Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eleven

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul unsprezece

Number Eleven

Numărul unsprezece

Author

Jeff Pippenger

Published

December 14, 2025

Formats

PDF
Word

The latter rain message is a warning of the approaching close of probation in conjunction with a call for personal preparation. Those two concepts are represented in chapters ten and eleven of Isaiah’s vision, and they are done so in the context of the message of Daniel eleven which was unsealed in 1989, and whose hidden history is unsealed during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, who are represented in the vision by Isaiah and his sons. The two lines together represent a warning for Ahaz, representing Laodiceans who have no “understanding” of these two internal and external lines that pervade biblical prophecy.

Solia ploii târzii este un avertisment cu privire la apropiata închidere a timpului de har, împreună cu un apel la pregătire personală. Aceste două concepte sunt reprezentate în capitolele zece și unsprezece ale vedeniei lui Isaia și sunt prezentate în contextul soliei din Daniel unsprezece, care a fost desigilată în 1989, iar a cărei istorie ascunsă este desigilată în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care sunt reprezentați în vedenie de Isaia și de fiii săi. Împreună, cele două linii reprezintă un avertisment pentru Ahaz, care îi reprezintă pe laodiceenii ce nu au „înțelegere” cu privire la aceste două linii, una internă și cealaltă externă, care străbat profeția biblică.

Daniel 11:11 and Revelation 11:11 present the same internal and external representation with Daniel representing the external and Revelation the internal. These two internal and external “chapter and verses” directly connect with the external and internal messages of chapters ten and eleven, and they do so in Isaiah 11:11.

Daniel 11:11 și Apocalipsa 11:11 prezintă aceeași reprezentare internă și externă, Daniel reprezentând aspectul extern, iar Apocalipsa pe cel intern. Aceste două „capitol și verset”, intern și extern, se leagă direct de mesajele externe și interne ale capitolelor zece și unsprezece și o fac în Isaia 11:11.

Isaiah six is 9/11 and identifies the purification and anointing of Isaiah as a messenger at 9/11. Chapter seven onward is an outline of the message which arrived at 9/11. Chapter ten is identifying the role of the last six verses of Daniel eleven, for it was the message unsealed at the time of the end in 1989.

Isaia 6 este 9/11 și identifică curățirea și ungerea lui Isaia ca sol la 9/11. Capitolul șapte și următoarele reprezintă o schiță a soliei care a venit la 9/11. Capitolul zece identifică rolul ultimelor șase versete din Daniel unsprezece, căci ele au constituit solia dezpecetluită la timpul sfârșitului în 1989.

Chapter eleven of Isaiah represents 9/11 and the anointing of Isaiah and his message. Verse one is tied together with verse ten by “Jessie” and verse ten says, “And in that day” and verse eleven continues by saying, “And it shall come to pass in that day that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people.”

Capitolul unsprezece din Isaia reprezintă 9/11 și ungerea lui Isaia și mesajul său. Versetul întâi este legat de versetul zece prin „Jessie”, iar versetul zece spune: „Și în ziua aceea”, iar versetul unsprezece continuă, zicând: „Și va fi în ziua aceea că Domnul își va întinde din nou mâna, pentru a doua oară, ca să-i adune înapoi pe cei rămași din poporul Său.”

That day was 1850.

Acea zi a fost în anul 1850.

> And there shall come forth a rod out of the stem of Jesse, and a Branch shall grow out of his roots: And the spirit of the Lord shall rest upon him, the spirit of wisdom and understanding, the spirit of counsel and might, the spirit of knowledge and of the fear of the Lord; And shall make him of quick understanding in the fear of the Lord: and he shall not judge after the sight of his eyes, neither reprove after the hearing of his ears: But with righteousness shall he judge the poor, and reprove with equity for the meek of the earth: and he shall smite the earth with the rod of his mouth, and with the breath of his lips shall he slay the wicked. And righteousness shall be the girdle of his loins, and faithfulness the girdle of his reins. The wolf also shall dwell with the lamb, and the leopard shall lie down with the kid; and the calf and the young lion and the fatling together; and a little child shall lead them. And the cow and the bear shall feed; their young ones shall lie down together: and the lion shall eat straw like the ox. And the sucking child shall play on the hole of the asp, and the weaned child shall put his hand on the cockatrice’ den. They shall not hurt nor destroy in all my holy mountain: for the earth shall be full of the knowledge of the Lord, as the waters cover the sea.

> Și va ieși o odraslă din tulpina lui Iesei, și un vlăstar va răsări din rădăcinile lui: Și Duhul Domnului se va odihni peste el: duh de înțelepciune și de pricepere, duh de sfat și de tărie, duh de cunoaștere și de frica Domnului; Și îi va da de grabnică înțelegere în frica Domnului: și nu va judeca după vederea ochilor săi, nici nu va mustra după auzul urechilor sale; Ci cu dreptate va judeca pe cei săraci și cu nepărtinire va mustra pentru cei blânzi ai pământului: și va lovi pământul cu toiagul gurii sale, iar cu suflarea buzelor sale îl va omorî pe cel nelegiuit. Și dreptatea va fi brâul coapselor lui, iar credincioșia brâul șalelor lui. Și lupul va locui cu mielul, iar pardosul se va culca cu iedul; și vițelul, puiul de leu și vițelul îngrășat, împreună; și un copil mic îi va conduce. Și vaca și ursul vor paște; puii lor se vor culca împreună; și leul va mânca paie ca boul. Și pruncul care suge se va juca la gaura aspidei, iar copilul înțărcat își va pune mâna pe culcușul basilicului. Nu vor face rău și nu vor nimici pe tot muntele meu cel sfânt: căci pământul va fi plin de cunoașterea Domnului, precum apele acoperă marea.

