Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-One

Cartea lui Daniel - Numărul șaizeci și unu

Unveiling the Prophetic Tapestry: Understanding Daniel’s Visions, the Covenant, and the Sealing Time in the Last Days

Dezvăluirea tapiseriei profetice: Înțelegerea vedeniilor lui Daniel, a Legământului și a vremii pecetluirii în zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

January 25, 2024

Formats

PDF
Word

Gabriel came to Daniel in chapter nine to provide him with skill and understanding of the two visions which had been represented in chapter eight.

Gabriel a venit la Daniel în capitolul al nouălea pentru a-i da pricepere și înțelegere cu privire la cele două vedenii care fuseseră arătate în capitolul al optulea.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Și el m-a făcut să înțeleg, a vorbit cu mine și a zis: O, Daniele, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. La începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, și am venit să ți-o arăt; căci ești preaiubit: de aceea înțelege cuvântul și ia aminte la vedenie. Daniel 9:22, 23.

In order for Daniel to have the “understanding” he needed, Gabriel told him to understand both the “matter” and the “vision.” The “matter” was the vision of the trampling down of the sanctuary and host, and the “vision,” was the vision of the appearance of October 22, 1844. Sister White also emphasizes these two visions when she informs us that, Daniel was seeking to understand the relation of the seventy year captivity and the twenty-three hundred years. The seventy years are what Gabriel identified as the “matter” and the “vision” was the twenty-three hundred years. Daniel represents the “wise” of the last days, when Gabriel provides the interpretation of the twenty-three hundred years. The “wise” recognize both the “matter” and the “vision,” in Gabriel’s interpretation, the wicked do not understand. The Millerites understood the “matter” and “vision,” but only in a limited fashion.

Pentru ca Daniel să aibă "înțelegerea" de care avea nevoie, Gabriel i-a spus să înțeleagă atât "cuvântul", cât și "vedenia". "Cuvântul" era vedenia călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii, iar "vedenia" era vedenia privitoare la arătarea din 22 octombrie 1844. Sora White subliniază de asemenea aceste două vedenii atunci când ne spune că Daniel căuta să înțeleagă legătura dintre robia de șaptezeci de ani și cei două mii trei sute de ani. Cei șaptezeci de ani sunt ceea ce Gabriel a identificat drept "cuvântul", iar "vedenia" era cei două mii trei sute de ani. Daniel îi reprezintă pe "înțelepții" din zilele de pe urmă, atunci când Gabriel oferă tâlcuirea celor două mii trei sute de ani. "Înțelepții" recunosc atât "cuvântul", cât și "vedenia", în tâlcuirea lui Gabriel; cei răi nu înțeleg. Mileriții au înțeles "cuvântul" și "vedenia", dar numai într-o măsură limitată.

The four hundred and ninety years of probationary time, was a period that was based upon four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of the “seven times” represented in Leviticus twenty-five and twenty-six. The seventy years captivity was the sum of all the years the land was not allowed to enjoy her rest.

Cei patru sute nouăzeci de ani ai timpului de încercare au fost o perioadă întemeiată pe patru sute nouăzeci de ani de răzvrătire împotriva legământului celor „șapte vremi”, reprezentat în Leviticul douăzeci și cinci și douăzeci și șase. Cei șaptezeci de ani de captivitate au constituit suma tuturor anilor în care țării nu i s-a îngăduit să se bucure de odihna ei.

The week that Christ confirmed the covenant with many, was an illustration of the quarrel of his covenant, as represented by two periods of twelve hundred and sixty days. That prophetic week was divided by the cross, which typifies the seal of God.

Săptămâna în care Hristos a întărit legământul cu mulți a fost o ilustrare a conflictului legământului Său, așa cum este reprezentat prin două perioade de o mie două sute șaizeci de zile. Acea săptămână profetică a fost împărțită de cruce, care prefigurează pecetea lui Dumnezeu.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Releases, volume 21, 52.

> Care este pecetea Dumnezeului celui viu, care este pusă pe frunțile poporului Său? Este un semn pe care îngerii îl pot citi, dar nu ochii omenești; căci îngerul nimicitor trebuie să vadă acest semn al răscumpărării. Mintea înțelegătoare a văzut semnul crucii de pe Calvar în fiii și fiicele pe care Domnul i-a înfiat. Păcatul călcării legii lui Dumnezeu este înlăturat. Ei poartă haina de nuntă și sunt ascultători și credincioși tuturor poruncilor lui Dumnezeu. Manuscript Releases, volumul 21, 52.

That week typified two periods of twelve hundred and sixty years divided at the Sunday law of 538, (the mark of the beast) in which paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. For twelve hundred and sixty days, Christ gave His testimony, then for another twelve hundred and sixty days, Christ gave the same testimony through His disciples. For twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony, through paganism, and then for another twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony through the papacy.

