Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Cartea lui Daniel – Numărul cincizeci și trei

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

Viziunile profetice dezvăluite: Înțelegerea zilelor de pe urmă prin experiența lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Toți profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> Fiecare dintre profeții din vechime a vorbit mai puțin pentru vremea sa decât pentru vremea noastră, astfel încât cuvântul lor profetic rămâne valabil pentru noi. "Acum toate aceste lucruri li s-au întâmplat lor ca pilde; și au fost scrise spre mustrarea noastră, peste care au ajuns sfârșiturile veacurilor." 1 Corinteni 10:11. "Nu pentru ei înșiși, ci pentru noi au slujit ei în ce privește lucrurile acestea, care v-au fost acum vestite de către cei ce v-au propovăduit Evanghelia, prin Duhul Sfânt trimis din cer; lucruri în care îngerii doresc să privească." 1 Petru 1:12

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Biblia și-a adunat comorile și le-a strâns laolaltă pentru această ultimă generație. Toate marile evenimente și solemnele acte ale istoriei Vechiului Testament s-au repetat și se repetă în biserică în aceste zile din urmă.” Mesaje alese, cartea 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel reprezintă poporul lui Dumnezeu, care, în zilele de pe urmă, a descoperit, prin Cuvântul profetic, că a fost împrăștiat. Când ia cunoștință de acest fapt, i se cere să împlinească rugăciunea din Levitic douăzeci și șase, precum și rugăciunea pentru a înțelege ultimul secret profetic, care este dezpecetluit chiar înainte de închiderea timpului de probă, așa cum este reprezentată de rugăciunea lui Daniel din capitolul doi. Dacă și când intră în experiența lui Daniel, îngerul Gabriel îl va atinge, îl va înștiința și îi va vorbi, cu scopul de a-i da „pricepere și înțelegere”. Înțelepții sunt aceia care „înțeleg” „sporirea cunoștinței” atunci când un secret profetic este dezpecetluit.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Și m-a înștiințat, a vorbit cu mine și a zis: O, Daniele, acum am venit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. De la începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, și am venit să ți-o arăt; căci ești preaiubit; de aceea înțelege cuvântul și ia seama la vedenie. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Vedenia la care i se spune lui Daniel să ia aminte este vedenia „mareh” a arătării. Gabriel nu își încheiase lucrarea care îi fusese încredințată în capitolul al optulea, când i se spusese să-l facă pe Daniel să înțeleagă vedenia „mareh”. În capitolul al nouălea el s-a întors pentru a duce la capăt interpretarea. În capitolul al nouălea, Daniel nu mai trăiește în perioada regatului Babilonului, ci în vremea imperiului medo-persan.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

Când Gabriel îi poruncește lui Daniel să „înțeleagă chestiunea” și să „ia în considerare vedenia”, el identifică un proces de separare mentală pe care dorește ca Daniel să-l aplice. Cuvintele traduse prin „a înțelege” și „a lua în considerare” corespund aceluiași cuvânt ebraic. Cuvântul este „biyn” și înseamnă a separa în minte. Cuvântul ebraic tradus prin „chestiune” este „dabar” și înseamnă „cuvântul”. Prin urmare, Gabriel îl înștiințează pe Daniel, și pe aceia pe care el îi reprezintă în zilele de pe urmă, să împartă drept Cuvântul adevărului.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Silește-te să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, un lucrător care nu are de ce să se rușineze, împărțind drept cuvântul adevărului. 2 Timotei 2:15.