> 11:10 And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious.

> 11:10 Și în ziua aceea, rădăcina lui Isai va sta ca un stindard pentru popoare; la El vor căuta neamurile, iar odihna Lui va fi slăvită.

> 11:11 And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea.

> 11:11 Și se va întâmpla în ziua aceea că Domnul Își va întinde iarăși, pentru a doua oară, mâna, ca să-și strângă rămășița poporului Său, care va mai fi rămasă, din Asiria, din Egipt, din Patros, din Cuș, din Elam, din Șinear, din Hamat și din ostroavele mării.

> 11:12 And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth.

> 11:12 Și El va ridica un stindard pentru neamuri, va aduna pe izgoniții lui Israel și îi va strânge laolaltă pe cei împrăștiați ai lui Iuda de la cele patru colțuri ale pământului.

> The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. But they shall fly upon the shoulders of the Philistines toward the west; they shall spoil them of the east together: they shall lay their hand upon Edom and Moab; and the children of Ammon shall obey them.

> Și pizma lui Efraim va înceta, iar vrăjmașii lui Iuda vor fi nimiciți; Efraim nu va mai pizmui pe Iuda, iar Iuda nu-l va mai asupri pe Efraim. Ci se vor năpusti pe umerii Filistenilor spre apus; împreună îi vor jefui pe cei din Răsărit; își vor întinde mâna asupra lui Edom și a lui Moab, iar fiii lui Amon li se vor supune.

> And the Lord shall utterly destroy the tongue of the Egyptian sea; and with his mighty wind shall he shake his hand over the river, and shall smite it in the seven streams, and make men go over dryshod. And there shall be an highway for the remnant of his people, which shall be left, from Assyria; like as it was to Israel in the day that he came up out of the land of Egypt. Isaiah 11:1–16.

> Și Domnul va nimici cu desăvârșire limba mării Egiptului; și, cu vântul Său puternic, Își va clătina mâna asupra Râului, și-l va lovi în cele șapte pâraie și va face ca oamenii să treacă pe uscat. Și va fi o șosea pentru rămășița poporului Său, care va mai rămâne din Asiria, cum a fost pentru Israel în ziua când a ieșit din țara Egiptului. Isaia 11:1-16.

Verse one states, “And there shall come forth a rod out of the stem of Jesse, and a Branch shall grow out of his roots: And the spirit of the Lord shall rest upon him.” The powerful description of Christ continues on, BUT the description applies more to the last days, than the days of Isaiah or even the days when Christ walked among men.

Versetul întâi afirmă: „Și va ieși un toiag din tulpina lui Iesei și un Vlăstar va odrăsli din rădăcinile lui; iar Duhul Domnului se va odihni peste El.” Descrierea puternică a lui Hristos continuă, DAR această descriere se aplică mai mult zilelor de pe urmă decât zilelor lui Isaia sau chiar zilelor când Hristos a umblat printre oameni.

A careful reading identifies that verses one through nine are all identifying characteristics of Christ and in verse ten it states, “And there shall come forth a rod.” There is no break in the flow of thought from verse one on through verse ten. Verse ten says, “and in that day” which must happen in the same day as verse one. Both verse ten and one identify the “root,” and in so doing tie the two verses together line upon line.

O lectură atentă arată că versetele de la unu la nouă sunt toate caracteristici identificatoare ale lui Hristos, iar în versetul zece se afirmă: „Și va ieși o odraslă.” Nu există nicio întrerupere în firul gândirii de la versetul unu până la versetul zece. Versetul zece spune: „și în ziua aceea”, ceea ce trebuie să aibă loc în aceeași zi ca cea din versetul unu. Atât versetul zece, cât și versetul unu identifică „rădăcina” și, făcând astfel, leagă cele două versete între ele, rând peste rând.

Together verse one and ten state, “And there shall come forth a rod out of the stem of Jesse, and a Branch shall grow out of his roots: And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious.

Împreună, versetele unu și zece afirmă: „Și va ieși o odraslă din tulpina lui Isai, și un Vlăstar va crește din rădăcinile lui: și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Isai, care va sta ca un stindard pentru popoare; la el vor căuta neamurile: și odihna lui va fi slăvită.”

A “rod” is a symbol of authority.

Un „toiag” este un simbol al autorității.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:5.

> Și ea a născut un prunc de parte bărbătească, care avea să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier; iar pruncul ei a fost răpit la Dumnezeu și la tronul Său. Apocalipsa 12:5.

A “rod” is a symbol of selection, division and separation.

Un „toiag” este un simbol al selecției, împărțirii și separării.

> And Moses laid up the rods before the Lord in the tabernacle of witness. And it came to pass, that on the morrow Moses went into the tabernacle of witness; and, behold, the rod of Aaron for the house of Levi was budded, and brought forth buds, and bloomed blossoms, and yielded almonds. And Moses brought out all the rods from before the Lord unto all the children of Israel: and they looked, and took every man his rod. And the Lord said unto Moses, Bring Aaron’s rod again before the testimony, to be kept for a token against the rebels; and thou shalt quite take away their murmurings from me, that they die not. And Moses did so: as the Lord commanded him, so did he. Numbers 17:7–11.

