Article

# Cartea lui Daniel - Numărul o sută șaizeci și șase

Deslușirea profeției: Revoluția Franceză, Rusia lui Putin și conflictul ucrainean

Author

Jeff Pippenger

Published

March 29, 2024

Formats

PDF
Word

Pe măsură ce începem să analizăm tipificarea timpului sfârșitului în 1989, pe baza istoriei profetice a versetului zece, este necesar să ne întoarcem la istoria celei de-a treia generații a ambelor coarne ale fiarei pământului. În 1913, cornul fiarei pământului, cel al Republicanismului, și-a început generația de compromis cu sistemul bancar globalist, iar în 1919, cel al Protestantismului adevărat și-a început generația de compromis cu teologii Protestantismului apostat și, de asemenea, cu Asociația Medicală Americană, în timp ce a cedat lumii acreditarea sistemului său de învățământ. Ambele coarne au inițiat o relație de compromis cu lumea, care avea să schimbe direcția mesajelor lor respective de atunci înainte.

În acea istorie, punctul de pornire pentru împăratul de la miazănoapte și pentru împăratul de la miazăzi din zilele de pe urmă a ajuns, de asemenea, la un punct de cotitură. Minunea de la Fatima a avut loc la 13 octombrie 1917, la Fatima, în Portugalia. A fost culminarea unei serii de apariții mariane, la care au fost martori trei copii păstori: Lucia dos Santos și verii ei, Francisco și Jacinta Marto. Potrivit relatărilor copiilor, Fecioara Maria, identificată drept Maica Domnului de la Fatima, li s-a arătat în ziua de 13 a fiecărei luni, din mai până în octombrie 1917.

În timpul ultimei apariții, la 13 octombrie 1917, zeci de mii de persoane s-au adunat la Cova da Iria, lângă Fatima, așteptând să asiste la un miracol, așa cum fusese prezis de copii. Potrivit martorilor, soarele părea să-și schimbe culorile, să se rotească și să danseze pe cer. Acest eveniment a ajuns să fie cunoscut drept Miracolul Soarelui sau Miracolul de la Fatima.

Miracolul de la Fatima este un eveniment semnificativ în istoria și devoțiunea catolică și a constituit, de-a lungul anilor, subiectul a numeroase studii, dezbateri și interpretări religioase. Evenimentele de la Fatima au avut un impact durabil asupra pietății populare, a devoțiunii mariane și a interpretării temelor apocaliptice în cadrul Bisericii Catolice.

Revoluția bolșevică a avut loc în Rusia la 7 noiembrie 1917, când forțele bolșevice, conduse de Vladimir Lenin și de Partidul Bolșevic, au preluat controlul asupra principalelor clădiri guvernamentale și a infrastructurii-cheie din Petrograd (astăzi Sankt Petersburg). Acest eveniment a marcat punctul culminant al Revoluției Ruse din 1917, care începuse cu Revoluția din Februarie, mai devreme în acel an, ce a dus la abdicarea Țarului Nicolae al II-lea și la instaurarea unui guvern provizoriu.

În timpul Revoluției, bolșevicii au răsturnat cu succes guvernul provizoriu și au instaurat controlul sovietic asupra Rusiei. Bolșevicii au proclamat înființarea unui stat socialist și au început punerea în aplicare a programului lor revoluționar, incluzând naționalizarea industriei, redistribuirea pământului și retragerea Rusiei din Primul Război Mondial. Revoluția din Octombrie a condus în cele din urmă la crearea Uniunii Sovietice și a avut consecințe profunde și de lungă durată pentru Rusia și pentru lume, modelând cursul istoriei secolului al XX-lea.

Isus ilustrează sfârșitul prin început și, pentru a-i înțelege pe deplin pe împăratul de la miazănoapte și pe împăratul de la miazăzi din zilele din urmă, este necesar să le înțelegem începuturile. Împărații literali de la miazăzi și de la miazănoapte, identificați în capitolul unsprezece din Daniel, sunt definiți ca puterea care stăpânește teritoriul literal al Egiptului, drept împăratul de la miazăzi, și puterea care stăpânește teritoriul geografic literal asociat cu Babilonul, drept împăratul de la miazănoapte.