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Cuvântul „matter” este de asemenea întrebuințat de Daniel în capitolul zece, versetul unu, unde este redat de trei ori prin „thing”.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel, căruia i se pusese numele Belteșațar, un cuvânt; iar cuvântul era adevărat, dar vremea hotărâtă era lungă; și el a înțeles cuvântul și a avut înțelegere asupra vedeniei. Daniel 10:1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

În versetul respectiv, cuvântul "vedenie" este vedenia "mareh" a arătării, iar Daniel avea înțelegere atât asupra lucrului (chestiunii), cât și asupra vedeniei ("mareh"). În versetul douăzeci și trei din capitolul nouă, Gabriel i-a poruncit lui Daniel să despartă în chip drept chestiunea și vedenia, iar în versetul întâi din capitolul zece el are înțelegere atât asupra chestiunii (lucrului), cât și asupra vedeniei ("mareh"). Gabriel îl înștiințează pe Daniel, în capitolul nouă, să recunoască distincția (să le despartă în chip drept) dintre chestiune și vedenie. Vedenia este vedenia "mareh", iar "chestiunea", sau "lucrul", este vedenia "chazon".

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

În capitolul opt sunt identificate ambele vedenii și se notează o distincție, deoarece Daniel a dorit să înțeleagă vedenia „chazon”, dar lui Gabriel i s-a poruncit să-l facă pe Daniel să înțeleagă vedenia „mareh”. Pe măsură ce Gabriel își începe lucrarea de a-l face pe Daniel să înțeleagă „chestiunea” și „vedenia”, îi atrage atenția că este vorba de două vedenii diferite.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> Și m-a înștiințat, și a vorbit cu mine, și a zis: O, Daniel, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. De la începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, și am venit ca să-ți fac cunoscut; fiindcă ești preaiubit; de aceea înțelege cuvântul și ia aminte la vedenie. Șaptezeci de săptămâni au fost hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale sfinte, ca să isprăvească fărădelegea, și să pună capăt păcatelor, și să facă ispășire pentru nelegiuire, și să aducă dreptatea veșnică, și să pecetluiască vedenia și prorocia, și să ungă pe Sfântul sfinților. Să știi deci și să înțelegi că, de la ieșirea poruncii pentru a restaura și a zidi Ierusalimul până la Mesia, Voievodul, vor fi șapte săptămâni și șaizeci și două de săptămâni; ulița se va zidi din nou și zidul, chiar în vremuri de strâmtorare. Și după șaizeci și două de săptămâni, Mesia va fi stârpit, dar nu pentru Sine; și poporul unui voievod care va veni va nimici cetatea și Sfântul Locaș; iar sfârșitul va fi cu un potop, și până la sfârșitul războiului pustiiri sunt hotărâte. Și el va întări legământul cu mulți pentru o săptămână; iar la mijlocul săptămânii va face să înceteze jertfa și prinosul; și prin întinderea urâciunilor va face pustiire, până la sfârșit; și ceea ce este hotărât va fi turnat peste cel pustiit. Daniel 9:22-27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel a dorit ca Daniel să recunoască faptul că elemente din ambele viziuni, „chazon” și „mareh”, aveau să fie reprezentate în interpretarea pe care i-o oferea. Interpretarea urma să se refere la ambele viziuni, iar responsabilitatea lui Daniel era să facă o dreaptă deosebire între viziunea care privea călcarea în picioare a sanctuarului și a oștirii și viziunea care a dus la arătarea lui Hristos în Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel identifică faptul că, de la decretul lui Artaxerxes din 457 î.Hr., aveau să fie patru sute nouăzeci de ani „tăiați” din cei două mii trei sute de ani ai vedeniei serilor și dimineților, care era în mod special pentru iudei. În versetele tocmai citate, cuvântul „hotărât” apare de trei ori, dar sunt două cuvinte ebraice diferite, ambele traduse prin „hotărât” în versete. Prima dată când apare „hotărât” este în versetul douăzeci și patru, iar acel cuvânt ebraic este „chathak” și înseamnă „a tăia”.