Săptămâna aceea a preînchipuit două perioade a câte o mie două sute șaizeci de ani, despărțite de legea duminicală din 538 (semnul fiarei), în care păgânismul, iar apoi papalitatea, au călcat în picioare sanctuarul și oștirea. Pentru o mie două sute șaizeci de zile, Hristos Și-a dat mărturia, apoi pentru încă o mie două sute șaizeci de zile, Hristos a dat aceeași mărturie prin ucenicii Săi. Pentru o mie două sute șaizeci de ani, Satana și-a dat mărturia, prin păgânism, iar apoi pentru încă o mie două sute șaizeci de ani, Satana și-a dat mărturia prin papalitate.

The covenant, which through ancient Israel’s disobedience, became God’s “quarrel,” was the covenant of Leviticus chapter twenty-five, that outlined the land resting, and the jubilee that was to be celebrated every forty-ninth year.

Legământul care, prin neascultarea Israelului din vechime, a devenit «pricina de ceartă» a lui Dumnezeu, era legământul din Leviticul capitolul douăzeci și cinci, care prevedea odihna pământului și jubileul ce trebuia să fie sărbătorit în fiecare al patruzeci și nouălea an.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubile unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubile shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. For it is the jubile; it shall be holy unto you: ye shall eat the increase thereof out of the field. In the year of this jubile ye shall return every man unto his possession. Leviticus 25:1–13.

> Și Domnul a vorbit lui Moise pe Muntele Sinai, zicând: Vorbește fiilor lui Israel și spune-le: Când veți intra în țara pe care v-o dau, atunci pământul să țină un sabat pentru Domnul. Șase ani vei semăna ogorul tău, și șase ani îți vei tăia via și vei strânge roadele ei; dar în al șaptelea an va fi un sabat de odihnă pentru pământ, un sabat pentru Domnul: să nu semeni ogorul tău și să nu-ți tai via. Ceea ce va crește de la sine din secerișul tău să nu seceri, nici să nu culegi strugurii viței tale netăiate; căci este un an de odihnă pentru pământ. Și sabatul pământului vă va fi hrană: pentru tine, pentru robul tău și pentru roaba ta, pentru simbriașul tău și pentru străinul care locuiește la tine; și pentru vitele tale și pentru fiarele care sunt în țara ta, tot rodul lui să fie hrană. Și să-ți numeri șapte sabate de ani, de șapte ori câte șapte ani; și timpul celor șapte sabate de ani să-ți fie patruzeci și nouă de ani. Atunci să faci să sune trâmbița jubileului în a zecea zi a lunii a șaptea; în ziua ispășirii să faceți să răsune trâmbița în toată țara voastră. Și să sfințiți anul al cincizecilea și să vestiți slobozenie în toată țara pentru toți locuitorii ei: să vă fie un jubileu; și să vă întoarceți fiecare la moșia lui, și fiecare să se întoarcă la familia lui. Jubileu să vă fie anul acela al cincizecilea: să nu semănați, nici să nu secerați ceea ce va crește de la sine în el, nici să nu adunați strugurii viței tale netăiate din el. Căci este jubileul; să vă fie sfânt: să mâncați rodul lui de pe câmp. În anul acestui jubileu să vă întoarceți fiecare la moșia lui. Leviticul 25:1-13.

The first period of the twenty-three hundred year prophecy, as with the week Christ confirmed the covenant, and the four-hundred and ninety years is directly associated with the “seven times” of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

Prima perioadă a profeției de două mii trei sute de ani, asemenea săptămânii în care Hristos a confirmat legământul și celor patru sute nouăzeci de ani, este asociată în mod direct cu „de șapte ori” din capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase ale Leviticului.

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:2.

> Să știi, așadar, și să înțelegi că, de la darea poruncii pentru a restaura și a zidi Ierusalimul până la Mesia, Cârmuitorul, vor fi șapte săptămâni și șaizeci și două de săptămâni; ulița va fi zidită din nou, și zidul, chiar în vremuri de strâmtorare. Daniel 9:2.

Sixty-nine weeks beginning in 457 BC, brings you to Christ’s baptism, and the beginning of the week in which he confirmed the covenant, which was the covenant of God’s “quarrel.” But there was a week of weeks (forty-nine years), that was isolated from the sixty-nine weeks by the phrase “seven weeks, and threescore and two weeks.” Beginning in 457 BC, there was to be forty-nine years, a clear reference to the covenant of Leviticus chapter twenty-five, and to the jubilee celebration. Those forty-nine years were not only a symbol of the jubilee cycles, but also of Pentecost, which is the fiftieth day that follows the forty-nine days of the feast of weeks.

