Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută treisprezece

Unveiling the Triple Application of Prophecy: Understanding the Significance of September 11, 2001, in Biblical Context

Dezvăluirea aplicării triple a profeției: Înțelegerea semnificației datei de 11 septembrie 2001 în contextul biblic

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word

When the Lord led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths” on September 11, 2001, He had already identified the rule of the triple application of prophecy.

La 11 septembrie 2001, când Domnul și-a călăuzit poporul Său din zilele de pe urmă înapoi la «căile cele vechi» ale lui Ieremia, El identificase deja regula aplicării triple a profeției.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Așa zice Domnul: Stați în drumuri și priviți, și întrebați de cărările cele vechi: care este calea cea bună; și umblați pe ea, și veți găsi odihnă pentru sufletele voastre. Dar ei au zis: Nu vom umbla pe ea. De asemenea, am pus străjeri peste voi, zicând: Luați aminte la sunetul trâmbiței. Dar ei au zis: Nu vom lua aminte. Ieremia 6:16, 17.

When the Lord returned His people to the old paths, they would find rest (the latter rain), and the watchmen were then given a trumpet message. All the prophets most perfectly identify the end of the last days, so the trumpet message of the last days would be the final trumpet, which is the seventh trumpet, which is the third woe.

Când Domnul Și-a întors poporul la cărările cele vechi, ei aveau să afle odihnă (ploaia târzie), iar străjerilor li s-a dat atunci o solie de trâmbiță. Toți profeții identifică în chip desăvârșit sfârșitul zilelor de pe urmă, astfel că solia de trâmbiță a zilelor de pe urmă ar fi trâmbița finală, care este a șaptea trâmbiță, care este al treilea vai.

When His last-day people began to walk within the old paths, it was recognized that the characteristics of the first woe, identified a specific symbolic historical leader (Mohammed), and that the second woe, did the same thing (Osman). It was found that each of the first four trumpets also had specific symbolic leaders to identify the trumpet, and it was then recognized that Osama bin Laden was the symbolic leader of the third woe.

Când poporul Său din zilele de pe urmă a început să umble pe cărările vechi, s-a recunoscut că trăsăturile primului vai identificau un conducător istoric simbolic specific (Mahomed), iar al doilea vai făcea același lucru (Osman). S-a constatat că fiecare dintre primele patru trâmbițe avea, de asemenea, conducători simbolici specifici prin care fiecare trâmbiță era identificată, și s-a recunoscut atunci că Osama bin Laden era conducătorul simbolic al celui de-al treilea vai.

Mohammed was associated with Arabia, and Osman was the symbol of the Ottoman Empire in Turkey, and Osama bin Laden represented world-wide Islamic terror, though he, as with Mohammed, was an Arabian.

Mohammed a fost asociat cu Arabia, iar Osman a fost simbolul Imperiului Otoman în Turcia, iar Osama bin Laden a reprezentat teroarea islamică la nivel mondial, deși el, asemenea lui Mohammed, era arab.

It was also recognized that the first woe, hurt the armies of Rome and that the second woe, killed the armies of Rome. September 11, 2001 was then recognized as the point when Islam of the third woe, hurt the army of Rome (the United States), but that at the Sunday law, it will kill the army of Rome, as the United States comes to its conclusion as the sixth kingdom of Bible prophecy, and surrenders its national sovereignty to the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet.

S-a recunoscut, de asemenea, că primul vai a vătămat armatele Romei și că al doilea vai a ucis armatele Romei. 11 septembrie 2001 a fost apoi recunoscut ca momentul când islamul celui de-al treilea vai a vătămat armata Romei (Statele Unite), dar că, la legea duminicală, ea va ucide armata Romei, pe măsură ce Statele Unite își încheie cursul ca a șasea împărăție a profeției biblice și își cedează suveranitatea națională uniunii triple a dragonului, fiarei și profetului mincinos.