Profeția literală a trecut în profeție spirituală în vremea crucii, când vechiul Israel literal trecea la Israelul spiritual modern. Roma păgână literală a călcat în picioare Ierusalimul literal timp de trei ani și jumătate literali, din anul 67 d.Hr. până în anul 70 d.Hr., iar Roma papală spirituală a călcat în picioare Ierusalimul spiritual timp de trei ani și jumătate spirituali.

Babilonul spiritual este identificat în Apocalipsa, capitolul șaptesprezece, ca desfrânata care săvârșește curvie cu împărații pământului. Egiptul spiritual este identificat în Apocalipsa, capitolul unsprezece, ca Franța ateistă. Atât manifestarea modernă a împăratului spiritual de la miazănoapte, care a primit rana de moarte la timpul sfârșitului în 1798 și apoi a ripostat, la timpul sfârșitului, în 1989, împotriva manifestării moderne a împăratului spiritual de la miazăzi, cât și manifestarea modernă a împăratului spiritual de la miazăzi sunt reprezentate în versetul patruzeci din Daniel 11. Ambele puteri, în manifestarea lor din zilele de pe urmă, își au originile în intervalul 1917–1918, care este același interval cu generația compromisului pentru ambele coarne ale fiarei din pământ. Aceste începuturi trebuie recunoscute pentru a aplica în mod corect încheierile. Începuturile împăraților de la miazănoapte și de la miazăzi din zilele de pe urmă încep amândouă la Revoluția Franceză.

> În secolul al șaisprezecelea, Reforma, punând Biblia deschisă înaintea poporului, a căutat să pătrundă în toate țările Europei. Unele națiuni au primit-o cu bucurie, ca pe un sol al Cerului. În alte ținuturi, papalitatea a izbutit, într-o mare măsură, să-i împiedice intrarea; iar lumina cunoașterii biblice, cu influențele ei înălțătoare, a fost aproape cu desăvârșire exclusă. Într-o țară, deși lumina a pătruns, întunericul n-a cuprins-o. Vreme de secole, adevărul și eroarea s-au luptat pentru întâietate. În cele din urmă, răul a triumfat, iar adevărul Cerului a fost izgonit. 'Aceasta este condamnarea: lumina a venit în lume, iar oamenii au iubit mai mult întunericul decât lumina.' Ioan 3:19. Națiunea a fost lăsată să culeagă roadele căii pe care o alesese. Influența restrângătoare a Duhului lui Dumnezeu a fost retrasă de la un popor care disprețuise darul harului Său. Răului i s-a îngăduit să ajungă la maturitate. Și întreaga lume a văzut rodul respingerii voite a luminii.

> Războiul împotriva Bibliei, purtat de-a lungul atâtor secole în Franța, a culminat în scenele Revoluției. Acea cumplită izbucnire n-a fost decât rezultatul legitim al suprimării Scripturilor de către Roma. Ea a oferit cea mai izbitoare ilustrare a punerii în aplicare a politicii papale, la care lumea a fost vreodată martoră—o ilustrare a rezultatelor către care, de peste o mie de ani, învățătura Bisericii Romei se îndrepta.

> Suprimarea Sfintelor Scripturi în perioada supremației papale a fost prevestită de profeți; iar Revelatorul arată, de asemenea, urmările îngrozitoare care aveau să se abată, în special asupra Franței, ca urmare a dominației „omului fărădelegii”. Marea Controversă, 265, 266.

Revoluția Franceză a fost produsă prin suprimarea Scripturilor „în perioada supremației papale”. Nașterea ateismului, care avea să devină arhiinamic al papalității, a fost provocată chiar de papalitate. Revoluția Franceză a avut loc între 1789 și 1799, însă spiritul revoluționar ateist care a început în Franța a continuat să se răspândească în toată Europa și dincolo de ea. La o sută optsprezece ani după încheierea revoluției din Franța, Revoluția Rusă a început în Rusia. Revoluția ateismului care a început în Franța s-a încheiat în Rusia, iar în 1917 Rusia a devenit reprezentantul profetic al națiunii simbolizate de ateismul Egiptului. Puterea balaurului, reprezentată ca împăratul de la miazăzi, migrase din Franța în Rusia.