Șaizeci și nouă de săptămâni, începând din 457 î.Hr., conduc la botezul lui Hristos și la începutul săptămânii în care el a confirmat legământul, care era legământul „ceartei” lui Dumnezeu. Dar a existat o săptămână de săptămâni (patruzeci și nouă de ani), care a fost separată de cele șaizeci și nouă de săptămâni prin expresia „șapte săptămâni și șaizeci și două de săptămâni”. Începând din 457 î.Hr., urma să fie patruzeci și nouă de ani, o trimitere clară la legământul din Leviticul capitolul douăzeci și cinci și la sărbătoarea jubileului. Acei patruzeci și nouă de ani nu erau doar un simbol al ciclurilor jubiliare, ci și al Cincizecimii, care este a cincizecea zi ce urmează celor patruzeci și nouă de zile ale sărbătorii săptămânilor.

The first forty-nine years of the twenty-three hundred years, the four hundred and ninety years, and the week the covenant was confirmed are all directly connected with the twenty-five hundred and twenty years, represented as “seven times,” in Leviticus twenty-six. Every element of the twenty-three hundred year prophecy is directly connected to the “seven times” which Adventism set aside and rejected in 1863. The “seven times” is a symbol of the jubilee covenant, and for this reason it is also to be noted that when the twenty-three hundred years ended on October 22, 1844, so too, did the twenty-five hundred and twenty years end on that very day, for Moses recorded in Leviticus chapter twenty-five:

Cei dintâi patruzeci și nouă de ani ai celor două mii trei sute de ani, cei patru sute nouăzeci de ani și săptămâna în care a fost confirmat legământul sunt toate în mod direct legate de cei două mii cinci sute douăzeci de ani, reprezentați ca „de șapte ori”, în Leviticul douăzeci și șase. Fiecare element al profeției celor două mii trei sute de ani este în mod direct legat de „de șapte ori”, pe care Adventismul l-a pus deoparte și l-a respins în 1863. „De șapte ori” este un simbol al legământului jubileului și, pentru acest motiv, se cuvine a se observa că, atunci când cei două mii trei sute de ani s-au încheiat la 22 octombrie 1844, tot astfel s-au încheiat și cei două mii cinci sute douăzeci de ani chiar în acea zi, căci Moise a consemnat în Leviticul capitolul douăzeci și cinci:

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:8, 9.

> Și să-ți numeri șapte sabate de ani, de șapte ori șapte ani; și timpul celor șapte sabate de ani să-ți fie patruzeci și nouă de ani. Apoi să faci să sune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în Ziua Ispășirii veți face să răsune trâmbița în toată țara voastră. Leviticul 25:8, 9.

Every prophetic period within the twenty-three hundred years, is directly associated with the “seven times” of Leviticus twenty-six, including the day both prophetic periods ended. The first forty-nine years identified the work of rebuilding and restoring Jerusalem that would be finalized as God’s people came out of Babylon. The temple was finished before the third decree, as was the Millerite temple finished before the third angel arrived. Yet after 457 BC, “the street” still needed to “be built again, and the wall, even in troublous times.” As Alpha and Omega, Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, and after October 22, 1844, the Millerites were to finish “the street” “and the wall,” “in troublous times.”

Fiecare perioadă profetică din cadrul celor două mii trei sute de ani este asociată în mod direct cu „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, inclusiv ziua în care ambele perioade profetice s-au încheiat. Primii patruzeci și nouă de ani au desemnat lucrarea de rezidire și restaurare a Ierusalimului, care avea să fie finalizată pe măsură ce poporul lui Dumnezeu ieșea din Babilon. Templul a fost finalizat înaintea celui de-al treilea decret, după cum și templul milerit a fost finalizat înainte de sosirea celui de-al treilea înger. Totuși, după 457 î.Hr., „strada” încă trebuia să „fie zidită din nou, și zidul, chiar în vremuri tulburi”. În calitate de Alfa și Omega, Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul lui, iar după 22 octombrie 1844, mileriții urmau să finalizeze „strada” „și zidul”, „în vremuri tulburi”.

Sister White identifies the literal wall of protection around Jerusalem as a symbol of God’s law, and immediately after October 22, 1844, the faithful were led into the heavenly sanctuary and recognized God’s law (the wall). In order to recognize God’s law, including the Sabbath, the Millerites were led back to the covenant of ancient Israel. The restoration of the literal “street,” is the restoration that was spiritually accomplished when the Millerites returned to Jeremiah’s “old paths”. The “troublous times” that were to be in the period the wall and street were established was to be accomplished after 1844, and the Civil War that was then approaching, and soon beginning in that very history, represented those troublous times.

Sora White identifică zidul literal de ocrotire din jurul Ierusalimului drept simbol al legii lui Dumnezeu, iar imediat după 22 octombrie 1844, credincioșii au fost conduși în sanctuarul ceresc și au recunoscut legea lui Dumnezeu (zidul). Pentru a recunoaște legea lui Dumnezeu, inclusiv Sabatul, milleriții au fost conduși înapoi la legământul Vechiului Israel. Restaurarea „străzii” literale este acea restaurare care a fost împlinită spiritual atunci când milleriții s-au întors la „cărările cele vechi” ale lui Ieremia. „Vremurile de strâmtorare” care urmau să vină în perioada în care zidul și strada au fost stabilite aveau să se împlinească după 1844, iar Războiul Civil, care atunci se apropia și curând avea să înceapă chiar în acel context istoric, reprezenta acele vremuri de strâmtorare.