It was recognized that the United States was the earth beast with two horns of power. A primary prophetic characteristic of the earth beast is that it changes from a lamb to a dragon. Prophetically horns represent strength, and the strength of the earth beast was Republicanism and Protestantism, represented as the two horns of the earth beast. But now in the last days, the two strengths of the earth beast have changed to military and economic power. On September 11, 2001 Islam of the third woe struck the earth, a symbol of the earth beast, the Pentagon, a symbol of its military might, and the Twin Towers in New York City, a symbol of its economic strength.

S-a recunoscut că Statele Unite erau fiara pământului, cu două coarne ale puterii. O trăsătură profetică principală a fiarei pământului este că se preschimbă din miel în balaur. În mod profetic, coarnele reprezintă tăria, iar tăria fiarei pământului a fost republicanismul și protestantismul, reprezentate ca cele două coarne ale fiarei pământului. Dar acum, în zilele de pe urmă, cele două tării ale fiarei pământului au devenit puterea militară și cea economică. La 11 septembrie 2001, islamul celui de-al treilea vai a lovit pământul, simbol al fiarei pământului, Pentagonul, simbol al puterii sale militare, și Turnurile Gemene din New York, simbol al tăriei sale economice.

When it was also recognized that the beginning history of the first woe, and the ending history of the second woe, both presented an illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, it was recognized that at the arrival of the third woe, when the great buildings of New York were brought down, it was identified that the sealing process of the one hundred and forty-four thousand had began.

Când s-a recunoscut, de asemenea, că atât istoria de început a primului vai, cât și istoria de încheiere a celui de-al doilea vai prezentau o ilustrare a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, s-a recunoscut că, la sosirea celui de-al treilea vai, când marile clădiri din New York au fost dărâmate, s-a identificat că procesul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii începuse.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

The “destruction that is in the world,” is the character of Islam, for its character is represented as Apollyon and Abaddon in chapter nine, verse eleven of Revelation.

„Nimicirea care este în lume” este caracterul Islamului, căci caracterul său este reprezentat ca Apolion și Abadon în capitolul nouă, versetul unsprezece al Apocalipsei.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11 (NINE ELEVEN).

> Peste ele aveau ca împărat pe îngerul Adâncului fără fund, al cărui nume, în limba ebraică, este Abadon, iar în limba greacă are numele Apolion. Apocalipsa 9:11 (NOUĂ UNSPREZECE).

The meaning of the name, or character, of the king that rules Islam, both in Hebrew and Greek, as represented by the two names is “death” and “destruction,” which arrived on September 11, 2001, when the great buildings of New York were thrown down. At that point, Revelation chapter eighteen, verses one through three began to be fulfilled.

Înțelesul numelui — sau caracterul — regelui care domnește peste Islam, atât în ebraică, cât și în greacă, așa cum este reprezentat de cele două nume, este „moarte” și „distrugere”, care au venit la 11 septembrie 2001, când marile clădiri ale New Yorkului au fost dărâmate. În acel moment au început să se împlinească versetele unu până la trei din capitolul optsprezece al Apocalipsei.

It was recognized that the first mention of the wild man of Islam in the book of Genesis used the Hebrew word for the “wild Arabian ass,” which was translated in the verse as a “wild man.” The symbol of Islam is the horse family, and in Revelation chapter nine, it was also represented as a warhorse. Upon the sacred charts of Habakkuk, that God’s people had been informed “should not be altered,” Islam was also represented by the war horses.

S-a recunoscut că prima mențiune a omului sălbatic al Islamului în Cartea Genezei folosea cuvântul ebraic pentru „măgarul sălbatic arab”, care a fost tradus în verset ca „om sălbatic”. Simbolul Islamului este familia cailor, iar în capitolul nouă din Apocalipsă, Islamul a fost de asemenea reprezentat ca un cal de război. Pe diagramele sacre ale lui Habacuc, despre care poporul lui Dumnezeu fusese înștiințat că „nu trebuie schimbate”, Islamul a fost de asemenea reprezentat prin caii de război.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> Și îngerul Domnului i-a zis: Iată, ai zămislit și vei naște un fiu, și-i vei pune numele Ismael; căci Domnul ți-a auzit suferința. El va fi un om sălbatic; mâna lui va fi împotriva fiecărui om, și mâna fiecărui om împotriva lui; și va locui în fața tuturor fraților săi. Geneza 16:11, 12.