> Și Moise a așezat toiegele înaintea Domnului în cortul mărturiei. Și s-a întâmplat că, a doua zi, Moise a intrat în cortul mărturiei; și iată, toiagul lui Aaron, pentru casa lui Levi, odrăslise și dăduse muguri, înflorise și dăduse flori și făcuse migdale. Și Moise a scos toate toiegele dinaintea Domnului înaintea tuturor fiilor lui Israel; și ei au privit și fiecare și-a luat toiagul. Și Domnul i-a zis lui Moise: Adu iarăși toiagul lui Aaron înaintea mărturiei, ca să fie păstrat ca semn împotriva celor răzvrătiți; și vei înlătura cu totul cârtirile lor de la Mine, ca să nu moară. Și Moise a făcut așa: cum i-a poruncit Domnul, așa a făcut. Numeri 17:7-11.

Aaron’s rod that budded identifies a “rod” in the latter rain time period, for Aaron’s was the only “rod” that budded out of the thirteen “rods.” The budding out is a symbol of the latter rain time period when God will manifest a distinction between the twelve rebellious “rods” that claim to have the message of the latter rain, and as also illustrated with Elijah’s demonstration by fire marking the distinction between the true and the false. A “rod” is also a symbol of measurement and judgment.

Toiagul lui Aaron, care a înmugurit, arată către un „toiag” din timpul ploii târzii, căci al lui Aaron a fost singurul „toiag” care a înmugurit dintre cele treisprezece „toiaguri”. Înmugurirea este un simbol al timpului ploii târzii, când Dumnezeu va manifesta o deosebire între cele douăsprezece „toiaguri” răzvrătite care pretind că au solia ploii târzii, așa cum este ilustrat și prin demonstrația prin foc a lui Ilie, care a marcat deosebirea dintre adevărat și fals. Un „toiag” este, de asemenea, un simbol al măsurării și al judecății.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. Revelation 11:1.

> Și mi s-a dat o trestie asemenea unui toiag; iar îngerul stătea, zicând: Ridică-te și măsoară templul lui Dumnezeu, și altarul, și pe cei ce se închină în el. Apocalipsa 11:1.

The “rod” comes forth out of the stem of Jessie and “Jessie” means ‘to stand out’ as waymarks do in Bible prophecy. Pharez was the actual “root” of Jessie, and Pharez means “a breach, to break out or scatter.” Pharez is the root or beginning of Jessie’s blood line. The “root of Jessie” is therefore a symbol of the alpha Pharez and the omega is Jessie, the beginning and the ending. The root of Jessie begins with a scattering (Pharez) and ends at a waymark of a man standing. Men standing up prophetically marks a kingdom. In the Bible Pharez begins a blood line, with no linkage before his introduction and his name means a break, so the record of his genealogy and his name are identifying Pharez as the beginning, making Jessie the end. Melchizedek is also a biblical figure that is identified as having no prior lineage, as is the case with Pharez. The root of Pharez contains the truth that he represents a priesthood of Melchizedek, of whom Abraham paid tithes.

„Toiagul” iese din tulpina lui Jessie, iar „Jessie” înseamnă „a ieși în evidență”, așa cum fac reperele în profeția biblică. Pharez a fost „rădăcina” propriu-zisă a lui Jessie, iar Pharez înseamnă „o ruptură; a izbucni sau a se împrăștia”. Pharez este rădăcina sau începutul liniei de sânge a lui Jessie. „Rădăcina lui Jessie” este, așadar, un simbol al alfa, Pharez, iar omega este Jessie, începutul și sfârșitul. Rădăcina lui Jessie începe cu o împrăștiere (Pharez) și se încheie la un reper al unui om stând în picioare. Ridicarea bărbaților în picioare marchează profetic o împărăție. În Biblie, Pharez inaugurează o linie de sânge, fără vreo legătură anterioară, iar numele lui înseamnă o ruptură; astfel, consemnarea genealogiei sale și numele său îl identifică pe Pharez drept începutul, făcând din Jessie sfârșitul. Melchizedek este, de asemenea, o figură biblică identificată ca neavând o descendență anterioară, la fel ca în cazul lui Pharez. Rădăcina lui Pharez conține adevărul că el reprezintă o preoție a lui Melchizedek, căruia Avraam i-a plătit zeciuială.

The order of Melchizedek is the priestly order of Christ.

Rânduiala lui Melhisedec este rânduiala preoțească a lui Hristos.

> Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:20.

> Unde a intrat pentru noi înaintemergătorul, chiar Isus, făcut Mare Preot în veci, după rânduiala lui Melchisedec. Evrei 6:20.

The root of Jessie was the priesthood of Melchizedek and the beginning must reflect the end. Jessie represents the last group of the priesthood of Melchizedek to stand up, who according to Isaiah are an ensign to the nations.

Rădăcina lui Jessie a fost preoția lui Melchisedec, iar începutul trebuie să reflecte sfârșitul. Jessie reprezintă ultimul grup al preoției lui Melchisedec care se va ridica, care, potrivit lui Isaia, este un stindard pentru neamuri.

The “stem” means ‘to cut down (trees); the trunk or stump of a tree (as felled or as planted),’ and the “stem” grows out of a kingdom that has been passed by as was Nebuchadnezzar in Daniel chapter four. A tree is a kingdom prophetically, and when a kingdom ends that tree has been cut down.

„Stem” înseamnă „a doborî (copaci); trunchiul sau cioata unui copac (fie doborât, fie sădit)”, iar „stem” crește dintr-o împărăție care a fost lăsată deoparte, precum a fost Nebucadnețar în Daniel, capitolul al patrulea. Un copac este, în mod profetic, o împărăție, iar când o împărăție se sfârșește, acel copac a fost doborât.