Had they been faithful they would have reached the symbolic fiftieth year of the jubilee (where the slaves are released), which was also represented by the fiftieth day of Pentecost (where the message of emancipation goes to all the world). But after 1844 most opposed the Sabbath light, and in 1863, they also rejected the message of Moses (the “seven times”), which had been delivered to them by Elijah (William Miller.) In other words, they turned away from “the street” (the old paths) that they were to restore and walk in.

Dacă ar fi fost credincioși, ar fi ajuns la al cincizecilea an simbolic al jubileului (în care robii sunt eliberați), care era, de asemenea, reprezentat de a cincizecea zi a Cincizecimii (în care solia emancipării ajunge la întreaga lume). Dar după 1844, cei mai mulți s-au opus luminii Sabatului, iar în 1863 au respins, de asemenea, solia lui Moise („cele șapte vremi”), care le fusese transmisă de Ilie (William Miller.). Cu alte cuvinte, s-au întors de la „strada” (vechile cărări) pe care trebuiau s-o restaureze și să umble pe ea.

Jesus always illustrates the end by the beginning, and when the parable of the ten virgins is repeated in the last days, the work of restoring Jerusalem is again to be accomplished. The “street and wall” will be built in “troublous times”. We are now entering into those troublous times. October 22, 1844, typifies the soon-coming Sunday law, so when the “hour of the great earthquake,” of Revelation eleven arrives, the street and wall will be built in troublous times. We will now identify those troublous times as the “angering of the nations” produced by the escalating warfare of Islam.

Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar când pilda celor zece fecioare este repetată în zilele de pe urmă, lucrarea restaurării Ierusalimului trebuie din nou împlinită. „Strada și zidul” vor fi zidite în „vremuri tulburi”. Acum intrăm în acele vremuri tulburi. 22 octombrie 1844 tipifică legea duminicală ce urmează curând, astfel că atunci când va sosi „ceasul cutremurului celui mare” din Apocalipsa unsprezece, strada și zidul vor fi zidite în vremuri tulburi. Vom identifica acum acele vremuri tulburi drept „mânierea neamurilor” produsă de războiul în escaladare al Islamului.

While explaining what had been previously written concerning a “time of trouble,” she gave an explanation that is recorded in the book Early Writings.

În timp ce explica ceea ce fusese scris anterior cu privire la un „timp de strâmtorare”, ea a oferit o explicație care este consemnată în cartea Early Writings.

> “1. On page 33 is given the following: ‘I saw that the holy Sabbath is, and will be, the separating wall between the true Israel of God and unbelievers; and that the Sabbath is the great question to unite the hearts of God’s dear, waiting saints. I saw that God had children who do not see and keep the Sabbath. They have not rejected the light upon it. And at the commencement of the time of trouble, we were filled with the Holy Ghost as we went forth and proclaimed the Sabbath more fully.’

> 1. La pagina 33 este redat următorul text: 'Am văzut că Sabatul sfânt este, și va fi, zidul de despărțire dintre adevăratul Israel al lui Dumnezeu și necredincioși; și că Sabatul este marea chestiune spre a uni inimile iubiților sfinți ai lui Dumnezeu, care așteaptă. Am văzut că Dumnezeu are copii care nu văd și nu păzesc Sabatul. Ei nu au respins lumina cu privire la el. Iar la începutul timpului de strâmtorare, am fost umpluți de Duhul Sfânt când am ieșit și am proclamat Sabatul mai pe deplin.'

> “This view was given in 1847 when there were but very few of the Advent brethren observing the Sabbath, and of these but few supposed that its observance was of sufficient importance to draw a line between the people of God and unbelievers. Now the fulfillment of that view is beginning to be seen. ‘The commencement of that time of trouble,’ here mentioned does not refer to the time when the plagues shall begin to be poured out, but to a short period just before they are poured out, while Christ is in the sanctuary. At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> Această viziune a fost dată în 1847, când erau doar foarte puțini dintre frații adventiști care păzeau Sabatul, iar dintre aceștia doar puțini socoteau că păzirea lui era de o importanță suficientă încât să traseze o linie de demarcație între poporul lui Dumnezeu și necredincioși. Acum începe să se vadă împlinirea acelei viziuni. „Începutul acelui timp de strâmtorare”, menționat aici, nu se referă la timpul când urgiile vor începe să fie revărsate, ci la o scurtă perioadă chiar înainte de a fi revărsate, câtă vreme Hristos Se află în sanctuar. În acel timp, în timp ce lucrarea mântuirii se încheie, vor veni necazuri peste pământ, iar neamurile se vor mânia, totuși vor fi ținute în frâu, astfel încât să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. Atunci va veni „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, pentru a da putere strigătului puternic al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să stea în picioare în perioada când cele șapte urgii de pe urmă vor fi revărsate. Scrieri timpurii, 85.