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Se arată că lui Israel i-a fost acordat un timp probatoriu care a început cu al treilea decret al lui Artaxerxe și care avea să se încheie la lapidarea lui Ștefan, în anul 34 d.Hr. Cei patru sute nouăzeci de ani au fost „tăiați” și reprezentau o perioadă profetică mai scurtă în cadrul profeției mai lungi de două mii trei sute de ani. Numărul „patru sute nouăzeci” este un simbol al timpului probatoriu, după mărturia lui Isus.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Atunci Petru a venit la El și I-a zis: Doamne, de câte ori va păcătui fratele meu împotriva mea și eu să-l iert? Până la șapte ori? Iisus i-a zis: Nu-ți zic până la șapte ori, ci până la șaptezeci de ori câte șapte. Matei 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Există un sfârșit al iertării, iar acest sfârșit este reprezentat de numărul „patru sute nouăzeci”. Cei „patru sute nouăzeci” de ani reprezintă o perioadă de probă pentru evrei, de la izbăvirea lor până când au umplut cupa timpului lor de probă la uciderea cu pietre a lui Ștefan. Cei „patru sute nouăzeci” de ani sunt, de asemenea, legați de blestemul „de șapte ori” din Levitic douăzeci și șase. Există doar două locuri în Biblie care fac referire la faptul că țara se bucură de sabatele ei. Primul se găsește în Levitic douăzeci și șase.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> Și dacă, cu toate acestea, nu veți asculta de Mine, ci veți umbla potrivnici Mie, atunci și Eu voi umbla potrivnic vouă, în aprinderea mâniei; și Eu, chiar Eu, vă voi pedepsi de șapte ori pentru păcatele voastre. Veți mânca carnea fiilor voștri, și carnea fiicelor voastre o veți mânca. Voi nimici înălțimile voastre, voi doborî chipurile voastre cioplite și voi arunca stârvurile voastre peste stârvurile idolilor voștri, iar sufletul Meu se va scârbi de voi. Voi face cetățile voastre pustii și voi aduce sfintele voastre lăcașuri la pustiire, și nu voi mirosi mirosul plăcut al miresmelor voastre. Voi aduce țara la pustiire, și vrăjmașii voștri care vor locui în ea se vor uimi de ea. Vă voi împrăștia printre neamuri și voi scoate sabia după voi; și țara voastră va fi pustie, iar cetățile voastre vor fi pustii. Atunci țara își va ține sabatele, câtă vreme va zăcea pustiită și voi veți fi în țara vrăjmașilor voștri; atunci țara se va odihni și își va ține sabatele. Câtă vreme va zăcea pustiită, se va odihni, pentru că nu s-a odihnit în sabatele voastre, când locuiați în ea. Leviticul 26:27-35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Pedeapsa «celor șapte vremuri», la care se face referire de patru ori în capitolul douăzeci și șase, indică faptul că, atunci când poporul lui Dumnezeu este risipit, țara se va «bucura de sabatele ei». Daniel și cei trei vrednici fuseseră risipiți în țara vrăjmașilor, în împlinirea blestemului lui Moise, iar risipirea de șaptezeci de ani a fost o lecție simbolică ilustrativă a risipirii de două mii cinci sute douăzeci de ani. A fost o lecție profetică ilustrativă, asemănătoare cu cei trei ani și jumătate de secetă ai lui Ilie în timpul persecuției Izabelei. Acei trei ani și jumătate reprezentau trei ani și jumătate profetici, care echivalau cu o mie două sute șaizeci de ani de stăpânire papală din anul 538 până în 1798. Cei șaptezeci de ani au fost un simbol al «celor șapte vremuri», așa cum cei trei ani și jumătate au fost un simbol al perioadei de pustie de o mie două sute șaizeci de ani. Cei șaptezeci de ani ai robiei lui Daniel, menționați de Ieremia, reprezentau «patru sute nouăzeci» de ani.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> Și Domnul Dumnezeul părinților lor le-a trimis pe trimișii Săi, sculându-Se dis-de-dimineață și trimițându-i, fiindcă Îi era milă de poporul Său și de lăcașul Său; dar ei au batjocorit pe trimișii lui Dumnezeu, au disprețuit cuvintele Lui și i-au ocărât pe prorocii Lui, până când s-a ridicat mânia Domnului împotriva poporului Său, până nu mai era leac. Atunci a adus asupra lor pe împăratul haldeilor, care le-a ucis tinerii cu sabia în casa sfântului lor lăcaș și n-a avut milă nici de tânăr, nici de fecioară, nici de bătrân, nici de cel gârbovit de ani: pe toți i-a dat în mâna lui. Și toate vasele Casei lui Dumnezeu, mari și mici, și vistieriile Casei Domnului, și vistieriile împăratului și ale căpeteniilor lui, pe toate le-a dus la Babilon. Și au ars Casa lui Dumnezeu, au dărâmat zidul Ierusalimului, au ars cu foc toate palatele lui și au nimicit toate obiectele lui de preț. Iar pe cei ce au scăpat de sabie i-a dus la Babilon; unde au fost slujitori lui și fiilor lui până la domnia împărăției Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până ce țara și-a ținut sabatele: în tot timpul cât a fost pustiită a ținut sabat, ca să se împlinească șaptezeci de ani. Iar în anul întâi al lui Cir, împăratul Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cir, împăratul Persiei, și el a făcut o proclamație în tot regatul său și a pus-o și în scris, zicând: Așa zice Cir, împăratul Persiei: Toate împărățiile pământului mi le-a dat Domnul, Dumnezeul cerurilor; și El mi-a poruncit să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine este dintre voi, din tot poporul Lui? Domnul, Dumnezeul lui, să fie cu el și să se suie. 2 Cronici 36:15-23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