Revoluția din Franța a fost reprezentată, în plan politic și profetic, de Napoleon Bonaparte, iar în acest sens Napoleon reprezintă primul conducător al unei națiuni întemeiate în urma unei revoluții provocate de ateismul Egiptului. Narcisismul lui Napoleon își găsește o repetare potrivită în narcisismul lui Putin.

Napoleon era profund conștient de puterea imaginii și a propagandei, la fel ca Putin, care a fost ofițer KGB. KGB-ul este specializat în propagandă. Napoleon a utilizat portretistica drept mijloc de a-și proiecta în fața publicului autoritatea, puterea și imaginea de conducător. El a comandat portrete unora dintre cei mai renumiți artiști ai epocii sale, între care Jacques-Louis David, Antoine-Jean Gros și Jean-Auguste-Dominique Ingres, printre alții.

Acele portrete îl înfățișau pe Napoleon în diverse ipostaze și cadre, de la portrete oficiale de stat până la scene mai informale. Ele au servit nu doar drept mementouri personale pentru însuși Napoleon, ci și ca instrumente de răspândire a imaginii și influenței sale atât pe plan intern, cât și pe plan internațional. Putin a înfăptuit un demers identic pentru sine, printr-o multitudine de imagini cu propria persoană, în ipostaze care rivalizează cu cele ale oricărui influencer modern de pe Internet.

La începutul Revoluției Franceze, regele, familia sa și suita sa au fost înlăturați și executați. La începutul Revoluției Ruse, Țarul, familia sa și suita sa au fost înlăturați și executați. Revoluția care a început în Franța a culminat în Rusia. Revoluția Franceză este subiectul profeției din capitolul unsprezece al Apocalipsei și, prin urmare, Revoluția Franceză este supusă regulilor interpretării profetice. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru, așadar Revoluția Rusă constituie sfârșitul Revoluției Franceze.

Vladimir Putin reprezintă ultimul conducător al unei națiuni întemeiate printr-o revoluție provocată de ateismul Egiptului. Primul conducător al Rusiei a fost Vladimir Lenin. Numele "Vladimir" este de origine slavă și este alcătuit din două elemente: "vlad" și "mir". "Vlad" derivă din rădăcina slavă "vladeti", care înseamnă "a conduce" sau "a exercita puterea". "Mir" înseamnă "lume". Primul Vladimir (Lenin) îl prefigurează pe ultimul Vladimir (Putin), care este, de asemenea, prefigurat de primul conducător al revoluției ateismului (Napoleon).

În urma înfrângerii lui Napoleon în Războiul celei de-a Șasea Coaliții și a Tratatului de la Fontainebleau din aprilie 1814, el a abdicat de la tronul Franței și a fost exilat pe insula mediteraneană Elba. I s-a acordat suveranitatea asupra insulei și i s-a permis să păstreze titlul de Împărat, deși într-o capacitate mult diminuată. Napoleon a petrecut aproximativ zece luni pe Elba, perioadă în care a elaborat planuri de a reveni la putere în Franța. După evadarea sa de pe Elba și scurta sa revenire la putere în Franța în timpul celor O Sută de Zile, Napoleon a fost înfrânt în mod decisiv în bătălia de la Waterloo, în iunie 1815. După această înfrângere, puterile Aliate, în special Marea Britanie, au fost hotărâte să împiedice ca Napoleon să mai provoace alte tulburări. În consecință, el a fost din nou exilat, de această dată pe îndepărtata insulă Sfânta Elena din Atlanticul de Sud. Napoleon și-a petrecut restul vieții în exil pe Sfânta Elena, până la moartea sa în 1821.

Putin este un reprezentant al vechii gărzi a KGB-ului. KGB-ul a fost principala agenție de securitate și de informații a Uniunii Sovietice din 1954 până la dizolvarea acesteia în 1991. Era responsabil pentru securitatea internă, activitatea de contrainformații și culegerea de informații, atât pe plan intern, cât și pe plan internațional. KGB-ul era cunoscut pentru vasta sa rețea de spioni, operațiunile de supraveghere și rolul său în menținerea controlului regimului comunist asupra populației. Vladimir Putin a fost membru al KGB-ului (Comitetul pentru Securitatea Statului), principala agenție de securitate și de informații a Uniunii Sovietice.