The first mention of the birth of Ishmael was associated with a “restraint,” which became a primary symbol associated with Islam.

Prima mențiune a nașterii lui Ismael a fost legată de o „înfrânare”, care a devenit un simbol principal al Islamului.

> Now Sarai Abram’s wife bare him no children: and she had an handmaid, an Egyptian, whose name was Hagar. And Sarai said unto Abram, Behold now, the Lord hath restrained me from bearing: I pray thee, go in unto my maid; it may be that I may obtain children by her. And Abram hearkened to the voice of Sarai. Genesis 16:1, 2.

> Iar Sarai, soția lui Avram, nu-i născuse niciun copil; și avea o roabă, o egipteancă, al cărei nume era Agar. Și Sarai i-a zis lui Avram: Iată acum, Domnul m-a oprit să nasc; te rog, intră la roaba mea; poate că voi dobândi copii prin ea. Și Avram a ascultat de glasul Sarai. Geneza 16:1-2.

In the very same first mention of Islam, as represented by the birth of Ishmael, submission is emphasized. The concept of submission is fundamental to the religion of Islam. The word “Islam,” is derived from two Arabic words, “salaam,” which means “peace”, and “aslama,” which means “to submit” or “surrender”. Islam teaches that believers should submit their will to the will of Allah (God) in all aspects of life. Once Sarah realized she had made a bad decision by encouraging Abraham to take Hagar and produce Ishmael she got permission from Abraham to treat Hagar harshly, causing Hagar to flee from the home of Abraham. There she received a message from the angel.

Însăși prima mențiune a Islamului, așa cum este ea reprezentată de nașterea lui Ismael, pune accent pe supunere. Conceptul de supunere este fundamental pentru religia islamică. Cuvântul "Islam" este derivat din două cuvinte arabe, "salaam", care înseamnă "pace", și "aslama", care înseamnă "a se supune" sau "a se preda". Islamul învață că credincioșii trebuie să-și supună voia voii lui Allah (Dumnezeu) în toate aspectele vieții. După ce Sara și-a dat seama că luase o decizie greșită, încurajându-l pe Avraam să o ia pe Agar și să-l zămislească pe Ismael, ea a obținut de la Avraam permisiunea de a o trata cu asprime pe Agar, determinând-o pe Agar să fugă din casa lui Avraam. Acolo a primit un mesaj de la înger.

> But Abram said unto Sarai, Behold, thy maid is in thy hand; do to her as it pleaseth thee. And when Sarai dealt hardly with her, she fled from her face. And the angel of the Lord found her by a fountain of water in the wilderness, by the fountain in the way to Shur. And he said, Hagar, Sarai’s maid, whence camest thou? and whither wilt thou go? And she said, I flee from the face of my mistress Sarai. And the angel of the Lord said unto her, Return to thy mistress, and submit thyself under her hands. And the angel of the Lord said unto her, I will multiply thy seed exceedingly, that it shall not be numbered for multitude. And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:6–12.

> Dar Avram i-a zis Sarei: Iată, roaba ta este în mâna ta; fă-i cum îți este plăcut. Și când Sarai s-a purtat aspru cu ea, ea a fugit de la fața ei. Și Îngerul Domnului a găsit-o lângă un izvor de apă în pustiu, lângă izvorul de pe drumul spre Șur. Și a zis: Agar, roaba Sarei, de unde vii? și încotro te duci? Iar ea a zis: Fug de la fața stăpânei mele, Sarai. Și Îngerul Domnului i-a zis: Întoarce-te la stăpâna ta și supune-te sub mâna ei. Și Îngerul Domnului i-a zis iarăși: Îți voi înmulți nespus sămânța, încât nu va putea fi numărată din pricina mulțimii ei. Și Îngerul Domnului i-a zis: Iată, ești însărcinată și vei naște un fiu, și-i vei pune numele Ismael; fiindcă Domnul ți-a auzit suferința. El va fi un om sălbatic; mâna lui va fi împotriva tuturor, și mâna tuturor împotriva lui; și va locui înaintea tuturor fraților săi. Geneza 16:6-12.