The “stem” in the passage comes out of a stump—not an upper branch. Out of a former kingdom represented by the stump, a “rod” a symbol of authority comes forth, and that authority is based upon whether the “rod” bears the “buds and blossoms” of the latter rain message. That authority is derived from a previous kingdom, that has been cut down.

„Tulpina” din pasaj iese dintr-un ciot — nu dintr-o ramură din vârf. Dintr-o fostă împărăție, reprezentată de acel ciot, iese un „toiag”, simbol al autorității, iar acea autoritate se întemeiază pe faptul dacă „toiagul” poartă „mugurii și florile” soliei ploii târzii. Acea autoritate este derivată dintr-o împărăție anterioară, care a fost tăiată la pământ.

The “root” is the “root of Jessie” and the “stem” that comes from “the stump” is coming from the “stump” whose roots are the root of Jessie. The stem that produces the authority comes from the stump, but the Branch comes from the root—and the root is the ensign. The root is the beginning and the ending is the branch.

"Rădăcina" este "rădăcina lui Iesei", iar "tulpina" care vine din "ciot" vine din "ciotul" ale cărui rădăcini sunt rădăcina lui Iesei. Tulpina care produce autoritatea vine din ciot, dar Ramura vine din rădăcină — și rădăcina este stindardul. Rădăcina este începutul, iar sfârșitul este Ramura.

The word “branch” means watchman or waymark. Isaiah informs us the Branch comes at the Sunday law.

Cuvântul „branch” înseamnă străjer sau semn de drum. Isaia ne informează că Ramura vine la legea duminicală.

> And in that day seven women shall take hold of one man, saying, We will eat our own bread, and wear our own apparel: only let us be called by thy name, to take away our reproach. In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem: When the Lord shall have washed away the filth of the daughters of Zion, and shall have purged the blood of Jerusalem from the midst thereof by the spirit of judgment, and by the spirit of burning. Isaiah 4:1–4.

> Și în ziua aceea șapte femei se vor prinde de un singur bărbat, zicând: Vom mânca pâinea noastră și ne vom îmbrăca în veșmintele noastre; numai să purtăm numele tău, ca să ne fie luată ocara. În ziua aceea odrasla Domnului va fi frumoasă și slăvită, iar rodul pământului va fi ales și plăcut pentru cei scăpați ai lui Israel. Și se va întâmpla că cel rămas în Sion și cel ce rămâne în Ierusalim va fi numit sfânt, chiar oricine este scris între cei vii în Ierusalim: când Domnul va fi spălat necurăția fiicelor Sionului și va fi curățit sângele Ierusalimului din mijlocul lui prin duhul judecății și prin duhul arderii. Isaia 4:1-4.

The “one man” that the seven women take hold of is the pope, who becomes the eighth that is of the seven at the Sunday law, counterfeiting the 8 souls upon the ark. At the Sunday law, “in that day” “the branch of the Lord be beautiful and glorious” “when the Lord shall have washed away the filth of the daughters of Zion, and shall have purged the blood of Jerusalem from the midst thereof by the spirit of judgment, and by the spirit of burning.” The purging with the spirit of judgment and burning is accomplished by the Messenger of the Covenant in Malachi three at the Sunday law. The “beautiful branch” is the one hundred and forty-four thousand who come not from the stump, but from the root of Jessie, which is the ensign.

„Un singur bărbat” de care se prind cele șapte femei este papa, care devine al optulea, care este dintre cei șapte, la legea duminicală, contrafăcând cele opt suflete de pe arcă. La legea duminicală, „în ziua aceea” „Odrasla Domnului va fi frumoasă și slăvită”, „când Domnul va fi spălat necurăția fiicelor Sionului și va fi curățit sângele Ierusalimului din mijlocul lui prin duhul judecății și prin duhul mistuirii.” Curățirea prin duhul judecății și al mistuirii este înfăptuită de Solul Legământului, în Maleahi, capitolul trei, la legea duminicală. „Odrasla frumoasă” sunt cei o sută patruzeci și patru de mii, care nu vin din butuc, ci din rădăcina lui Isai, care este stindardul.

Their authority is represented by the rod that came from a branch of a fallen kingdom. The kingdom of Philadelphia fell from 1856 unto 1863, and the authority established in that fallen kingdom is re-established at the Sunday law. When the branch that is the ensign is lifted up, the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand transitions unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. It is then that the authority or rod that came from the Millerite or Philadelphian kingdom is represented by a key that is placed upon Eliakim in Isaiah 22:22.

Autoritatea lor este reprezentată de toiagul care a ieșit dintr-o ramură a unei împărății căzute. Împărăția Filadelfiei a căzut din 1856 până în 1863, iar autoritatea stabilită în acea împărăție căzută este reinstaurată la legea duminicală. Când ramura, care este stindardul, este înălțată, mișcarea laodiceană a celor o sută patruzeci și patru de mii trece la mișcarea filadelfiană a celor o sută patruzeci și patru de mii. Atunci autoritatea, sau toiagul, care a provenit din împărăția milerită sau filadelfiană este reprezentată de o cheie care este așezată asupra lui Eliakim în Isaia 22:22.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Și voi pune pe umărul lui cheia casei lui David; el va deschide și nimeni nu va închide; el va închide și nimeni nu va deschide. Isaia 22:22.

The verse marks October 22, 1844 and is identifying Eliakim as receiving a “key.” In the previous two verses the authority of Laodicea is taken from Shebna and given to Eliakim. At the Sunday law the authority once given to the chosen covenant people is taken from the kingdom of Laodicean Seventh-day Adventism and given to the kingdom of the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand—which is the kingdom of glory.