Putin a intrat în KGB în 1975, după ce a absolvit Universitatea de Stat din Leningrad. Putin a lucrat pentru KGB până la prăbușirea Uniunii Sovietice în 1991, după care a intrat în politică și, în cele din urmă, a devenit președintele Rusiei în 2000. Formația sa în KGB a exercitat o influență semnificativă asupra abordării sale a actului de guvernare și a politicii externe. Primul exil al lui Napoleon pe Insula Elba reprezintă perioada 1991 până în 2000, când filosofia KGB-ului a revenit. Când Putin va fi în cele din urmă înfrânt, așa cum este reprezentat în versetele treisprezece până la cincisprezece, acea a doua înfrângere (prima fiind cea din 1989) este tipificată de Waterloo și de al doilea exil al lui Napoleon, în care a murit.

Napoleon a aplicat papalității rana de moarte în 1798 și 1799. În 1799, Revoluția Franceză s-a încheiat în Franța, dar până în 1917 revoluția ajunsese în Rusia prin Revoluția Bolșevică. În 1917, în Portugalia, a avut loc miracolul de la Fatima, iar celor trei copii care, se presupune, au comunicat cu Maria și Iosif li s-au dat trei mesaje secrete. Cele trei mesaje erau secrete în sensul că trebuiau să fie citite doar de către papă, regele de la miazănoapte. Mesajele îi cereau papei să convoace o întrunire specială cu conducătorii Bisericii Catolice și să țină o ceremonie specială, pentru a consacra Rusia, care cu un an înainte tocmai devenise Rusia comunistă, Fecioarei Maria.

Mesajele conțineau un avertisment că, dacă Papa refuza să dea curs poruncii de a consacra Rusia Mariei, lumea avea să sufere un alt război mondial (Primul Război Mondial urma să se încheia în luna de după miracol). Mesajele de la Fatima au devenit un cadru pentru interpretarea profetică catolică conservatoare. Acestea au identificat o luptă în cadrul Bisericii Catolice între catolicismul conservator, reprezentat de Papa Ioan Paul al II-lea și de Conciliul Vatican I, și catolicismul liberal, reprezentat de actualul "papă woke" și de Conciliul Vatican II.

În mesajele de la Fátima, „papăl cel bun” era „papăl alb”, iar „papăl cel rău” era „papăl negru”. Papa cel bun, Papa Ioan Paul al II-lea, a fost papa conservator care a identificat Fecioara de la Fátima drept idolul său călăuzitor, iar papa cel rău este „papa woke”, care respinge, de asemenea, orice mesaje din partea așa-numitei Fecioare Maria. Când vizitați sanctuarul de la Fátima, în Portugalia, la intrarea în incintă accesul este încadrat de două statui uriașe, un papă negru pe o parte și un papă alb pe cealaltă, reprezentând astfel lupta interioară identificată în profețiile de la Fátima.

Celălalt element al celor trei mesaje secrete de la Fatima a fost accentul pus asupra războiului dintre catolicism (împăratul de la miazănoapte) și ateism (împăratul de la miazăzi). Fără a recunoaște că războiul dintre catolicism și Rusia ateistă este o temă a profeției satanice, care dirijează o mare parte a catolicismului, este dificil, dacă nu imposibil, de înțeles sprijinul pe care Biserica Catolică l-a acordat Germaniei naziste în timpul celui de-Al Doilea Război Mondial.

Bătălia de la Leningrad, care a durat de la 8 septembrie 1941 până la 27 ianuarie 1944, în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, a fost unul dintre cele mai îndelungate și mai brutale asedii din istorie. Bătălia de la Stalingrad, desfășurată între 23 august 1942 și 2 februarie 1943, este adesea considerată cea mai sângeroasă și mai semnificativă bătălie a celui de-al Doilea Război Mondial. Ea s-a soldat cu pierderi imense de ambele părți, estimările depășind 2 milioane de victime în total, incluzând morți, răniți și soldați luați prizonieri. Bătălia de la Stalingrad a marcat, de asemenea, un punct de cotitură în război, întrucât s-a încheiat cu o victorie sovietică decisivă asupra armatei germane și a dus, în cele din urmă, la înfrângerea Germaniei naziste.