The restraint of Islam, the “submission” that represents the character of the religion of Islam, and the role of Islam are all in the first mention of Ishmael, and represent the prophetic DNA of the Islam represented by the three woes of Revelation. Once the Lord brought His people to Jeremiah’s old paths they also recognized that the “four winds” that are held in check by the four angels of Revelation chapter seven, are specifically the four winds of Islam.

Reținerea Islamului, „supunerea” care reprezintă caracterul religiei islamice și rolul Islamului se regăsesc toate în prima mențiune a lui Ismael și constituie ADN-ul profetic al Islamului reprezentat de cele trei vaiuri ale Apocalipsei. Când Domnul a adus poporul Său la cărările vechi din Ieremia, ei au recunoscut, de asemenea, că „cele patru vânturi” care sunt ținute în frâu de cei patru îngeri din capitolul șapte al Apocalipsei sunt, în mod specific, cele patru vânturi ale Islamului.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> Îngerii rețin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se dezlănțuie și să năvălească peste fața întregului pământ, purtând distrugere și moarte pe drumul său. Manuscript Releases, volumul 20, 217.

The “angry horse” of Islam that is also the “four winds” that are “restrained” while the sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished, bear “death and destruction” (Abaddon and Apollyon) in their “path.” Just as the restraint placed upon Hagar, placed that prophetic attribute into the symbol of Islam, the four winds and the angry horse are both restrained, and with that fact in place it was recognized that the beginning of the first woe, identifies a restraint upon Islam as represented by Abubakar’s historical command.

„Calul mânios” al Islamului, care este totodată „cele patru vânturi” ce sunt „stăvilite” în vreme ce se împlinește pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, poartă „moarte și nimicire” (Abaddon și Apollyon) în „calea” lor. Așa cum stăvilirea impusă asupra lui Hagar a conferit acel atribut profetic simbolului Islamului, cele patru vânturi și calul mânios sunt amândouă stăvilite și, odată stabilit acest fapt, s-a recunoscut că începutul primului vai identifică o stăvilire asupra Islamului, așa cum este reprezentată de porunca istorică a lui Abubakar.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreo verdeață, nici vreun copac; ci numai pe acei oameni care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:4.

Line upon line, the beginning of the second woe, which in the triple application of the three woes is placed over the beginning of the first woe, identifies a release of the four angels, who in the verse represents the release of Islam’s second great jihad.

Rând după rând, începutul celui de-al doilea vai, care, în aplicarea triplă a celor trei vaiuri, este suprapus peste începutul primului vai, identifică o dezlegare a celor patru îngeri, care, în verset, reprezintă dezlănțuirea celui de-al doilea mare jihad al Islamului.

> Saying to the sixth angel which had the trumpet, Loose the four angels which are bound in the great river Euphrates. Revelation 9:14.

> Zicând îngerului al șaselea, care avea trâmbița: „Dezleagă-i pe cei patru îngeri care sunt legați în marele râu Eufrat.” Apocalipsa 9:14.

It was therefore understood that at the beginning of the third woe, Islam would be both released and restrained, which is the very testimony of Sister White.

Prin urmare, s-a înțeles că, la începutul celui de-al treilea vai, islamul avea să fie deopotrivă dezlegat și reținut, ceea ce este însăși mărturia Sorei White.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, va veni strâmtorare pe pământ, iar neamurile se vor mânia, dar vor fi ținute în frâu, ca să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere glasului cel tare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să poată sta în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate. Scrieri timpurii, 85.

When the historical record of Islam was investigated it was found that the warfare and accomplishments of Arabic Islam of the first woe, is understood by Islam as “the first great jihad”, and that the warfare of the Ottoman Empire that began when the four angels were loosed is understood by Islam as “the second great jihad”. In agreement with the triple application Islam believes the third and last great jihad, began on September 11, 2001. As William Miller once wrote, “History and prophecy, doth agree.”

