected to the “debate” of Isaiah chapter twenty-seven.

La 11 septembrie 2001, când ploaia târzie a început să fie măsurată, „dezbaterea” a fost şi este încă privitoare la metodologia adevărată sau falsă. Profeţiile mişcării millerite sunt prezentate pe ambele tablouri din 1843 şi 1850, pe care Sora White le confirmă ca fiind concepute de Domnul şi, de asemenea, ca o împlinire a capitolului doi din Habacuc. Mesajul millerit, care a fost produs prin „principiile interpretării profetice adoptate de Miller şi de asociaţii lui, şi” care, ulterior, a produs „avântul minunat” ce a împuternicit mesajul Strigătului de la miezul nopţii, fusese reprezentat pe cele două tablouri sacre. Profeţiile reprezentate pe acele două tablouri sacre au fost identificate şi stabilite prin regulile profetice ale lui Miller. Tablourile au fost o împlinire a poruncii din Habacuc de a reprezenta vizual profeţiile care fuseseră stabilite prin metodologia lui Miller pe „table”, în plural. Habacuc, capitolul doi, identifică şi este direct legat de „dezbaterea” din Isaia, capitolul douăzeci şi şapte.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Voi sta la locul meu de strajă, mă voi așeza pe turn și voi veghea să văd ce îmi va spune și ce voi răspunde când voi fi mustrat. Habacuc 2:1.

The word “reproved” in the verse means ‘argued with.’ Habakkuk, representing both the watchmen of the movement of the first and third angels, was going to be argued with, and he wished to understand what he was to answer when the debate began. The answer in the history of the first angel was the production of the two sacred charts, and the answer in the history of the movement of the third angel was the production of the prophetic series titled, Habakkuk’s Two Tables. The charts and the series were built upon the methodology represented in each of those respective histories. In Habakkuk, the methodology represents what the watchmen use to establish the message, and it also identifies the issue that is “debated,” which in turn produces two classes of worshippers.

Cuvântul „reproved” din verset înseamnă „a fi contrazis”. Habacuc, reprezentând deopotrivă străjerii mișcării primului înger și ai mișcării celui de-al treilea înger, avea să fie contrazis și dorea să înțeleagă ce trebuia să răspundă când avea să înceapă dezbaterea. Răspunsul în istoria primului înger a fost elaborarea celor două hărți sacre, iar răspunsul în istoria mișcării celui de-al treilea înger a fost elaborarea seriei profetice intitulate „Cele două tăblițe ale lui Habacuc”. Hărțile și seria au fost întemeiate pe metodologia reprezentată în fiecare dintre acele istorii. În Habacuc, metodologia reprezintă ceea ce folosesc străjerii pentru a stabili mesajul și, de asemenea, identifică problema care este „dezbătută”, ceea ce, la rândul său, produce două clase de închinători.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Voi sta la straja mea, mă voi așeza pe turn și voi veghea să văd ce îmi va spune și ce voi răspunde când voi fi mustrat. Și Domnul mi-a răspuns și a zis: Scrie vedenia și fă-o deslușită pe tăblițe, ca să alerge cel ce o va citi. Căci vedenia este încă pentru un timp hotărât; dar la sfârșit va vorbi și nu va minți: chiar dacă zăbovește, așteapt-o; pentru că negreșit va veni, nu va întârzia. Iată, sufletul lui, care se îngâmfă, nu este drept în el; dar cel drept va trăi prin credința lui. Habacuc 2:1-4.

One class is justified by faith, and the other class is lifted up in soul, as represented by the Pharisee and the Publican. The Pharisees trusted in a methodology that was based upon custom and tradition, and the Pharisee also represented a religious system who maintained control of their flock by implementing a hierarchical system governed by those who professed to be the chosen people of God, and the defenders of truth, but who ultimately participated in the crucifixion of the Truth. The prophetic “debate” of Isaiah chapter twenty-seven, is over true and false biblical methodology. The antagonists in the “debate” are those who follow the methodology of the Elijah for that time, and the long-established system of theological experts, that is typified by the Sanhedrin in the time of Christ.

O clasă este îndreptățită prin credință, iar cealaltă își înalță sufletul, așa cum sunt ilustrate de Fariseul și Vameșul. Fariseii se încredeau într-o metodologie întemeiată pe obiceiuri și tradiții, iar Fariseul reprezenta, de asemenea, un sistem religios care își menținea controlul asupra turmei prin implementarea unui sistem ierarhic, guvernat de cei ce se declarau a fi poporul ales al lui Dumnezeu și apărătorii adevărului, dar care, în cele din urmă, au participat la răstignirea Adevărului. „Dezbaterea” profetică din Isaia, capitolul douăzeci și șapte, are ca obiect metodologia biblică adevărată și cea falsă. Antagoniștii din „dezbatere” sunt, pe de o parte, cei ce urmează metodologia lui Ilie pentru acel timp, iar pe de altă parte, sistemul îndelung consacrat al experților teologici, tipificat de Sinedriul din vremea lui Hristos.