There is a “short period of time,” that precedes the close of probation, when “the nations will be angry, yet held in check.” At the same time “the latter rain” arrives. The “angering of the nations,” is a symbol that is identified in Revelation chapter eleven.

Există o „scurtă perioadă de timp” care precede închiderea timpului de probă, când „neamurile vor fi mâniate, dar ținute în frâu”. În același timp, sosește „ploaia târzie”. „Mânierea neamurilor” este un simbol identificat în capitolul unsprezece al Apocalipsei.

> And the nations were angry, and thy wrath is come, and the time of the dead, that they should be judged, and that thou shouldest give reward unto thy servants the prophets, and to the saints, and them that fear thy name, small and great; and shouldest destroy them which destroy the earth. Revelation 11:18.

> Și neamurile s-au mâniat, și a venit mânia Ta, și vremea celor morți, ca să fie judecați, și să dai răsplata robilor Tăi, prorocilor, și sfinților, și celor ce se tem de Numele Tău, mici și mari; și să nimicești pe cei ce nimicesc pământul. Apocalipsa 11:18.

Sister White comments on this verse.

Sora White comentează asupra acestui verset.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other, also that Michael had not stood up, and that the time of trouble, such as never was, had not yet commenced. The nations are now getting angry, but when our High Priest has finished His work in the sanctuary, He will stand up, put on the garments of vengeance, and then the seven last plagues will be poured out.

> Am văzut că mânia neamurilor, mânia lui Dumnezeu și vremea ca morții să fie judecați erau separate și distincte, una urmând-o pe cealaltă; de asemenea, că Mihail nu se ridicase și că vremea de strâmtorare, cum n-a mai fost niciodată, încă nu începuse. Acum neamurile se mânie, dar când Marele nostru Preot Își va fi încheiat lucrarea în sanctuar, El Se va ridica, va îmbrăca veșmintele răzbunării, și atunci vor fi vărsate cele șapte plăgi de pe urmă.

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> "Am văzut că cei patru îngeri aveau să țină cele patru vânturi până când lucrarea lui Isus va fi încheiată în sanctuar, iar apoi vor veni cele șapte plăgi de pe urmă." Scrieri timpurii, 36.

The “angering of the nations” occurs just before probation closes, for it is followed by the “wrath of God.” The “wrath of God” occurs when probation closes, and the “time to judge the dead,” refers to a judgment that occurs during the millennium, and does not refer to the judgment of the dead that began in 1844.

„Mâniarea neamurilor” are loc chiar înainte de închiderea timpului de probă, căci este urmată de „mânia lui Dumnezeu”. „Mânia lui Dumnezeu” are loc la închiderea timpului de probă, iar „vremea să fie judecați morții” se referă la o judecată care are loc în timpul mileniului și nu la judecata morților care a început în 1844.

> And I saw an angel come down from heaven, having the key of the bottomless pit and a great chain in his hand. And he laid hold on the dragon, that old serpent, which is the Devil, and Satan, and bound him a thousand years, And cast him into the bottomless pit, and shut him up, and set a seal upon him, that he should deceive the nations no more, till the thousand years should be fulfilled: and after that he must be loosed a little season. And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. Revelation 20:1–4.

> Și am văzut un înger coborând din cer, având cheia Adâncului și un lanț mare în mână. Și a pus mâna pe balaur, pe șarpele cel vechi, care este Diavolul și Satana, și l-a legat pentru o mie de ani, și l-a aruncat în Adânc, și l-a închis și a pus o pecete asupra lui, ca să nu mai înșele neamurile până când se vor împlini cei o mie de ani: iar după aceea trebuie să fie dezlegat pentru puțină vreme. Și am văzut tronuri, și s-au așezat pe ele, și li s-a dat puterea de a judeca; și am văzut sufletele celor tăiați cu sabia pentru mărturia lui Isus și pentru Cuvântul lui Dumnezeu, și ale celor ce nu se închinaseră fiarei, nici chipului ei, și nu primiseră semnul ei pe frunțile lor ori pe mâinile lor; și au înviat și au împărățit cu Hristos o mie de ani. Apocalipsa 20:1-4.

The judgment that is “given unto” the saints, identifies that they will pass judgment upon the wicked during the millennium, not that they are judged.

Judecata care le este „dată” sfinților indică faptul că ei vor judeca pe cei nelegiuiți în timpul mileniului, nu că ei sunt judecați.