Versetul marchează data de 22 octombrie 1844 și îl identifică pe Eliakim drept cel ce primește o „cheie”. În cele două versete anterioare, autoritatea Laodiceei este luată de la Shebna și dată lui Eliakim. La legea duminicală, autoritatea odinioară dată poporului ales al legământului este luată de la împărăția laodiceană a Adventismului de Ziua a Șaptea și dată împărăției mișcării filadelfiene a celor o sută patruzeci și patru de mii — care este împărăția slavei.

> He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:16–19.

> El le-a zis: Dar voi, cine ziceți că sunt Eu? Iar Simon Petru, răspunzând, a zis: Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu. Iar Isus, răspunzând, i-a zis: Fericit ești tu, Simone Barjona; căci nu carnea și sângele ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl Meu, care este în ceruri. Și Eu, de asemenea, îți spun: Tu ești Petru, și pe această stâncă voi zidi Biserica Mea; și porțile iadului nu o vor birui. Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Matei 16:16-19.

The rod of authority, represented as a key given to Peter, is placed upon Eliakim’s shoulder in Isaiah 22:22. Peter represents the branch of the one hundred and forty-four thousand who enter into covenant with Christ just before the Sunday law. In the passage Peter is in Caesarea Philippi, which is Panium of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven. His name is changed, representing a covenant relationship, and the name Peter when approached with multiplying the numbered positions of each letter, equates to 144,000. The authority, or rod, or key that is placed upon Eliakim when Shebna is cast into a field like a ball, and is the “rod” which comes from the stump of Philadelphian Millerite Adventism that was cut down from 1856 unto 1863.

Toiagul autorității, reprezentat printr-o cheie dată lui Petru, este așezat pe umărul lui Eliacim în Isaia 22:22. Petru reprezintă ramura celor o sută patruzeci și patru de mii care intră în legământ cu Hristos chiar înainte de legea duminicală. În pasaj, Petru se află la Cezareea lui Filip, care este Panium din versetele treisprezece până la cincisprezece din Daniel 11. Numele lui este schimbat, reprezentând o relație de legământ, iar numele Petru, atunci când se înmulțesc pozițiile numerice ale fiecărei litere, echivalează cu 144.000. Autoritatea, sau toiagul, sau cheia care este așezată pe umărul lui Eliacim atunci când Șebna este aruncat într-un câmp ca o minge, este „toiagul” care provine din ciotul adventismului millerit filadelfian care a fost tăiat din 1856 până în 1863.

Peter is receiving the authority of God’s covenant people at the separation of the wheat and tares, for the wheat is to be lifted up as the wave loaf offering of Pentecost. The tares first are separated, as represented by the leaven in the Pentecostal wave loaves being removed through the baking process. The authority of the rod or key comes from the stump of a fallen kingdom and the branch that is the ensign comes from the root of Jessie and is the root of Jessie, for Jesus illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. The root is the beginning and the branch the end. This prophetic application cannot be understood by the quibbling Jews of Christ time or today, for it is the primary principle of the methodology of the latter rain, and it is also represented as the key of the house of David. The key opens the door to the house of David which has been shut. The key opens the door unto the heavenly sanctuary, the house of David. The alpha of October 22, 1844 repeats in the omega of the Sunday law.

Petru primește autoritatea poporului legământului lui Dumnezeu la separarea grâului de neghină, căci grâul urmează să fie înălțat ca jertfa pâinilor legănate de la Cincizecime. Mai întâi neghina este separată, așa cum este reprezentat prin faptul că aluatul din pâinile legănate ale Cincizecimii este înlăturat prin procesul coacerii. Autoritatea toiagului sau a cheii provine din trunchiul unei împărății căzute, iar ramura care este stindardul provine din rădăcina lui Iesei și este rădăcina lui Iesei, căci Isus ilustrează sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru. Rădăcina este începutul, iar ramura, sfârșitul. Această aplicație profetică nu poate fi înțeleasă de evreii cârtitori din vremea lui Hristos sau de astăzi, căci ea este principiul primar al metodologiei ploii târzii și este, de asemenea, reprezentată ca cheia casei lui David. Cheia deschide ușa casei lui David, care a fost închisă. Cheia deschide ușa către sanctuarul ceresc, casa lui David. Alfa din 22 octombrie 1844 se repetă în omega legii duminicale.

David, the son of Jessie records an enigma that marked the end of any further discussion with the quibbling Jews in the days of Christ, thus marking the end of His testimony to the Jews.

David, fiul lui Iesei, consemnează o enigmă care a marcat sfârșitul oricărei discuții ulterioare cu iudeii cavilatori din zilele lui Hristos, prin aceasta marcând sfârșitul mărturiei Sale către iudei.

> A Psalm of David. The Lord said unto my Lord, Sit thou at my right hand, until I make thine enemies thy footstool. The Lord shall send the rod of thy strength out of Zion: rule thou in the midst of thine enemies. Thy people shall be willing in the day of thy power, in the beauties of holiness from the womb of the morning: thou hast the dew of thy youth. The Lord hath sworn, and will not repent, Thou art a priest for ever after the order of Melchizedek. Psalms 110:1–4.