Chapter twenty-seven identifies that the “debate” begins when he “stayeth,” or when God restrains “his rough wind,” in the “day of the east wind.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged.” The word “purged” means atoned for, and represents the blotting out of sin in the investigative judgment. The methodology that is debated over, represents the test that must be passed, if the sins of God’s people are to be blotted out. The methodology of Elijah as a test is represented in the history of Christ, where we have been forewarned that in that time, those who rejected the message of John the Baptist (who Christ identified as Elijah), could not be benefitted by the teachings of Jesus.

Capitolul douăzeci și șapte arată că „dezbaterea” începe atunci când El „oprește”, adică atunci când Dumnezeu își „oprește vântul Său aspru”, în „ziua vântului de la răsărit.” „Cu măsură, când va da lăstari, vei dezbate cu ea; El își oprește vântul Său aspru în ziua vântului de la răsărit. Prin aceasta, deci, nelegiuirea lui Iacov va fi ispășită.” Cuvântul „purged” înseamnă „ispășit” și reprezintă ștergerea păcatului în judecata de cercetare. Metodologia asupra căreia se poartă dezbaterea reprezintă testul care trebuie trecut, dacă păcatele poporului lui Dumnezeu urmează să fie șterse. Metodologia lui Ilie, ca test, este reprezentată în istoria lui Hristos, în care am fost preveniți dinainte că, în acel timp, cei care au respins mesajul lui Ioan Botezătorul (pe care Hristos l-a identificat drept Ilie) nu puteau beneficia de învățăturile lui Isus.

The message of the latter rain is represented as the teachings of Jesus, for He is the Word, and more than this, the latter rain is represented as “the refreshing”, which is defined as “the presence of the Lord”.

Solia ploii târzii este prezentată ca fiind învățăturile lui Isus, căci El este Cuvântul, iar mai mult decât atât, ploaia târzie este reprezentată drept «înviorarea», care este definită drept «prezența Domnului».

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you. Acts 3:19, 20.

> Pocăiți-vă, așadar, și întoarceți-vă, pentru ca să vi se șteargă păcatele, când vor veni de la fața Domnului vremurile de înviorare; și El va trimite pe Iisus Hristos, care v-a fost propovăduit mai înainte. Faptele Apostolilor 3:19, 20.

Sister White identifies that the angel that descended in Revelation chapter ten, on August 11, 1840, “was no less a personage than Jesus Christ.” The angel that descended on September 11, 2001, would therefore be “no less a personage than Jesus Christ.” His descent in either history identifies the beginning of the prophetic “debate” over true or false methodology, for it is represented by the book in His hand that God’s people were commanded to eat. When in Galilee, Jesus instructed the disciples that they must eat His flesh and drink His blood, for He claimed there that He was the bread sent down from heaven. He lost more disciples there than any other point in his ministry, and those that left, never returned. Those that left, did so because they chose to analyze His teachings with the false methodology of taking His words in their literal sense, instead of applying them in the correct spiritual sense. The “debate” of Isaiah twenty-seven, is a prophetic waymark that has several witnesses to establish that it represents an established professed system of biblical analysis in confrontation with the methodology represented by the Elijah messenger.

Sora White identifică faptul că îngerul care a coborât în Apocalipsa, capitolul zece, la 11 august 1840, „nu era nimeni altul decât Isus Hristos.” Prin urmare, îngerul care a coborât la 11 septembrie 2001 ar fi „nimeni altul decât Isus Hristos.” Coborârea Lui, în oricare dintre aceste istorii, indică începutul „dezbaterii” profetice asupra metodologiei adevărate sau false, căci aceasta este reprezentată de cartea din mâna Sa, pe care poporului lui Dumnezeu i s-a poruncit s-o mănânce. Pe când Se afla în Galileea, Isus i-a învățat pe ucenici că trebuie să-I mănânce trupul și să-I bea sângele, căci acolo a afirmat că El este pâinea pogorâtă din cer. Acolo a pierdut mai mulți ucenici decât în orice alt moment al lucrării Sale, iar cei care au plecat nu s-au mai întors niciodată. Cei care au plecat au făcut-o pentru că au ales să-I analizeze învățăturile prin metodologia falsă a interpretării literale a cuvintelor Sale, în loc să le aplice în sensul spiritual corect. „Dezbaterea” din Isaia douăzeci și șapte este un jalon profetic care are mai mulți martori ce atestă că ea reprezintă un sistem consacrat, asumat, de analiză biblică, aflat în confruntare cu metodologia reprezentată de mesagerul Ilie.

It marks a specific point in the progressive passing by of the former covenant and chosen people of God, and the beginning of the covenant relationship with those “who in times past, were not the people of God.” The “debate,” more importantly represents the beginning of the period of time that concludes with the soon-coming Sunday law. The Alpha and Omega always represents the end with the beginning, and in so doing the very “debate” becomes a symbol of one of the sins of our fathers, that must be acknowledged and confessed, in order to fulfill the Leviticus twenty-six prayer.