> “During the thousand years between the first and the second resurrection the judgment of the wicked takes place. The apostle Paul points to this judgment as an event that follows the second advent. ‘Judge nothing before the time, until the Lord come, who both will bring to light the hidden things of darkness, and will make manifest the counsels of the hearts.’ 1 Corinthians 4:5. Daniel declares that when the Ancient of Days came, ‘judgment was given to the saints of the Most High.’ Daniel 7:22. At this time the righteous reign as kings and priests unto God. John in the Revelation says: ‘I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them.’ ‘They shall be priests of God and of Christ, and shall reign with Him a thousand years.’ Revelation 20:4, 6. It is at this time that, as foretold by Paul, ‘the saints shall judge the world.’ 1 Corinthians 6:2. In union with Christ they judge the wicked, comparing their acts with the statute book, the Bible, and deciding every case according to the deeds done in the body. Then the portion which the wicked must suffer is meted out, according to their works; and it is recorded against their names in the book of death.

> În timpul celor o mie de ani dintre prima și a doua înviere are loc judecata celor nelegiuiți. Apostolul Pavel indică această judecată ca pe un eveniment care urmează celei de-a doua veniri. „Nu judecați nimic înainte de vreme, până va veni Domnul, care va aduce la lumină și lucrurile ascunse ale întunericului și va face cunoscute sfaturile inimilor.” 1 Corinteni 4:5. Daniel declară că, atunci când Cel Îmbătrânit de zile a venit, „judecata a fost dată sfinților Celui Preaînalt”. Daniel 7:22. În acest timp, cei drepți domnesc ca împărați și preoți pentru Dumnezeu. Ioan, în Apocalipsă, spune: „Am văzut scaune de domnie, și s-au așezat pe ele, și judecata le-a fost dată.” „Ei vor fi preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Hristos și vor împărăți cu El o mie de ani.” Apocalipsa 20:4, 6. Tot atunci, după cum a prevestit Pavel, „sfinții vor judeca lumea”. 1 Corinteni 6:2. În unire cu Hristos, ei îi judecă pe cei nelegiuiți, comparând faptele lor cu codul de legi, Biblia, și hotărând fiecare caz potrivit cu faptele săvârșite în trup. Atunci li se măsoară celor nelegiuiți partea pe care trebuie s-o sufere, după faptele lor; și aceasta se consemnează împotriva numelor lor în cartea morții.

> “Satan also and evil angels are judged by Christ and His people. Says Paul: ‘Know ye not that we shall judge angels?’ Verse 3. And Jude declares that ‘the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, He hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day.’ Jude 6.

> Satana și îngerii răi sunt, de asemenea, judecați de Hristos și de poporul Său. Pavel spune: „Nu știți că noi vom judeca pe îngeri?” Versetul 3. Iar Iuda declară că „îngerii care nu și-au păstrat întâia lor stare, ci și-au părăsit locuința, El i-a păstrat în lanțuri veșnice, în întuneric, pentru judecata zilei celei mari.” Iuda 6.

> “At the close of the thousand years the second resurrection will take place. Then the wicked will be raised from the dead and appear before God for the execution of ‘the judgment written.’ Thus the revelator, after describing the resurrection of the righteous, says: ‘The rest of the dead lived not again until the thousand years were finished.’ Revelation 20:5. And Isaiah declares, concerning the wicked: ‘They shall be gathered together, as prisoners are gathered in the pit, and shall be shut up in the prison, and after many days shall they be visited.’ Isaiah 24:22.” The Great Controversy, 660, 661.

> La încheierea celor o mie de ani va avea loc a doua înviere. Atunci cei răi vor fi înviați dintre morți și se vor înfățișa înaintea lui Dumnezeu pentru executarea „judecății scrise”. Astfel, revelatorul, după ce descrie învierea celor drepți, spune: „Ceilalți morți n-au înviat până când s-au sfârșit cei o mie de ani.” Apocalipsa 20:5. Iar Isaia declară, cu privire la cei răi: „Ei vor fi adunați laolaltă, cum sunt adunați prizonierii în groapă, și vor fi închiși în temniță, iar după multe zile vor fi cercetați.” Isaia 24:22. Marea Controversă, 660, 661.

It is therefore clear that “the angering of the nations” refers to the “troublous times” that comes upon the world before probation closes, and that when “the nations are angered,” they are simultaneously “held in check.”

Este, așadar, limpede că „stârnirea la mânie a neamurilor” se referă la „vremurile tulburi” care vin asupra lumii înainte ca timpul de probă să se închidă și că, atunci când „neamurile sunt mâniate”, ele sunt, în același timp, „ținute în frâu”.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other.” Early Writings, 36.

> Am văzut că mânia neamurilor, mânia lui Dumnezeu și timpul judecării celor morți erau separate și distincte, una urmând după cealaltă. Scrieri timpurii, 36.

At the time when the “nations are angered,” the latter rain begins to fall.

În vremea când „neamurile sunt mâniate”, începe să cadă ploaia târzie.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se încheie, va veni strâmtorare pe pământ, iar neamurile se vor mânia, dar vor fi ținute în frâu, ca să nu împiedice lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, va veni, pentru a da putere glasului cel tare al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să poată sta în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate. Scrieri timpurii, 85.