Singurele două referințe din Biblie privitoare la faptul că țara își ține sabatele sunt în legătură cu împrăștierea poporului lui Dumnezeu și cu cei șaptezeci de ani de robie, care reprezentau o perioadă de timp ce avea să îngăduie țării să-și țină sabatele. Aceasta era egală cu numărul de sabate în care evreii nu permiseseră țării să se odihnească. Odihna țării timp de șaptezeci de ani reprezenta totalul anilor în care se săvârșise răzvrătirea împotriva poruncii de a lăsa țara să se odihnească. Un calcul simplu arată că, în „patru sute nouăzeci” de ani de răzvrătire, s-ar aduna un total de șaptezeci de ani în care țara nu se odihnise.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Patru sute nouăzeci de ani au fost delimitați din cele două mii trei sute de ani, drept perioadă de probă pentru evrei, iar acei "patru sute nouăzeci" de ani au o legătură directă cu împrăștierea "celor șapte vremi" din Leviticul douăzeci și șase.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

Viziunea "chazon" a călcării în picioare și viziunea "mareh" a arătării de la sfârșitul celor două mii trei sute de ani sunt distincte una de alta, dar au o legătură directă. Așa cum a fost în cazul lui Daniel, poporul lui Dumnezeu trebuie să deosebească în mod corect cele două viziuni, recunoscând totodată legătura lor reciprocă. Cei șaptezeci de ani de captivitate care au dus la cele trei decrete care le permiteau evreilor să se întoarcă și să reconstruiască Ierusalimul reprezentau "patru sute nouăzeci" de ani de răzvrătire a evreilor împotriva legământului privind lăsarea țării să se odihnească.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

Când al treilea decret le-a consfințit prilejul de a se întoarce și de a rezidi, li s-au acordat "patru sute nouăzeci" de ani de timp de probă, fiind supuși încercării pe durata aceluiași interval de timp în cursul căruia neascultarea lor a dus la distrugerea Ierusalimului și la împrăștierea lor. La sfârșitul celui de-al doilea "patru sute nouăzeci de ani", neascultarea lor avea să aducă din nou distrugerea Ierusalimului și împrăștierea lor printre neamuri.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Împrăștierea din vremea robiei de șaptezeci de ani a fost precedată de „patru sute nouăzeci” de ani de răzvrătire, iar apoi acea robie de șaptezeci de ani a fost urmată de alți „patru sute nouăzeci de ani” de răzvrătire ulterioară.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Primul interval de „patru sute nouăzeci” de ani, care a dus la șaptezeci de ani în care țara s-a odihnit, își atinsese încheierea odată cu distrugerea Ierusalimului. La încheierea celor „patru sute nouăzeci” de ani care au fost desprinși din cei două mii trei sute de ani, Ierusalimul a fost din nou distrus, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Robia de șaptezeci de ani a Israelului literal în Babilonul literal a fost un simbol al împrăștierii de „șapte ori”, iar Sora White arată că cei șaptezeci de ani de robie ai Israelului literal în Babilonul literal au fost un tip al celor o mie două sute șaizeci de ani de robie ai Israelului spiritual în Babilonul spiritual.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Biserica lui Dumnezeu de pe pământ a fost, în adevăr, în robie pe parcursul acestei îndelungate perioade de persecuție necruțătoare, întocmai cum au fost copiii lui Israel ținuți în robie în Babilon în vremea exilului.” Profeți și regi, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