Când au fost cercetate consemnările istorice ale Islamului, s-a constatat că ostilitățile și izbânzile Islamului arab din întâiul vai sunt înțelese de Islam drept «primul mare jihad», iar războiul Imperiului Otoman, care a început când cei patru îngeri au fost dezlegați, este înțeles de Islam drept «al doilea mare jihad». În acord cu aplicarea triplă, Islamul crede că al treilea și ultimul mare jihad a început la 11 septembrie 2001. Așa cum a scris cândva William Miller: «Istoria și profeția sunt în acord.»

The “line upon line” application of a release and simultaneous restraint as represented by laying the beginning prophetic line of the first and second woes, over one another, was perfectly confirmed by the Spirit of Prophecy, and immediately after Islam struck on September 11, 2001 President George W. Bush placed a world-wide restraint upon Islam by initiating his war on terror. The simultaneous releasing and restraining of the “angry horse” of Islam was confirmed by the Bible, the Spirit of Prophecy, and also history.

Aplicarea „line upon line” a unei dezlegări și, simultan, a unei stăviliri, așa cum este reprezentată prin suprapunerea liniilor profetice de început ale primului și ale celui de-al doilea vai, a fost confirmată în mod desăvârșit de Duhul Profeției, iar imediat după ce Islamul a lovit la 11 septembrie 2001, președintele George W. Bush a impus o stăvilire la nivel mondial asupra Islamului prin declanșarea războiului său împotriva terorii. Dezlegarea și stăvilirea simultană a „calului mânios” al Islamului au fost confirmate de Biblie, de Duhul Profeției și, de asemenea, de istorie.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the nations are angered, yet held in check, as they were on September 11, 2001.

Aceia care „urmează Mielul” înapoi la vechile cărări milerite găsesc „odihna”, care este ploaia târzie, pe care Sora White o identifică drept începând atunci când națiunile sunt mâniate, însă ținute în frâu, așa cum au fost la 11 septembrie 2001.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, va veni strâmtorare pe pământ, iar neamurile se vor mânia, dar vor fi ținute în frâu, ca să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere glasului cel tare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să poată sta în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate. Scrieri timpurii, 85.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the mighty angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001.

Cei care „urmează Mielul” înapoi la vechile cărări milerite găsesc „odihna”, care este ploaia târzie, pe care Sora White o identifică ca începând atunci când îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece a coborât la 11 septembrie 2001.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Ploaia târzie va cădea asupra poporului lui Dumnezeu. Un înger puternic va coborî din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui." Review and Herald, 21 aprilie 1891.

That mighty angel descended when the buildings of New York were thrown down, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle. Those who were led back to Jeremiah’s old paths, and found the “rest,” which is the latter rain, then recognized that Isaiah’s “rest and refreshing,” was also the latter rain, but it was also an identification of the test which on September 11, 2001 confronted God’s people, and especially the “scornful men” who “ruled Jerusalem”. They came to understand that the test was twofold, for it represented the message of Islam of the third woe, and just as importantly, it represented the biblical methodology that established the message of the latter rain.

Acel înger puternic a coborât în vremea când clădirile din New York au fost dărâmate, când a început pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii și când ploaia târzie a început să stropească. Cei care au fost călăuziți înapoi pe căile cele vechi ale lui Ieremia și au găsit „odihna”, care este ploaia târzie, au recunoscut atunci că „odihna și înviorarea” lui Isaia era, de asemenea, ploaia târzie, dar era totodată o identificare a încercării care, la 11 septembrie 2001, a confruntat poporul lui Dumnezeu și, în mod deosebit, pe „bărbații batjocoritori” care „cârmuiau Ierusalimul”. Ei au ajuns să înțeleagă că încercarea era dublă, întrucât reprezenta mesajul Islamului din al treilea vai și, la fel de important, reprezenta metodologia biblică prin care se întemeia mesajul ploii târzii.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Isaiah 28:12–14.