There is a point when the “nations are angered,” but they are simultaneously “held in check.” Then it is that Christ sets up His kingdom of glory, for He sets up His kingdom during the time of the latter rain.

Este un moment în care „neamurile se mânie”, dar, în același timp, sunt „ținute în frâu”. Atunci Hristos Își întemeiază Împărăția Sa de slavă, căci El Își întemeiază Împărăția în vremea ploii târzii.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> Ploaia târzie vine peste cei curați — atunci toți o vor primi precum odinioară.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can.” Spalding and Magan, 3.

> Când cei patru îngeri vor da drumul, Hristos Își va întemeia Împărăția. Nimeni nu primește ploaia târzie decât cei care fac tot ce le stă în putere. Spalding and Magan, 3.

The two previous passages from Early Writings identify that when the nations are angered, and simultaneously “held in check,” the four angels restrain the four winds. The angering of the nations is therefore represented as the “four winds”. She also noted that at the time the four angels hold the angry nations in check, the latter rain would arrive. The period of time that begins when the latter rain arrives, which is also when the nations are angered, yet held in check, continues until Michael stands up and human probation closes. That period of time is the period when salvation is closing, and therefore represents the last work of Christ in the Most Holy Place, which is identified as the period of time when He is either blotting out men’s sins or their names from the books of judgment. That time period, when the angels are holding the four winds, is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Cele două pasaje anterioare din Scrieri timpurii indică faptul că atunci când neamurile sunt mâniate și, în același timp, „ținute în frâu”, cei patru îngeri stăvilesc cele patru vânturi. Prin urmare, mânierea neamurilor este reprezentată prin „cele patru vânturi”. Ea a notat, de asemenea, că în momentul când cei patru îngeri țin în frâu neamurile mâniate, va sosi ploaia târzie. Perioada de timp care începe odată cu sosirea ploii târzii, care este de asemenea timpul când neamurile sunt mâniate, dar ținute în frâu, continuă până când Mihail Se va ridica și timpul de probă al omenirii se va încheia. Acea perioadă de timp este perioada în care lucrarea mântuirii se încheie și, prin urmare, reprezintă lucrarea finală a lui Hristos în Sfânta Sfintelor, identificată drept perioada în care El fie șterge păcatele oamenilor, fie le șterge numele din cărțile judecății. Acea perioadă, când îngerii țin cele patru vânturi, este timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

Islam of the third Woe is the power which “angers the nations,” and the third Woe arrived on September 11, 2001, but Islam was immediately “held in check.” The “east wind” is a symbol of Islam, and Isaiah identifies the “east wind” as the “rough wind,” that God “stayeth” (restrains). The warfare of Islam is repeatedly portrayed as a woman in labor, for it is an escalating warfare that began on September 11, 2001, when the mighty angel of Revelation eighteen descended, as marked by the bringing down of the great buildings of New York City.

Islamul celui de-al treilea Vai este puterea care „mânie neamurile”, iar al treilea Vai a sosit la 11 septembrie 2001, dar Islamul a fost imediat „ținut în frâu”. „Vântul de răsărit” este un simbol al Islamului, iar Isaia identifică „vântul de răsărit” drept „vântul aspru”, pe care Dumnezeu îl „oprește” (îl stăvilește). Războiul Islamului este înfățișat în mod repetat ca o femeie în durerile nașterii, căci este un război care escaladează și care a început la 11 septembrie 2001, când a coborât îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece, fapt marcat prin prăbușirea marilor clădiri ale orașului New York.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

On the 1843 and 1850 charts Islam is represented as “war horses”. In Revelation chapter nine, where Islam of the first and second Woe is set forth, the character of Islam is identified by the name of Islam’s king.

Pe hărțile din 1843 și 1850, Islamul este reprezentat ca „cai de război”. În capitolul al nouălea din Apocalipsa, unde este prezentat Islamul primului și celui de-al doilea Vai, caracterul Islamului este identificat prin numele împăratului său.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11.

> Și aveau peste ei un împărat, care este îngerul adâncului fără fund; numele lui, în limba ebraică, este Abadon, iar în limba greacă își are numele Apolion. Apocalipsa 9:11.

The verse, which is chapter NINE, and verse ELEVEN, prophetically identifies that whether represented in the Old Testament (the Hebrew) or in the New Testament (the Greek), the character of Islam is Abaddon or Apollyon. Both names mean “destruction and death”.

Versetul — capitolul NOUĂ, versetul UNSPREZECE — identifică în mod profetic faptul că, indiferent dacă este redat în Vechiul Testament (în ebraică) sau în Noul Testament (în greacă), caracterul islamului este Abadon sau Apolion. Ambele nume înseamnă „distrugere și moarte”.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> Îngerii rețin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se dezlănțuie și să năvălească peste fața întregului pământ, purtând distrugere și moarte pe drumul său. Manuscript Releases, volumul 20, 217.