Aceasta marchează un punct specific în procesul în care vechiul legământ și poporul ales al lui Dumnezeu sunt lăsate treptat în urmă și începutul relației de legământ cu cei „care odinioară nu erau poporul lui Dumnezeu”. „Dezbaterea”, mai important, reprezintă începutul perioadei de timp care se încheie cu legea duminicală ce urmează să vină în curând. Alfa și Omega reprezintă întotdeauna sfârșitul împreună cu începutul și, procedând astfel, chiar „dezbaterea” devine un simbol al unuia dintre păcatele părinților noștri, care trebuie recunoscut și mărturisit, pentru a împlini rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase.

Daniel’s prayer of chapter nine, represents the prayer that must be offered at the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven. That period of time is represented in Isaiah twenty-seven as the period when “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour.”

Rugăciunea lui Daniel din capitolul nouă reprezintă rugăciunea care trebuie adusă la încheierea celor trei zile și jumătate din Apocalipsa, capitolul unsprezece. Acea perioadă de timp este reprezentată în Isaia, capitolul douăzeci și șapte, ca perioada în care „cetatea întărită va fi pustiită, iar locuința va fi părăsită și lăsată ca un pustiu: acolo va paște vițelul și acolo se va culca și va consuma ramurile ei. Când ramurile ei se vor usca, vor fi rupte: femeile vin și le dau foc: căci este un popor fără pricepere; de aceea, Cel ce i-a făcut nu Se va îndura de ei, iar Cel ce i-a întocmit nu le va arăta nicio favoare.”

The two witnesses are shown “no favor,” for they proclaimed a false prediction that ushered in the “wilderness” period of three and a half days. They then became a “people of no understanding,” though they previously had been the “defenced city.” That city then became “desolate” and a “habitation” that was “forsaken”. It became dead dry bones lying in the street of the city of Sodom and Egypt. When the dead are then called to arise, they are tested by the sins of their fathers, which includes the “debate” at the beginning of the period that starts with the empowerment of the first message and ends with the arrival of the third message. The debate is whether to accept or reject the methodology represented by the Elijah of their history. In 1863, the fathers of Adventism rejected the message of Moses’ “seven times,” that had been presented by Elijah.

Celor doi martori nu li se arată „nicio favoare”, căci au rostit o prezicere falsă care a inaugurat perioada de „pustie” de trei zile și jumătate. Ei au devenit apoi un „popor fără pricepere”, deși mai înainte fuseseră „cetatea întărită”. Acea cetate a devenit apoi „pustiită” și o „locuință” care a fost „părăsită”. A devenit oase moarte, uscate, zăcând pe ulița cetății Sodomei și a Egiptului. Când morții sunt apoi chemați să se ridice, ei sunt puși la încercare prin păcatele părinților lor, ceea ce include „dezbaterea” de la începutul perioadei care începe cu împuternicirea primei solii și se încheie cu sosirea celei de-a treia solii. Dezbaterea vizează acceptarea sau respingerea metodologiei reprezentate de Ilie din istoria lor. În 1863, părinții Adventismului au respins solia „de șapte ori” a lui Moise, care fusese prezentată de Ilie.

Beginning in July, of 2023 the withered boughs of Isaiah twenty-seven must decide if they will repeat the sins of the church in Galilee, and the history of 1863, as well as the history of September 11, 2001. To reject the methodology represented by Habakkuk chapter two, and Isaiah twenty-seven, and by Elijah, John the Baptist and William Miller is to repeat the sins of our fathers, instead of being benefited by the sacred ensamples that were record for those upon whom the ends of the earth have come.

Începând din iulie 2023, ramurile uscate din Isaia capitolul douăzeci şi şapte trebuie să hotărască dacă vor repeta păcatele bisericii din Galileea şi istoria anului 1863, precum şi istoria zilei de 11 septembrie 2001. A respinge metodologia reprezentată de Habacuc capitolul doi şi de Isaia capitolul douăzeci şi şapte, precum şi de Ilie, Ioan Botezătorul şi William Miller, înseamnă a repeta păcatele părinţilor noştri, în loc să beneficiem de pildele sfinte care au fost consemnate pentru cei asupra cărora au venit sfârşiturile pământului.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. There hath no temptation taken you but such as is common to man: but God is faithful, who will not suffer you to be tempted above that ye are able; but will with the temptation also make a way to escape, that ye may be able to bear it. Wherefore, my dearly beloved, flee from idolatry. I speak as to wise men; judge ye what I say. 1 Corinthians 10:11–15.