Fără a recunoaște războiul purtat de Germania nazistă împotriva Rusiei, în special în cele două bătălii tocmai citate, este dificil de înțeles rolul Germaniei ca aliat secret al Bisericii Catolice. Fără înțelegerea premiselor unui război spiritual purtat de catolicism — motivat de profeția satanică a Mariei de la Fatima — împotriva ateismului Rusiei și, ulterior, al Uniunii Sovietice comuniste, rațiunea pentru care catolicismul a ascuns în taină și apoi a transportat criminali de război naziști în întreaga lume după cel de-al Doilea Război Mondial rămâne neînțeleasă. Naziștii au fost armata prin interpuși a catolicismului în lupta catolicismului împotriva Rusiei.

În această logică profetică, Putin, conducătorul Rusiei atee, este implicat într-un război în Ucraina, ai cărei conducători sunt cunoscuți în mod deschis ca fiind naziști. Infanteria războiului de la Fatima împotriva ateismului, din timpul celui de-al Doilea Război Mondial și ulterior, o constituie fascismul și nazismul. Desigur, deși această realitate privitoare la conducătorii guvernului ucrainean este bine documentată, manifestarea modernă a Ministerului Reich-ului pentru Iluminare Publică și Propagandă al lui Hitler (presa mainstream) a ascuns aceste fapte pe cât a putut.

Numele „Ucraina” este derivat din cuvântul slav „ukraina”, care înseamnă „teritoriu de frontieră” sau „margine”. Termenul se referea istoric la regiunile de graniță ale Rus’ Kievene, statul medieval care a precedat Ucraina de astăzi și care era situat la răscrucea dintre Europa de Est și Eurasia. De-a lungul istoriei, ea a slujit drept loc de întâlnire între diverse culturi, civilizații și imperii, între care Imperiul Bizantin, Imperiul Otoman, Imperiul Rus și altele. Poziția sa strategică a făcut din ea un teritoriu de frontieră care a cunoscut interacțiuni culturale, politice și militare semnificative. În perioada medievală, Ucraina a constituit regiunea de frontieră a Rus’ Kievene, care era un stat puternic ce cuprindea părți din actualele Ucraina, Rusia și Belarus. Pe măsură ce Rus’ Kieveană s-a extins și s-a restrâns de-a lungul timpului, granițele sale s-au modificat adesea, iar Ucraina a rămas la periferia statului.

După prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989, așa cum este reprezentată în versetul zece, versetele unsprezece și doisprezece identifică o bătălie în care împăratul de la miazăzi ripostează și îl biruie pe împăratul de la miazănoapte. Acea bătălie s-a dat la Raphia, care era hotarul dintre stăpânirile împăratului de la miazăzi și ale împăratului de la miazănoapte.

Bătălia de la Rafia, care a avut loc în anul 217 î.Hr., își ia numele de la cetatea în apropierea căreia s-a desfășurat lupta. Rafia era o cetate situată în regiunea de coastă a Palestinei antice, aproape de granița dintre Regatul Ptolemaic al Egiptului și Imperiul Seleucid. La vremea bătăliei, granița dintre Regatul Ptolemaic al Egiptului, condus de regele Ptolemeu al IV-lea Filopator, și Imperiul Seleucid, condus de regele Antioh al III-lea, se afla în vecinătatea Rafiei. Bătălia s-a dat în apropierea acestei regiuni de frontieră, întrucât ambele părți căutau să-și afirme controlul asupra unor teritorii strategice din Levant.