> Un psalm al lui David. Domnul a zis Domnului meu: „Șezi la dreapta Mea, până voi pune pe vrăjmașii Tăi așternut al picioarelor Tale.” Domnul va trimite din Sion toiagul puterii Tale: stăpânește în mijlocul vrăjmașilor Tăi. Poporul Tău se va înfățișa de bunăvoie în ziua puterii Tale, în podoabele sfințeniei, din sânul zorilor: ai roua tinereții Tale. Domnul a jurat și nu Se va căi: „Tu ești preot în veac, după rânduiala lui Melhisedec.” Psalmul 110:1-4.

Palmoni determined to place this passage in Psalm 110, which is of course another number in the world of mathematics that is recognized as a special number. Half of “220” and ten times “11” would lead a soul to expect the number “110” holds some significance, and it does—as does the passage itself. It is a song of David, and David is a symbol of the one hundred and forty-four thousand, so it is a verse from the song of the vineyard, which is the song of Moses and the Lamb. It identifies when the former husbandmen of the vineyard are passed by and the vineyard is given to the one hundred and forty-four thousand. When that happens, it is the “day of thy power” aligning with the power of Pentecost at the climax of the Pentecostal season.

Palmoni a hotărât să așeze acest pasaj în Psalmul 110, care este, desigur, un alt număr în lumea matematicii, recunoscut ca număr special. Jumătate din „220” și de zece ori „11” ar îndemna un suflet să anticipeze că numărul „110” poartă o anumită semnificație, și așa este — la fel ca pasajul însuși. Este o cântare a lui David, iar David este un simbol al celor o sută patruzeci și patru de mii; așadar este un verset din cântarea viei, care este cântarea lui Moise și a Mielului. Ea indică momentul când foștii lucrători ai viei sunt trecuți cu vederea și via este dată celor o sută patruzeci și patru de mii. Când se întâmplă aceasta, este „ziua puterii tale”, aliniindu-se cu puterea Cincizecimii la apogeul timpului Cincizecimii.

God’s people will be “willing” in the day they come from “the womb of the morning,” with the “dew of thy youth.” New birth is an illustration of conversion and life. The one hundred and forty-four thousand were taken from the womb in July of 2023, and they were born with the dew of their youth, for they were born into the message of the Midnight Cry, which also occurred with the Millerites in the beginning, or their “youth.” It is the same dew, for it is a repetition of the alpha history within the history of the omega. In the “day of their” ‘empowerment,’ when Shebna is driven “from” his “station, and from” his “state” and pulled “down” Eliakim, the one hundred and forty-four thousand are made omega priests, for they are made after the order of Melchizedek, for the one hundred and forty-four thousand shall not taste death, or as with Melchizedek they are priests forever.

Poporul lui Dumnezeu va fi „de bunăvoie” în ziua când ies din „pântecele dimineții”, cu „roua tinereții tale”. Nașterea din nou este o ilustrare a convertirii și a vieții. Cei o sută patruzeci și patru de mii au fost luați din pântece în iulie 2023 și s-au născut cu roua tinereții lor, căci s-au născut în mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, care a avut loc și la milleriți la început, adică în „tinerețea” lor. Este aceeași rouă, căci este o repetare a istoriei alfa în cadrul istoriei omega. În „ziua” „împuternicirii” lor, când Șebna este izgonit „din” „postul” lui și „din” „starea” lui și „tras în jos” Eliacim, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt făcuți preoți omega, căci sunt făcuți după rânduiala lui Melhisedec, căci cei o sută patruzeci și patru de mii nu vor gusta moartea, sau, ca și în cazul lui Melhisedec, sunt preoți în veac.

In the “day of his power” the Lord will send the “rod of His strength out of Zion.” The authority of His kingdoms both grace (justification) and glory (sanctification) has been placed upon those who wear His crown of glory, for they represent His kingdom. The are sent out of Zion, for Zion’s meaning represents the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

În "ziua puterii lui", Domnul va trimite "toiagul tăriei Lui din Sion". Autoritatea împărățiilor Sale, atât a harului (îndreptățire), cât și a slavei (sfințire), a fost așezată asupra celor care poartă cununa Sa de slavă, căci ei reprezintă împărăția Sa. Ei sunt trimiși din Sion, căci semnificația Sionului reprezintă stindardul celor o sută patruzeci și patru de mii.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he? They say unto him, The son of David.

> Pe când fariseii erau adunați laolaltă, Isus i-a întrebat, zicând: "Ce credeți voi despre Hristos? Al cui fiu este?" Ei i-au zis: "Fiul lui David."

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> El le-a zis: Cum dar David, în Duhul, Îl numește Domn, zicând: „Domnul a zis Domnului meu: Șezi la dreapta Mea, până îi voi face pe vrăjmașii Tăi așternut al picioarelor Tale”? Dacă deci David Îl numește Domn, cum este El fiul lui?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 24:41–46.

> Și nimeni nu a putut să-i răspundă cu un cuvânt, nici nu a îndrăznit cineva, din ziua aceea înainte, să-i mai adreseze vreo întrebare. Matei 24:41-46.

David’s prophetic relationship to Christ in terms of alpha and omega—the beginning and ending, is the primary rule of the “line upon line” methodology, and that rule could not be fathomed by the quibbling Jews anymore than a Laodicean Seventh-day Adventist can understand that the history of the Millerites during the message of the Midnight Cry was where the dew of heaven was poured out during the youth of Adventism. The “dew” of thy youth is upon the one hundred and forty-four thousand, and it began to sprinkle at 9/11, and the Sunday law is the “day of power,” when the remnant is anointed as priests after the order of Melchizedek.