> Acum, toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise spre avertizarea noastră, asupra cărora au venit sfârșiturile veacurilor. De aceea, cine crede că stă în picioare să ia seama să nu cadă. Nu v-a ajuns nicio ispită care să nu fie omenească; dar Dumnezeu este credincios și nu va îngădui să fiți ispitiți peste puterile voastre, ci, împreună cu ispita, va pregăti și calea de scăpare, ca s-o puteți răbda. De aceea, preaiubiții mei, fugiți de idolatrie. Vă vorbesc ca unor oameni înțelepți; judecați voi înșivă ceea ce spun. 1 Corinteni 10:11-15.

The sacred methodology establishes the message of the Midnight Cry, which is the latter rain message. That message, when eaten spiritually produces a corresponding experience as certainly as Daniel and the three worthies’ diet of pulse, produced a fairer and fatter countenance. But in Habakkuk chapter two, the stumbling block for those who reject the offer of justification by faith, is pride which prevents them from following on to know the Lord. If there is ever a time when God’s people cannot put off the work of accepting the true methodology, and eating the message from the angel’s hand, it is now!

Metodologia sacră stabilește mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, care este mesajul ploii târzii. Acel mesaj, când este asimilat în chip duhovnicesc, produce o experiență corespunzătoare la fel de sigur cum regimul cu leguminoase al lui Daniel și al celor trei tineri a produs un chip mai frumos și mai gras. Însă, în Habacuc, capitolul doi, piatra de poticnire pentru cei care resping oferta îndreptățirii prin credință este mândria, care îi împiedică să meargă înainte spre cunoașterea Domnului. Dacă există vreodată un timp când poporul lui Dumnezeu nu poate amâna lucrarea de a accepta metodologia adevărată și de a mânca mesajul din mâna îngerului, acela este acum!

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> Nu trebuie să așteptăm ploaia târzie. Ea vine peste toți cei care vor recunoaște și își vor însuși roua și ploile harului care cad asupra noastră. Când adunăm frânturile de lumină, când prețuim îndurările neclintite ale lui Dumnezeu, care Se bucură când ne încredem în El, atunci fiecare făgăduință va fi împlinită. 'Căci, după cum pământul își scoate odrasla și, așa cum o grădină face să răsară semănăturile din ea, tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor.' Isaia 61:11. Întregul pământ va fi umplut de slava lui Dumnezeu. Comentariul biblic al Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea, volumul 7, 984.

God’s prophetic Word has identified that when the great buildings of New York City were thrown down, the angel of Revelation eighteen would descend and “Revelation eighteen, verses one through three would be fulfilled.” Isaiah twenty-seven identifies that time as the “day of the east wind,” and it is the time when “the rough wind” is restrained. “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” Sister White identifies the very same time.

Cuvântul profetic al lui Dumnezeu a identificat faptul că, atunci când marile clădiri ale orașului New York au fost doborâte, îngerul din Apocalipsa, capitolul optsprezece, avea să coboare și „Apocalipsa, capitolul optsprezece, versetele unu până la trei, avea să se împlinească”. Isaia, capitolul douăzeci și șapte, identifică acel timp ca „ziua vântului de răsărit”, și este timpul când „vântul aspru” este stăvilit. „Cu măsură, când dă în lăstari, vei purta judecată cu el: el își stăvilește vântul său aspru în ziua vântului de răsărit.” Sora White identifică tocmai același timp.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, va veni strâmtorare pe pământ, iar neamurile se vor mânia, dar vor fi ținute în frâu, ca să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere glasului cel tare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să poată sta în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate. Scrieri timpurii, 85.

The power that angers the nations arrived when the latter rain began to fall. But as soon as that power angered the nations, it was held in check, for Isaiah recorded that he “stayeth his rough wind.” The rough wind, is the east wind, and that wind is restrained when the latter rain begins to sprinkle, and the work of salvation is closing. The closing work of salvation is the sealing time. “Line upon line” the rough, or east wind that is restrained during the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the four winds of Revelation chapter seven.

Puterea care mânie neamurile a sosit odată cu începutul căderii ploii târzii. Dar îndată ce acea putere a mâniat neamurile, a fost ținută în frâu, căci Isaia a consemnat că el „își oprește vântul aspru”. Vântul aspru este vântul de la răsărit, iar acel vânt este ținut în frâu când ploaia târzie începe să picure și lucrarea mântuirii se apropie de încheiere. Lucrarea de încheiere a mântuirii este timpul pecetluirii. „Rând după rând”, vântul aspru, sau vântul de la răsărit, care este ținut în frâu în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, se identifică cu cele patru vânturi din Apocalipsa capitolul șapte.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Și după aceste lucruri am văzut patru îngeri stând la cele patru colțuri ale pământului, ținând cele patru vânturi ale pământului, ca să nu sufle vântul nici pe pământ, nici pe mare, nici peste vreun copac. Și am văzut un alt înger ridicându-se de la răsărit, având pecetea Dumnezeului celui viu; și a strigat cu glas mare către cei patru îngeri, cărora li se dăduse să vatăme pământul și marea, zicând: Nu vătămați pământul, nici marea, nici copacii, până când vom fi pecetluit pe robii Dumnezeului nostru în frunțile lor. Apocalipsa 7:1-3.