> Cărora le-a zis: Aceasta este odihna prin care îi puteți odihni pe cei osteniți; și aceasta este înviorarea: totuși ei n-au voit să asculte. Dar cuvântul Domnului a fost pentru ei poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin; pentru ca ei să meargă, să cadă pe spate, să se sfărâme, să fie prinși în laț și luați. De aceea, ascultați cuvântul Domnului, oameni batjocoritori, care cârmuiți acest popor care este în Ierusalim. Isaia 28:12-14.

Walking in the old paths allowed God’s last day people to then see that the parable of the ten virgins, which “illustrates the experience of the Adventist people,” was to be repeated “to the very letter,” during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The testimony of the history where the parable was first fulfilled identified that Habakkuk chapter two was directly connected with and part of the parable. Therefore the “debate” of Habakkuk two represented the test of the rest and refreshing that the scornful men refused to hear. As faithful Bible students continued to investigate the old paths, they realized that not only was the parable of the ten virgins, and Habakkuk two, the same prophecy, but so too was Ezekiel chapter twelve.

Umblarea pe căile cele vechi a îngăduit poporului lui Dumnezeu din timpul sfârșitului să vadă că pilda celor zece fecioare, care „ilustrează experiența poporului adventist”, avea să fie repetată „întocmai, la literă”, în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Mărturia istoriei în care pilda a fost împlinită întâia oară a arătat că Habacuc, capitolul doi, era în mod direct legat de pildă și făcea parte integrantă din ea. Prin urmare, „dezbaterea” din Habacuc, capitolul doi, reprezenta testul cu privire la odihnă și înviorare, la care oamenii batjocoritori nu au vrut să ia aminte. Pe măsură ce credincioșii cercetători ai Bibliei au continuat să cerceteze căile cele vechi, au înțeles că nu doar pilda celor zece fecioare și Habacuc, capitolul doi, erau aceeași profeție, ci și Ezechiel, capitolul doisprezece.

> “A portion of Ezekiel’s prophecy also was a source of strength and comfort to believers: ‘The word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God. . . . The days are at hand, and the effect of every vision. . . . I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged.’ ‘They of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of My words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done.’ Ezekiel 12:21–25, 27, 28.” The Great Controversy, 393.

> O parte a profeției lui Ezechiel a fost, de asemenea, o sursă de tărie și mângâiere pentru credincioși: „Cuvântul Domnului a venit la mine, zicând: Fiul omului, ce este proverbul acesta pe care-l aveți în țara lui Israel, zicând: «Zilele se lungesc și orice vedenie nu se împlinește»? De aceea, spune-le: Așa zice Domnul Dumnezeu. . . . Zilele sunt aproape, și împlinirea fiecărei vedenii. . . . Eu voi vorbi, iar cuvântul pe care îl voi rosti se va împlini; nu va mai fi amânat.” „Cei din casa lui Israel zic: «Vedenia pe care o vede este pentru multe zile de acum înainte, și el prorocește despre vremuri îndepărtate.» De aceea, spune-le: Așa zice Domnul Dumnezeu; Niciunul dintre cuvintele Mele nu va mai fi amânat, ci cuvântul pe care l-am rostit se va împlini.” Ezechiel 12:21-25, 27, 28.” Tragedia veacurilor, 393.

The period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as represented by the Advent movement of 1840 to 1844, represents the period of time in the last days, when “the effect of every vision” “shall come to pass.” The prophetic history of the first woe, laid upon the prophetic history of the second woe, identifies the prophetic history of the third woe, which is the prophetic history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It is also the history of 1840 to 1844. It is also the history where the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant is accomplished. It is the history where the two horns of the earth beast go through a transition from the sixth unto the “eighth” that “is of the seven”. It is the history where the two prophets are slain in the street, in chapter eleven of Revelation.

Perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, așa cum este reprezentată de mișcarea adventă din 1840 până în 1844, reprezintă perioada de timp din zilele de pe urmă, când „efectul fiecărei vedenii” „se va împlini”. Istoria profetică a primului vai, suprapusă peste istoria profetică a celui de-al doilea vai, identifică istoria profetică a celui de-al treilea vai, care este istoria profetică a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Este, de asemenea, istoria din 1840 până în 1844. Este, de asemenea, istoria în care se împlinește lucrarea solului care pregătește calea pentru Solul Legământului. Este istoria în care cele două coarne ale fiarei care se ridică din pământ trec printr-o tranziție de la al șaselea la „al optulea”, care „este dintre cei șapte”. Este istoria în care cei doi profeți sunt uciși pe uliță, în capitolul unsprezece al Apocalipsei.