Relația profetică a lui David cu Hristos, în termeni de alfa și omega—începutul și sfârșitul, este regula principală a metodologiei „rând după rând”, iar acea regulă nu putea fi pătrunsă de iudeii certăreți, mai mult decât poate un Adventist de Ziua a Șaptea laodicean să înțeleagă că istoria milleriților în timpul soliei Strigătului de la Miezul Nopții a fost locul unde roua cerului a fost revărsată în tinerețea Adventismului. „Roua” tinereții tale este peste cei o sută patruzeci și patru de mii, și a început să se aștearnă la 11 septembrie, iar legea duminicală este „ziua puterii”, când rămășița este unsă ca preoți după rânduiala lui Melhisedec.

Out of the stump of Laodicean Seventh-day Adventism (the church militant) comes the branch (the church triumphant), while out of the root of Jessie, the one hundred and forty-four thousand—are the branch of glorious fruit lifted up as a wave offering in the day of his power.

Din trunchiul retezat al Adventismului de Ziua a Șaptea laodicean (Biserica luptătoare) iese mlădița (Biserica triumfătoare), iar din rădăcina lui Iesei, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt mlădița de rod slăvit, înălțată ca jertfă legănată în ziua puterii Sale.

We will continue these thoughts in the next article.

Vom continua aceste gânduri în articolul următor.

> “Proverbs One

> Proverbe 1

> “April 1, 1850 To the ‘Little Flock.’

> 1 aprilie 1850 Către „Turma Mică”.

> “Dear Brethren.—The Lord gave me a view, January 26, which I will relate. I saw that some of the people of God were stupid and dormant; and were but half awake, and did not realize the time we were now living in; and that the ‘man’ with the ‘dirt-brush’ had entered, and that some were in danger of being swept away. I begged of Jesus to save them, to spare them a little longer, and let them see their awful danger, that they might get ready before it should be forever too late. The angel said, ‘Destruction is coming like a mighty whirlwind.’ I begged of the angel to pity and to save those who loved this world, and were attached to their possessions, and were not willing to cut loose from them, and sacrifice them to speed the messengers on their way to feed the hungry sheep, who were perishing for want of spiritual food.

> Iubiți frați,—Domnul mi-a dat o viziune, la 26 ianuarie, pe care o voi relata. Am văzut că unii dintre poporul lui Dumnezeu erau năuciți și adormiți; erau doar pe jumătate treji și nu-și dădeau seama de timpul în care trăim acum; și că "omul" cu "mătura de gunoi" intrase, iar unii erau în primejdie să fie măturați. L-am rugat pe Isus să-i scape, să-i mai cruțe puțin și să-i lase să-și vadă grozava lor primejdie, ca să se poată pregăti înainte de a fi pentru totdeauna prea târziu. Îngerul a spus: "Nimicirea vine ca un vârtej puternic." L-am rugat pe înger să aibă milă și să-i salveze pe aceia care iubeau lumea aceasta și erau atașați de posesiunile lor, și nu erau dispuși să se desprindă de ele și să le jertfească, pentru a grăbi drumul solilor, ca să hrănească oile flămânde, care piereau din pricina lipsei de hrană spirituală.

> “As I viewed poor souls dying for want of the present truth, and some who professed to believe the truth were letting them die, by withholding the necessary means to carry forward the work of God, the sight was too painful, and I begged of the angel to remove it from me. I saw that when the cause of God called for some of their property, like the young man who came to Jesus, [Matthew 19:16–22.] they went away sorrowful; and that soon the overflowing scourge would pass over and sweep their possessions all away, and then it would be too late to sacrifice earthly goods, and lay up a treasure in heaven.

> Pe când priveam biete suflete murind din lipsa adevărului prezent, iar unii care mărturiseau că cred adevărul îi lăsau să moară, reținând mijloacele necesare pentru a duce înainte lucrarea lui Dumnezeu, priveliștea era prea dureroasă și am implorat îngerul să o îndepărteze de la mine. Am văzut că, atunci când cauza lui Dumnezeu cerea o parte din averea lor, asemenea tânărului care a venit la Isus [Matei 19:16-22.], plecau întristați; și că, în curând, flagelul năvălitor avea să treacă peste ei și să le spulbere toate bunurile, iar atunci avea să fie prea târziu să jertfească bunurile pământești și să-și adune o comoară în cer.

> “I then saw the glorious Redeemer, beautiful and lovely, that he left the realms of glory, and came to this dark and lonely world, to give his precious life and die, the just for the unjust. He bore the cruel mocking and scourging, and wore the platted crown of thorns, and sweat great drops of blood in the garden; while the burden of the sins of the whole world were upon him. The angel asked, ‘What for?’ O, I saw and knew that it was for us; for our sins he suffered all this, that by his precious blood he might redeem us unto God.

> Apoi L-am văzut pe Răscumpărătorul cel slăvit, frumos și minunat, cum a părăsit tărâmurile slavei și a venit în această lume întunecată și însingurată, ca să-Și dea viața Sa prețioasă și să moară, Cel drept pentru cei nedrepți. A îndurat batjocura și biciuirile crude, a purtat cununa împletită de spini și a transpirat picături mari de sânge în grădină; în timp ce povara păcatelor întregii lumi era asupra Lui. Îngerul a întrebat: «Pentru ce?» O, am văzut și am știut că era pentru noi; pentru păcatele noastre a suferit toate acestea, ca, prin sângele Său prețios, să ne răscumpere lui Dumnezeu.