The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem. There Christ, for the only time in His life, rode upon an ass (a symbol of Islam), and Lazarus led the procession into Jerusalem. Sister White identifies Lazarus as the symbol of the seal in that history.

Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii a fost tipificată prin intrarea triumfală a lui Hristos în Ierusalim. Acolo, Hristos, pentru singura dată în viața Sa, a călărit pe un măgar (un simbol al Islamului), iar Lazăr a condus procesiunea în Ierusalim. Sora White îl identifică pe Lazăr drept simbolul peceții în acea istorie.

> “In delaying to come to Lazarus, Christ had a purpose of mercy toward those who had not received Him. He tarried, that by raising Lazarus from the dead He might give to His stubborn, unbelieving people another evidence that He was indeed ‘the resurrection, and the life.’ He was loath to give up all hope of the people, the poor, wandering sheep of the house of Israel. His heart was breaking because of their impenitence. In His mercy He purposed to give them one more evidence that He was the Restorer, the One who alone could bring life and immortality to light. This was to be an evidence that the priests could not misinterpret. This was the reason of His delay in going to Bethany. This crowning miracle, the raising of Lazarus, was to set the seal of God on His work and on His claim to divinity.” The Desire of Ages, 528, 529.

> Întârziind să vină la Lazăr, Hristos a avut un scop plin de îndurare față de cei care nu-L primiseră. A zăbovit, pentru ca, prin învierea lui Lazăr din morți, să dea poporului Său încăpățânat și necredincios o altă dovadă că El era într-adevăr „învierea și viața”. Se îndura cu greu să renunțe la orice nădejde cu privire la popor, oile sărmane, rătăcitoare ale casei lui Israel. Inima I se frângea din pricina nepocăinței lor. În îndurarea Sa a hotărât să le dea încă o dovadă că El era Restauratorul, Cel care singur putea aduce la lumină viața și nemurirea. Aceasta avea să fie o dovadă pe care preoții n-o puteau răstălmăci. Acesta a fost motivul întârzierii Sale de a merge la Betania. Această minune încununătoare, învierea lui Lazăr, avea să pună pecetea lui Dumnezeu asupra lucrării Sale și asupra pretenției Sale la divinitate. Dorința veacurilor, 528, 529.

The tarrying time that began on July 18, 2020 is represented by Christ’s tarrying before He resurrected Lazarus. The tarrying time of Revelation chapter eleven, ends at the conclusion of the three and a half days. During those days the two witnesses laid dead in the street. And just as Lazarus was to be resurrected following a tarrying time, so too were John’s two witnesses. Once resurrected they lead the procession into Jerusalem, representing the “seal of God,” and the “crowning miracle” that testifies to Christ’s divinity. The resurrection identifies the conclusion of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which takes place while the four winds, the east wind, the rough wind, that arrived on September 11, 2001, is held in check.

Timpul de zăbovire care a început la 18 iulie 2020 este reprezentat de zăbovirea lui Hristos înainte ca El să-l învie pe Lazăr. Timpul de zăbovire din Apocalipsa, capitolul unsprezece, se încheie la finalul celor trei zile și jumătate. În acele zile, cei doi martori zăceau morți pe stradă. Și, după cum Lazăr urma să fie înviat după o perioadă de zăbovire, tot astfel urmau să fie înviați și cei doi martori ai lui Ioan. Odată înviați, ei conduc procesiunea în Ierusalim, reprezentând „pecetea lui Dumnezeu” și „miracolul încununător” care mărturisește despre divinitatea lui Hristos. Învierea marchează încheierea pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care are loc câtă vreme cele patru vânturi, vântul de răsărit, vântul aspru, sosit la 11 septembrie 2001, sunt ținute în frâu.

In the hour that is the Sunday law, those winds are released to bring retributive judgment upon the earth beast of Revelation thirteen. They are now even slipping through the fingers of those four angels that are restraining them during the sealing period. One of the most profound references in the Spirit of Prophecy relating to the day of the east wind is found in Testimonies, volume nine. That volume begins the inspired words on page eleven, so it begins symbolically on “nine-eleven”. The title of the chapter is, “The Final Crisis”, but it is also the first chapter of a section titled, “For the Coming of the King”.

În ceasul legii duminicale, acele vânturi sunt slobozite pentru a aduce judecată retributivă asupra fiarei de pe pământ din Apocalipsa treisprezece. Ele chiar acum se strecoară printre degetele acelor patru îngeri care le țin în frâu pe durata perioadei de pecetluire. Una dintre cele mai profunde referințe din Spiritul Profeției privitoare la ziua vântului de răsărit se găsește în Mărturii, volumul al nouălea. În acel volum, textul inspirat începe la pagina unsprezece, astfel că el debutează simbolic la „nine-eleven”. Titlul capitolului este „Criza finală”, dar el este, de asemenea, primul capitol al unei secțiuni intitulate „Pentru venirea Regelui”.