Just as significant though, is the fact that because God’s word never fails, in conjunction with the principle that all the prophets are speaking more of the last days than any other period, on September 11, 2001 the “prophetic days are at hand” where the “words that” God has spoken “will come to pass,” and “it shall be no more prolonged.”

La fel de semnificativ însă este faptul că, deoarece Cuvântul lui Dumnezeu nu dă greș niciodată, în conjuncție cu principiul potrivit căruia toți profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre orice altă perioadă, la 11 septembrie 2001 "zilele profetice sunt aproape", când "cuvintele pe care" Dumnezeu le-a rostit "se vor împlini" și "nu se va mai prelungi".

The rebellion of 1863 assigned Laodicean Adventism to wander in the wilderness until they were all dead. The Lord returned to that history on September 11, 2001 as He had done with ancient Israel at Kadesh.

Răzvrătirea din 1863 a sortit Adventismul laodicean să rătăcească în pustie până când aveau să moară cu toții. Domnul a revenit la acea istorie la data de 11 septembrie 2001, așa cum făcuse cu vechiul Israel la Cadeș.

The first visit to Kadesh produced the rebellion of the ten spies, and brought the time of wandering in the wilderness. At the end of the forty years, they returned to Kadesh, and it was there that Moses struck the Rock a second time and was prevented from entering into the Promised Land, but they went in with Joshua. September 11, 2001, identifies the last generation, and God will no longer prolong His Word.

Prima vizită la Cadeș a dus la răzvrătirea celor zece iscoade și a adus vremea rătăcirii în pustie. La sfârșitul celor patruzeci de ani, s-au întors la Cadeș, iar acolo Moise a lovit Stânca pentru a doua oară și i s-a interzis să intre în Țara Făgăduită, însă ei au intrat împreună cu Iosua. 11 septembrie 2001 identifică ultima generație, iar Dumnezeu nu-Și va mai prelungi Cuvântul Său.

We will address this fact in the next article.

Vom aborda acest fapt în articolul următor.

> “The history of the wilderness life of Israel was chronicled for the benefit of the Israel of God to the close of time. God’s dealings with the wanderers of the desert in all their marchings to and fro, in their exposure to hunger, thirst, and weariness, and in the striking manifestations of his power for their relief, are a divine parable, fraught with warning and instruction for his people in all ages. The varied experience of the Hebrews was a school of preparation for their promised home in Canaan. God would have his people in these last days review with humble hearts, and teachable spirits, the fiery trials through which ancient Israel passed, that they may be instructed in their preparation for the heavenly Canaan.

> Istoria vieții lui Israel în pustie a fost consemnată spre folosul Israelului lui Dumnezeu până la sfârșitul timpului. Căile lui Dumnezeu cu pribegii pustiei, în toate peregrinările lor încoace și încolo, în înfruntarea foamei, setei și oboselii, și în izbitoarele manifestări ale puterii Sale spre izbăvirea lor, constituie o parabolă divină, încărcată de avertizare și învățătură pentru poporul Său în toate veacurile. Experiența variată a evreilor a fost o școală de pregătire pentru căminul lor făgăduit în Canaan. Dumnezeu voiește ca poporul Său, în aceste zile de pe urmă, să revadă, cu inimi smerite și duhuri primitoare de învățătură, încercările de foc prin care a trecut Israelul de odinioară, pentru ca ei să fie instruiți în pregătirea lor pentru Canaanul ceresc.