> “Then again was held up before me those who were not willing to dispose of this world’s goods to save perishing souls, by sending them the truth, while Jesus stands before the Father, pleading his blood, his sufferings and his death for them; and while God’s messengers were waiting, ready to carry them the saving truth that they might be sealed with the seal of the living God. It was hard for some who professed to believe the present truth, to even do so little as to hand the messengers God’s own money, that he had lent them to be stewards over.

> Apoi, din nou, mi-au fost arătați cei care nu erau dispuși să se lipsească de bunurile acestei lumi pentru a mântui sufletele care pier, trimițându-le adevărul, în timp ce Isus stă înaintea Tatălui, mijlocind prin sângele Său, suferințele și moartea Sa pentru ei; și în timp ce solii lui Dumnezeu așteptau, gata să le ducă adevărul mântuitor, pentru ca ei să fie pecetluiți cu pecetea Dumnezeului celui viu. Le era greu unora care mărturiseau că cred în adevărul prezent, să facă măcar atât de puțin încât să înmâneze solilor banii lui Dumnezeu, pe care El li-i împrumutase spre a-i administra ca ispravnici.

> “Then the suffering Jesus, his sacrifice and love so deep, as to give his life for them, was again held up before me; and then the lives of those who professed to be his followers, who had this world’s goods, and considered it so great a thing to help the cause of salvation. The angel said, ‘Can such enter heaven?’ Another angel answered, ‘No, never, never, never. Those who are not interested in the cause of God on earth, can never sing the song of redeeming love above.’

> Atunci Isus cel suferind, jertfa Lui și iubirea Lui atât de adâncă, încât Și-a dat viața pentru ei, mi-au fost din nou înfățișate; iar apoi mi-au fost arătate viețile celor care mărturiseau că sunt urmașii Lui, care aveau bunurile acestei lumi și socoteau un lucru atât de mare să ajute cauza mântuirii. Îngerul a zis: „Pot oare astfel de oameni să intre în cer?” Un alt înger a răspuns: „Nu, niciodată, niciodată, niciodată. Cei care nu sunt interesați de cauza lui Dumnezeu pe pământ nu vor putea niciodată să cânte în cerurile de sus cântarea iubirii răscumpărătoare.”

> “I saw that the quick work that God was doing on earth would soon be cut short in righteousness, and that the swift messengers must speed on their way to search out the scattered flock. An angel said, ‘Are all messengers? No, no, God’s messengers have a message.’

> Am văzut că lucrarea grabnică pe care Dumnezeu o făcea pe pământ avea să fie curând scurtată în neprihănire și că solii cei iuți trebuie să-și grăbească mersul pentru a căuta turma risipită. Un înger a spus: „Sunt toți soli? Nu, nu, solii lui Dumnezeu au o solie.”

> “I saw that the cause of God had been hindered, and dishonored by some travelling who had no message from God. Such will have to give an account to God for every dollar they have used in travelling where it was not their duty to go; for that money might have helped on the cause of God, and for the lack of it, souls have starved and died for the want of spiritual food, that might have been given them by God’s called and chosen messengers if they had had the means.

> Am văzut că cauza lui Dumnezeu a fost împiedicată și dezonorată de unii care călătoreau fără a avea vreo solie de la Dumnezeu. Aceștia vor trebui să dea socoteală lui Dumnezeu pentru fiecare dolar pe care l-au cheltuit călătorind în locuri unde nu era datoria lor să meargă; căci acei bani ar fi putut sluji înaintării cauzei lui Dumnezeu, iar din lipsa lor, suflete au flămânzit și au murit din lipsă de hrană spirituală, care le-ar fi putut fi dată de către solii lui Dumnezeu, chemați și aleși, dacă aceștia ar fi avut mijloacele.

> “The mighty shaking has commenced, and will go on, and all will be shaken out who are not willing to take a hold and unyielding stand for the truth, and sacrifice for God and his cause. The angel said, ‘Think ye that any will be compelled to sacrifice. No. no. It must be a free-will offering. It will take all to buy the field.’—I cried to God to spare his people, some of whom were fainting and dying.

> Zguduirea puternică a început și va continua, iar toți cei care nu sunt dispuși să se prindă cu tărie și să stea neclintiți pentru adevăr și să jertfească pentru Dumnezeu și cauza Sa vor fi zguduiți afară. Îngerul a zis: 'Credeți voi că cineva va fi constrâns să jertfească? Nu, nu. Trebuie să fie o jertfă de bunăvoie. Va cere totul pentru a cumpăra țarina.' - Am strigat către Dumnezeu să cruțe poporul Său, dintre care unii leșinau și mureau.

> “I saw that those who have strength to labor with their hands, and help sustain the cause, were as accountable for that strength, as others were for their property.

> Am văzut că aceia care au puterea de a lucra cu mâinile lor și de a ajuta la susținerea cauzei erau la fel de răspunzători pentru acea putere precum erau alții pentru proprietatea lor.

> “Then I saw that the judgments of Almighty God were speedily coming. I begged of the angel to speak in his language to the people. Said he, ‘All the thunders and lightnings of Mount Sinai would not move those who will not be moved by the plain truths of the word of God; neither would an angel’s message awake them.’” Review and Herald, April 1, 1850.

> Atunci am văzut că judecățile lui Dumnezeu Cel Atotputernic se apropiau grabnic. L-am rugat pe înger să vorbească poporului în limba sa. El a zis: "Toate tunetele și fulgerele Muntelui Sinai nu i-ar clinti pe aceia care nu se lasă clintiți de adevărurile limpezi ale cuvântului lui Dumnezeu; nicio solie îngerească nu i-ar trezi." Review and Herald, 1 aprilie 1850.

Back to Articles