There is no evidence that the section and title of the chapter were purposely manipulated by the editors that compiled the volume, yet the coming of the King, is easily recognized as the coming of the bridegroom, which in the parable of the ten virgins occurs with the midnight crisis that is produced in the virgins, by the presence or lack of oil in their vessels. The midnight crisis that is now arriving, is as the title represents—the last crisis for the ten virgins. In that crisis they manifest whether they have the oil, or they don’t. The oil is not simply the Holy Spirit, it is precisely defined as the Holy Spirit, and also as the correct message, and also as the correct character.

Nu există nicio dovadă că secțiunea și titlul capitolului au fost manipulate în mod intenționat de către editorii care au alcătuit volumul, totuși venirea Împăratului este lesne recunoscută drept venirea Mirelui, care, în pilda celor zece fecioare, are loc odată cu criza de la miezul nopții, produsă în fecioare de prezența sau lipsa untdelemnului în vasele lor. Criza de la miezul nopții care sosește acum este, așa cum indică titlul, ultima criză pentru cele zece fecioare. În acea criză se arată dacă au untdelemnul sau nu. Untdelemnul nu este pur și simplu Duhul Sfânt; este definit în mod precis ca Duhul Sfânt, și de asemenea ca mesajul corect, precum și ca caracterul corect.

The correct methodology establishes the correct message of the Midnight Cry, and that message, received and acted upon, produces the correct character. That character in the last crisis is the character that receives the seal of God. The process of sealing God’s people began at the arrival of the day of the east wind, on September 11, 2001. The message of that time was then to be eaten. Whether to eat or not to eat is represented by Isaiah’s “debate,” and also by Habakkuk’s question of what the watchmen should answer in the argument. The tarrying time of Matthew twenty-five and Habakkuk concludes with the representation of two classes of worshippers. The tarrying time, represented by three and a half days in Revelation chapter eleven, is almost finished.

Metodologia corectă stabilește mesajul corect al Strigării de la miezul nopții, iar acel mesaj, primit și urmat, formează caracterul corect. Acel caracter, în criza finală, este caracterul care primește pecetea lui Dumnezeu. Procesul pecetluirii poporului lui Dumnezeu a început odată cu sosirea zilei vântului de răsărit, la 11 septembrie 2001. Mesajul acelui timp trebuia apoi să fie mâncat. A mânca sau a nu mânca este reprezentat de „dezbaterea” lui Isaia și, de asemenea, de întrebarea lui Habacuc cu privire la ce răspuns ar trebui să dea străjerii în dispută. Timpul de zăbovire din Matei douăzeci și cinci și din Habacuc se încheie cu reprezentarea a două clase de închinători. Timpul de zăbovire, reprezentat prin trei zile și jumătate în Apocalipsa, capitolul unsprezece, este aproape încheiat.

That tarrying time is also represented at the beginning of the chapter in volume nine, with a passage from Hebrews, where Paul paraphrases verse four of Habakkuk chapter two. Paul’s reference places Habakkuk two in the movement of the third angel, for it is in that history that Christ moved into the Most Holy Place, and in that history the light of His high priestly ministry was revealed, and it is in the book of Hebrews that Paul is revealing the clearest revelation of Christ’s high priestly ministry in God’s Word.

Acel timp de zăbovire este de asemenea reprezentat la începutul capitolului din volumul al nouălea, printr-un pasaj din Epistola către Evrei, unde Pavel parafrazează versetul patru din capitolul doi al lui Habacuc. Referința lui Pavel situează Habacuc, capitolul doi, în mișcarea celui de-al treilea înger, căci în acea istorie Hristos S-a mutat în Sfânta Sfintelor, și în acea istorie a fost descoperită lumina slujirii Sale de Mare-Preot, iar în Epistola către Evrei Pavel prezintă cea mai clară revelație a slujirii de Mare-Preot a lui Hristos în Cuvântul lui Dumnezeu.

Habakkuk two in the movement of the first angel did not yet recognize the movement of Christ into the Most Holy Place, for it did not happen until the end of the proclamation of the Midnight Cry. The tarrying time referenced by Paul, is the tarrying time of Habakkuk and Matthew, but it is the tarrying time that would begin on July 18, 2020. The last verse of Habakkuk two represents the conclusion of the Midnight Cry in the Millerite history, and the arrival of the third angel:

În cadrul mișcării primului înger, capitolul doi din Habacuc nu recunoștea încă trecerea lui Hristos în Sfânta Sfintelor, fiindcă aceasta nu a avut loc decât la încheierea proclamării Strigătului de la Miezul Nopții. Timpul zăbovirii la care face referire Pavel este timpul zăbovirii din Habacuc și Matei, dar este timpul zăbovirii care avea să înceapă la 18 iulie 2020. Ultimul verset al capitolului doi din Habacuc reprezintă încheierea Strigătului de la Miezul Nopții în istoria milerită și sosirea celui de-al treilea înger:

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Dar Domnul este în templul Său cel sfânt: tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

Testimonies, volume nine emphasizes, beginning on page eleven (nine-eleven), the parable of the ten virgins, the tarrying time and its connection with Habakkuk and Matthew, and the final crisis and September 11, 2001, when the prophetic debate arrived.