The four winds are the angry horse of Bible prophecy, that is seeking to break loose. One of the prophetic characteristics of the angry horse is that it is restrained, but it is seeking to break loose and bring “destruction and death”, upon the whole earth.

Cele patru vânturi sunt calul mânios al profeției biblice, care caută să se dezlănțuie. Una dintre caracteristicile profetice ale calului mânios este aceea că el este reținut, dar caută să se dezlănțuie și să aducă "distrugere și moarte" asupra întregului pământ.

We will continue to address these subjects in the next article.

Vom continua să abordăm aceste subiecte în articolul următor.

> “O that God’s people had a sense of the impending destruction of thousands of cities, now almost given to idolatry! But many of those who should be proclaiming the truth are accusing and condemning their brethren. When the converting power of God comes upon minds, there will be a decided change. Men will have no inclination to criticize and tear down. They will not stand in a position that hinders the light from shining to the world. Their criticism, their accusing, will cease. The powers of the enemy are mustering for battle. Stern conflicts are before us. Press together, my brethren and sisters, press together. Bind up with Christ. ‘Say ye not, A confederacy, . . . neither fear ye their fear, nor be afraid. Sanctify the Lord of hosts himself; and let him be your fear, and let him be your dread. And he shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’

> O, de-ar avea poporul lui Dumnezeu conștiința distrugerii iminente a miilor de cetăți, acum aproape cu totul date idolatriei! Dar mulți dintre cei care ar trebui să proclame adevărul își acuză și își condamnă frații. Când puterea convertitoare a lui Dumnezeu va veni peste minți, se va produce o schimbare hotărâtă. Oamenii nu vor mai avea înclinația de a critica și de a dărâma. Nu vor mai sta într-o poziție care împiedică lumina să strălucească în lume. Critica lor și acuzarea lor vor înceta. Forțele vrăjmașului se strâng pentru luptă. Ne stau înainte conflicte aspre. Strângeți-vă rândurile, frații și surorile mele, strângeți-vă rândurile. Alipiți-vă de Hristos. 'Nu ziceți: O uneltire, . . . nici nu vă temeți de frica lor, nici nu vă înspăimântați. Sfințiți pe Domnul oștirilor Însuși; de El să vă temeți și El să fie groaza voastră. Și El va fi un locaș sfânt; dar și o piatră de poticnire și o stâncă de sminteală pentru amândouă casele lui Israel, un laț și o cursă pentru locuitorii Ierusalimului. Și mulți dintre ei se vor poticni, vor cădea și se vor sfărâma, vor fi prinși în laț și vor fi luați.'

> “The world is a theater. The actors, its inhabitants, are preparing to act their part in the last great drama. God is lost sight of. With the great masses of mankind there is no unity, except as men confederate to accomplish their selfish purposes. God is looking on. His purposes in regard to his rebellious subjects will be fulfilled. The world has not been given into the hands of men, though God is permitting the elements of confusion and disorder to bear sway for a season. A power from beneath is working to bring about the last great scenes in the drama,—Satan coming as Christ, and working with all deceivableness of unrighteousness in those who are binding themselves together in secret societies. Those who are yielding to the passion for confederation are working out the plans of the enemy. The cause will be followed by the effect.

> Lumea este un teatru. Actorii, locuitorii ei, se pregătesc să-și joace rolul în ultima mare dramă. Dumnezeu este dat uitării. În marile mase ale omenirii nu există unitate, decât în măsura în care oamenii se confederează pentru a-și împlini scopurile egoiste. Dumnezeu privește. Scopurile Sale cu privire la supușii Săi răzvrătiți vor fi împlinite. Lumea nu a fost dată în mâinile oamenilor, deși Dumnezeu îngăduie ca elementele confuziei și ale dezordinii să domnească pentru o vreme. O putere din adânc lucrează pentru a aduce la împlinire ultimele mari scene ale dramei — Satana venind ca Hristos și lucrând cu toată amăgirea nelegiuirii în cei care se leagă între ei în societăți secrete. Cei care cedează pasiunii pentru confederare lucrează la împlinirea planurilor vrăjmașului. Cauza va fi urmată de efect.

> “Transgression has almost reached its limit. Confusion fills the world, and a great terror is soon to come upon human beings. The end is very near. We who know the truth should be preparing for what is soon to break upon the world as an overwhelming surprise.” Review and Herald, September 10, 1903.

> Nelegiuirea a ajuns aproape la limită. Confuzia umple lumea, iar o mare groază se va abate curând asupra oamenilor. Sfârșitul este foarte aproape. Noi, cei care cunoaștem adevărul, ar trebui să ne pregătim pentru ceea ce urmează în curând să se abată asupra lumii ca o surprindere covârșitoare. Review and Herald, 10 septembrie 1903.

Back to Articles