> “The rock which, smitten by the command of God, sent forth its living waters, was a symbol of Christ, smitten and bruised that by his blood a fountain might be prepared for the salvation of perishing man. As the rock had been once smitten, so Christ was to be ‘once offered, to bear the sins of many.’ But when Moses rashly smote the rock at Kadesh, the beautiful symbol of Christ was marred. Our Saviour was not to be sacrificed a second time. As the great offering was made but once, it is only necessary for those who seek the blessings of his grace to ask in Jesus’ name,—to pour forth the heart’s desires in penitential prayer. Such prayer will bring before the Lord of hosts the wounds of Jesus, and then will flow forth afresh the life-giving blood, symbolized by the flowing of the living water for thirsting Israel.

> Stânca care, lovită la porunca lui Dumnezeu, a făcut să țâșnească apele vii, era un simbol al lui Hristos, lovit și zdrobit, pentru ca prin sângele Său să fie pregătit un izvor pentru mântuirea omului pieritor. După cum stânca fusese lovită o dată, tot astfel Hristos avea să fie „odată adus ca jertfă, pentru a purta păcatele multora”. Dar când Moise, în pripă, a lovit stânca la Cadeș, frumosul simbol al lui Hristos a fost alterat. Mântuitorul nostru nu trebuia să fie jertfit a doua oară. Și întrucât marea jertfă a fost adusă o singură dată, celor care caută binecuvântările harului Său nu le rămâne decât să ceară în Numele lui Isus — să-și reverse dorințele inimii în rugăciune de pocăință. O astfel de rugăciune va aduce înaintea Domnului oștirilor rănile lui Isus, iar atunci va curge din nou sângele dătător de viață, simbolizat de curgerea apei vii pentru Israelul însetat.

> “Only by living faith in God, and humble obedience to his commands, can man hope to meet the divine approval. On the occasion of that mighty miracle at Kadesh, Moses, wearied with the continual murmuring and rebellion of the people, lost sight of his Almighty Helper; he heeded not the command, ‘Speak ye unto the rock, and it shall give forth its waters;’ and without the divine strength he was left to mar his record with an exhibition of passion and human weakness. The man who should, and might have stood pure, firm, and unselfish to the close of his work, was overcome at last. God was dishonored before the congregation of Israel, when he might have been honored, and his name glorified.

> Numai prin credință vie în Dumnezeu și prin ascultare smerită de poruncile Lui poate omul nădăjdui să dobândească aprobarea divină. Cu prilejul acelei mari minuni de la Cadeș, Moise, istovit de cârtirea și răzvrătirea necontenită a poporului, L-a pierdut din vedere pe Ajutorul Său Atotputernic; nu a luat în seamă porunca: „Vorbiți stâncii și ea își va da apele”; iar, lipsit de puterea divină, a fost lăsat să-și păteze mărturia printr-o manifestare de patimă și slăbiciune omenească. Omul care trebuia și ar fi putut să rămână pur, ferm și dezinteresat până la capătul lucrării sale a fost, în cele din urmă, biruit. Dumnezeu a fost dezonorat înaintea adunării lui Israel, când ar fi putut fi onorat, iar Numele Său, preamărit.

> “The judgment immediately pronounced against Moses was most cutting and humiliating,—that he with rebellious Israel must die before crossing the Jordan. But shall man assert that the Lord dealt severely with his servant for that one offense? God had honored Moses as he had honored no other man then living. He had vindicated his cause again and again. He had heard his prayers, and had spoken with him face to face, as a man speaketh with a friend. Just in proportion to the light and knowledge which Moses had enjoyed, was his criminality increased.” Signs of the Times, October 7, 1880.

> Sentința pronunțată îndată împotriva lui Moise a fost deosebit de severă și umilitoare — aceea că el, împreună cu Israelul răzvrătit, trebuia să moară înainte de a trece Iordanul. Dar va îndrăzni omul să afirme că Domnul a procedat cu asprime față de slujitorul Său pentru acea singură abatere? Dumnezeu îl onorase pe Moise cum nu o făcuse cu niciun alt om aflat atunci în viață. Îi apărase cauza în repetate rânduri. Îi ascultase rugăciunile și vorbise cu el față în față, așa cum un om vorbește cu prietenul său. Pe măsura luminii și a cunoașterii de care se bucurase Moise, i se mărise vinovăția. Signs of the Times, 7 octombrie 1880.

Back to Articles