Mărturii, volumul al nouălea, pune accentul, începând de la pagina unsprezece (nouă-unsprezece), pe pilda celor zece fecioare, pe timpul zăbovirii și conexiunea sa cu Habacuc și Matei, precum și pe criza finală și pe 11 septembrie 2001, când a apărut dezbaterea profetică.

> “Section 1—For the Coming of the King

> Secțiunea 1 — Pentru venirea Regelui

> “‘Yet a little while, and He that shall come will come, and will not tarry.’ Hebrews 10:37.

> „Încă puțină vreme, și Cel ce are să vină va veni și nu va zăbovi.” Evrei 10:37.

> “The Last Crisis

> Criza finală

> “We are living in the time of the end. The fast-fulfilling signs of the times declare that the coming of Christ is near at hand. The days in which we live are solemn and important. The Spirit of God is gradually but surely being withdrawn from the earth. Plagues and judgments are already falling upon the despisers of the grace of God. The calamities by land and sea, the unsettled state of society, the alarms of war, are portentous. They forecast approaching events of the greatest magnitude.

> Trăim în vremea sfârșitului. Semnele timpului, care se împlinesc cu repeziciune, declară că venirea lui Hristos este foarte aproape. Zilele în care trăim sunt solemne și importante. Duhul lui Dumnezeu este retras treptat, dar în mod sigur, de pe pământ. Plăgi și judecăți cad deja asupra disprețuitorilor harului lui Dumnezeu. Calamitățile pe uscat și pe mare, starea instabilă a societății, alarmele de război, sunt prevestitoare. Ele prevestesc apropierea unor evenimente de cea mai mare amploare.

> “The agencies of evil are combining their forces and consolidating. They are strengthening for the last great crisis. Great changes are soon to take place in our world, and the final movements will be rapid ones.

> Agențiile răului își unesc forțele și se consolidează. Ele se întăresc pentru ultima mare criză. Curând vor avea loc mari schimbări în lumea noastră, iar mișcările finale vor fi rapide.

> “The condition of things in the world shows that troublous times are right upon us. The daily papers are full of indications of a terrible conflict in the near future. Bold robberies are of frequent occurrence. Strikes are common. Thefts and murders are committed on every hand. Men possessed of demons are taking the lives of men, women, and little children. Men have become infatuated with vice, and every species of evil prevails.

> Starea lucrurilor în lume arată că vremuri tulburi sunt chiar asupra noastră. Ziarele cotidiene sunt pline de indicii ale unui conflict teribil în viitorul apropiat. Jafurile îndrăznețe sunt frecvente. Grevile sunt obișnuite. Furturile și crimele se săvârșesc pretutindeni. Oameni posedați de demoni iau viețile bărbaților, femeilor și copilașilor. Oamenii au ajuns seduși de viciu, iar orice fel de rău stăpânește.

> “The enemy has succeeded in perverting justice and in filling men’s hearts with the desire for selfish gain.

> Vrăjmașul a izbutit să pervertească dreptatea și să umple inimile oamenilor cu dorința de câștig egoist.

> “‘Justice standeth afar off: for truth is fallen in the street, and equity cannot enter.’ Isaiah 59:14. In the great cities there are multitudes living in poverty and wretchedness, well-nigh destitute of food, shelter, and clothing; while in the same cities are those who have more than heart could wish, who live luxuriously, spending their money on richly furnished houses, on personal adornment, or worse still, upon the gratification of sensual appetites, upon liquor, tobacco, and other things that destroy the powers of the brain, unbalance the mind, and debase the soul. The cries of starving humanity are coming up before God, while by every species of oppression and extortion men are piling up colossal fortunes.

> „Dreptatea stă departe; căci adevărul a căzut pe uliță, iar neprihănirea nu poate să pătrundă.” Isaia 59:14. În marile orașe sunt mulțimi care trăiesc în sărăcie și mizerie, aproape lipsite de hrană, adăpost și îmbrăcăminte; pe când în aceleași orașe sunt unii care au mai mult decât ar putea dori inima, care trăiesc în lux, cheltuindu-și banii pe case bogat mobilate, pe podoabe personale sau, și mai rău, pe satisfacerea poftelor trupești, pe băuturi alcoolice, tutun și alte lucruri care distrug puterile creierului, dezechilibrează mintea și degradează sufletul. Strigătele omenirii flămânde se înalță înaintea lui Dumnezeu, în timp ce, prin toate formele de asuprire și extorcare, oamenii își grămădesc averi colosale.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> Cu o ocazie, aflându-mă în orașul New York, mi s-a cerut, în timpul nopții, să privesc clădiri înălțându-se etaj după etaj spre cer. Aceste clădiri erau garantate ca fiind rezistente la foc și erau ridicate spre a-i glorifica pe proprietarii și pe constructorii lor. Tot mai sus și încă mai sus se înălțau aceste clădiri, iar în ele se foloseau cele mai costisitoare materiale. Cei cărora le aparțineau aceste clădiri nu se întrebau: «Cum Îl putem noi cel mai bine glorifica pe Dumnezeu?» Domnul nu Se afla în gândurile lor.