Perioada de o mie două sute șaizeci de ani, din anul 538 până în 1798, a fost un tip al „celor șapte vremi”. La sfârșitul celor șaptezeci de ani, iudeii s-au întors pentru a restaura și a rezidi Ierusalimul. Întoarcerea lor, în timpul celor trei decrete, a marcat începutul (457 î.Hr.) al celor două mii trei sute de ani ai vedeniei „mareh”, care a dus la arătarea lui Hristos în Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844. Cele trei decrete au marcat începutul perioadei profetice și au fost necesare toate cele trei decrete pentru ca perioada profetică să înceapă, deși întoarcerea și rezidirea au început odată cu primul decret al lui Cirus.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „În capitolul al șaptelea din Ezra se găsește decretul. Versetele 12−26. În forma sa cea mai completă, el a fost emis de Artaxerxe, împăratul Persiei, în anul 457 î.Hr. Dar în Ezra 6:14 se spune că casa Domnului din Ierusalim a fost zidită „după porunca [„decretul”, în notă marginală] a lui Cirus, a lui Darius și a lui Artaxerxe, împăratul Persiei.” Acești trei împărați, prin inițierea, reafirmarea și desăvârșirea decretului, l-au adus la desăvârșirea cerută de profeție pentru a marca începutul celor 2300 de ani. Luând anul 457 î.Hr., data la care decretul a fost completat, ca dată a poruncii, s-a văzut că fiecare specificație a profeției privitoare la cele șaptezeci de săptămâni fusese împlinită.” Tragedia veacurilor, 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Din 1798 până în 1844, cei trei îngeri ai Apocalipsei au intrat în istoria profetică, iar după cum cele trei decrete au marcat începutul profeției de două mii trei sute de ani, acei trei îngeri au marcat încheierea profeției. Perioada profetică s-a încheiat odată cu venirea celui de-al treilea înger, după cum începuse odată cu venirea celui de-al treilea decret, căci Isus identifică întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul unui lucru.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Iudeii au început să se întoarcă sub primul decret, iar în vremea celui de-al doilea decret au desăvârșit Templul. Al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844, iar înainte de acea dată mileriții desăvârșiseră templul spiritual, pentru a cărui reclădire ieșiseră din Babilonul spiritual. El trebuia să fie desăvârșit, căci la 22 octombrie 1844 Solul legământului urma să vină deodată la Templul Său. Acel templu era poporul milerit, care a intrat în legământ la 22 octombrie 1844 și pe care Petru îl identifică drept un templu.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, bineplăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. 1 Petru 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Templul millerit a fost construit între 1798 și 1844, adică patruzeci și șase de ani, sau, profetic, trei zile, căci Hristos a arătat că sunt necesare trei zile pentru a ridica un templu.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> Paștele iudeilor era aproape, și Isus S-a suit la Ierusalim. Și a găsit în templu pe cei ce vindeau boi și oi și porumbei, și pe schimbătorii de bani șezând; și, făcând un bici din șnururi, i-a alungat pe toți din templu, împreună cu oile și boii; a vărsat banii schimbătorilor și a răsturnat mesele; și le-a zis celor ce vindeau porumbei: Luați acestea de aici; nu faceți din casa Tatălui Meu o casă de negustorie. Și ucenicii Lui și-au adus aminte că este scris: „Râvna casei Tale m-a mistuit.” Atunci iudeii au răspuns și I-au zis: Ce semn ne arăți nouă, de vreme ce faci aceste lucruri? Isus le-a răspuns și a zis: Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica. Iudeii au zis atunci: Patruzeci și șase de ani s-a zidit templul acesta; și tu îl vei ridica în trei zile? Dar El vorbea despre templul trupului Său. Ioan 2:13-21.