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> M-am gândit: «O, de-ar putea cei care își investesc astfel mijloacele să-și vadă felul în care procedează așa cum îl vede Dumnezeu! Ei înalță, una după alta, clădiri mărețe, dar cât de nesăbuite sunt, în ochii Stăpânului universului, planurile și născocirile lor. Ei nu cercetează cu toate puterile inimii și ale minții cum ar putea să-L proslăvească pe Dumnezeu. Au pierdut din vedere aceasta, cea dintâi datorie a omului.»

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> Pe măsură ce aceste clădiri înalte se ridicau, proprietarii se bucurau cu trufie ambițioasă că dispuneau de bani pentru a-și satisface plăcerile proprii și a stârni invidia vecinilor lor. O mare parte din banii pe care astfel îi investeau fusese obținută prin exacțiune, prin stoarcerea celor săraci. Au uitat că în cer se ține evidența fiecărei tranzacții comerciale; fiecare învoială nedreaptă, fiecare act fraudulos, sunt consemnate acolo. Va veni vremea când, în frauda și insolența lor, oamenii vor ajunge la un hotar pe care Domnul nu le va îngădui să-l treacă și vor învăța că există o limită a îndelungii răbdări a lui Iehova.

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 11–13.

> „Următoarea scenă care a trecut înaintea mea a fost o alarmă de incendiu. Oamenii priveau la clădirile înalte, socotite a fi rezistente la foc, și spuneau: «Sunt întru totul sigure.» Dar aceste clădiri au fost mistuite ca și cum ar fi fost făcute din smoală. Mașinile de pompieri nu au putut face nimic pentru a stăvili nimicirea. Pompierii nu au fost în stare să le pună în funcțiune.” Mărturii, volumul 9, 11–13.

The “debate” that took place over methodology in the beginning of the period represented by Daniel chapter one; and also represented by Daniel chapters one through three; and also represented by the history beginning on August 11, 1840; and also represented in the history of John chapter six, at the crisis in Galilee; and also represented by the history of September 11, 2001 (until July 18, 2020), is now being repeated, not within Adventism at large, but among the dead dry bones that are being aroused from their lethargy by a “voice” crying in the wilderness.

„Dezbaterea” care a avut loc cu privire la metodologie la începutul perioadei reprezentate de capitolul unu din Daniel; și de asemenea reprezentată de capitolele unu până la trei din Daniel; și de asemenea reprezentată de istoria începută la 11 august 1840; și de asemenea reprezentată în istoria din Ioan capitolul șase, la criza din Galileea; și de asemenea reprezentată de istoria din 11 septembrie 2001 (până la 18 iulie 2020), se repetă acum, nu în cadrul Adventismului în ansamblu, ci printre oasele moarte, uscate, care sunt trezite din letargia lor de către o „voce” care strigă în pustie.

We will take up the consideration of the methodology being the latter rain as represented in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine in our next article.

În articolul nostru următor vom trece la examinarea metodologiei, care este ploaia târzie, așa cum este ea reprezentată în capitolele douăzeci și opt și douăzeci și nouă ale cărții Isaia.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:8–13.

> Și am auzit glasul Domnului, zicând: Pe cine să trimit și cine va merge pentru noi? Atunci am zis: Iată-mă; trimite-mă! El a zis: Du-te și spune acestui popor: Auzind veți auzi, dar nu veți înțelege; văzând veți vedea, dar nu veți pricepe. Împietrește inima acestui popor, îngreuiază-i urechile și astupă-i ochii, ca nu cumva să vadă cu ochii, să audă cu urechile, să înțeleagă cu inima, să se întoarcă și să fie vindecat. Atunci am zis: Doamne, până când? Iar El a răspuns: Până când cetățile vor fi pustiite, fără locuitor, și casele fără om, iar țara de tot pustiită, și Domnul va îndepărta pe oameni departe și în mijlocul țării va fi o mare părăsire. Dar totuși în ea va fi o zecime; ea se va întoarce și va fi mistuită, ca un terebint și ca un stejar, din care rămâne un butuc când își leapădă frunzele: tot astfel sămânța sfântă va fi butucul ei. Isaia 6:8-13.

Back to Articles