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Sora White afirmă că venirea deodată a solului legământului la templul Său, așa cum este prezentată în cartea Maleahi, și-a găsit împlinirea atunci când Hristos a curățit templul, după cum tocmai s-a arătat în pasajul din Ioan.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> Curățind Templul de cumpărătorii și vânzătorii lumii acesteia, Isus a vestit misiunea Sa de a curăți inima de întinarea păcatului — de dorințele pământești, poftele egoiste, obiceiurile rele care corup sufletul. "Iată, voi trimite solul Meu și va pregăti calea înaintea Mea; și Domnul, pe care Îl căutați, va veni deodată la Templul Său, chiar Solul legământului, în care vă desfătați: iată, El va veni, zice Domnul oștirilor. Dar cine va putea îndura ziua venirii Lui? Și cine va sta în picioare când Se va arăta? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorului. El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în neprihănire. Maleahi 3:1-3." Dorul veacurilor, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Templul din capitolul al doilea al Evangheliei după Ioan a necesitat patruzeci și șase de ani pentru a fi construit, iar Isus a spus că va ridica templul distrus în trei zile. De la 1798 până la 1844 înseamnă patruzeci și șase de ani, și aceasta identifică sosirea celor trei îngeri (zile) din Apocalipsa, capitolul paisprezece, care fuseseră prefigurați de cele trei decrete ce au inițiat profeția de două mii trei sute de ani. Cei patruzeci și șase de ani reprezintă perioada în care Hristos a ridicat templul mișcării milerite, căci înainte de acea vreme sanctuarul spiritual și Israelul spiritual fuseseră călcate în picioare de Babilonul spiritual.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

Când Hristos a curățit templul la Paște, la începutul slujirii Sale, El împlinea profeția despre Solul Legământului care vine deodată în templul Său, așa cum este enunțată în Maleahi. La 22 octombrie 1844, Hristos a venit deodată în templul Său, și Îi luase patruzeci și șase de ani să-Și ridice templul dărâmat.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Sfânta Sfintelor, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prorocită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare din Matei 25. Marea Luptă, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Prima perioadă a mâniei s-a încheiat în 1798, iar sfârșitul ultimei perioade a mâniei a fost în 1844. Începutul perioadei de patruzeci și șase de ani, în cadrul căreia Hristos a ridicat templul mișcării milerite, a ilustrat sfârșitul, căci atât începutul, cât și sfârșitul erau marcate de încetarea mâniei lui Dumnezeu împotriva poporului Său, întrucât Isus identifică întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul lui.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

Vom continua în articolul următor studiul nostru asupra instrucțiunii date lui Daniel de către Gabriel.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> Cartea Apocalipsei trebuie deschisă poporului. Mulți au fost învățați că este o carte pecetluită, dar ea este pecetluită numai pentru aceia care resping adevărul și lumina. Adevărurile cuprinse în ea trebuie proclamate, pentru ca oamenii să aibă prilejul de a se pregăti pentru evenimentele care urmează atât de curând să aibă loc. Solia îngerului al treilea trebuie prezentată ca singura speranță pentru mântuirea unei lumi care piere.

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> Primejdiile zilelor de pe urmă sunt peste noi, iar în lucrarea noastră trebuie să avertizăm poporul cu privire la primejdia în care se află. Să nu lăsăm neabordate scenele solemne pe care profeția le-a descoperit ca fiind pe punctul de a avea loc curând. Suntem soli ai lui Dumnezeu; nu avem timp de pierdut. Cei care voiesc să fie împreună-lucrători cu Domnul nostru Isus Hristos vor dovedi un interes profund pentru adevărurile cuprinse în această carte. Prin condei și prin glas se vor strădui să facă clare lucrurile minunate pe care Hristos a venit din cer să le descopere. Signs of the Times, 4 iulie 1906.

Back to Articles