Orașul antic Rafia se află în apropierea orașului modern Rafah. Rafah este un oraș situat în sudul Fâșiei Gaza, care face parte din teritoriile palestiniene. După victoria lui Ptolemeu la Rafia, în 217 î.Hr., el a inițiat persecuții împotriva iudeilor din Ierusalim, precum și în Egipt. Victoria a fost de scurtă durată și, ca să spunem așa, el și-a întâlnit Waterloo-ul în următoarele trei versete. În versetul treisprezece, împăratul din nord, anterior înfrânt, revine, iar până la versetul cincisprezece îl biruiește pe împăratul din sud.

Victoria lui Putin în Ucraina va fi folosită de Putin, fost ofițer KGB specializat în propagandă, pentru a expune, cel mai probabil, rădăcinile naziste ale conducerii ucrainene, și pentru a-i expune, de asemenea, pe cei din lumea occidentală care au susținut regimul din lăcomie economică, și, fără îndoială, pentru a scoate la iveală și siturile negre și laboratoarele biologice ascunse folosite de globaliști, care au fost finanțate de contribuabilii Statelor Unite.

Acele revelații vor distruge actualele teze de discurs ale globaliștilor mondiali, precum și pe cele ale portavocilor Partidului Democrat din Statele Unite. Acea victorie a lui Putin îi va conferi celui de-al optulea președinte, care este dintre cei șapte, mandatul de a-și asuma rolul de despot profetic care apare pe scena istoriei imediat înainte de versetul șaisprezece; iar versetul șaisprezece este legea duminicală care va veni în curând.

În versetul treisprezece, împăratul de la miazănoapte își regrupează armata, iar în versetul paisprezece, Roma păgână apare pentru întâia oară în istorie, deși încă nu este împăratul de la miazănoapte. Acolo este identificată drept simbolul care „stabilește vedenia” și drept puterea care se înalță și apoi cade. După victoria lui Putin în războiul din Ucraina, papalitatea va începe să se înalțe pe scena politicii mondiale, chiar înaintea legii duminicale din versetul șaisprezece.

Revoluția Franceză și legătura ei cu Revoluția Rusă; Napoleon și Putin; minunea de la Fatima și cele trei secrete ale sale; alianța secretă dintre Vatican și Hitler, alianța secretă dintre Vatican și Reagan, sunt toate „roți” profetice care se intersectează în istoria versetelor unsprezece până la cincisprezece, istorie care se desfășoară în perioada de la 11 septembrie 2001 până la legea duminicală în Statele Unite. A fost important să prezentăm un scurt rezumat al acestor „roți” profetice înainte de a aborda versetul zece.

Articolul următor este preluat din „NBC News”, care este pe cât se poate de „Main Stream Media”, iar „MSM” este versiunea modernă a aparatului de propagandă al lui Hitler din timpul celui de-Al Doilea Război Mondial. Articolul este, desigur, anti-Putin, anti-rusesc și pro-Ucraina, dar nu acesta este punctul. Ca cetățeni ai împărăției cerești, poporul lui Dumnezeu nu trebuie să susțină niciuna dintre părțile unei lucrări satanice, iar orice război este o lucrare satanică.

Scopul acestui articol este de a-i informa pe cei care nu sunt familiarizați cu războiul profetic dintre Catolicismul (regele nordului) și ateismul (regele sudului), precum și cu faptul că, în conflictul acestor două puteri profetice, nazismul a fost folosit ca armată interpusă a Catolicismului (așa cum Statele Unite au fost folosite în 1989). Cei care studiază profeția au nevoie de suficiente dovezi pentru a vedea că fundalul istoric atât al Celui de-al Doilea Război Mondial, cât și al Războiului Rece se regăsește în războiul actual din Ucraina, pe măsură ce acesta împlinește versetele unsprezece și doisprezece din capitolul unsprezece al lui Daniel.

> Evenimente istorice, care arătau împlinirea directă a profeției, au fost prezentate poporului, iar profeția a fost înțeleasă ca o descriere figurată a evenimentelor care duc până la încheierea istoriei acestui pământ. Solii alese, cartea 2, 102.

Articol NBC News: „Problema nazistă a Ucrainei este reală, chiar dacă afirmația lui Putin despre «denazificare» nu este”

> Dintre numeroasele distorsiuni fabricate de președintele rus Vladimir Putin pentru a justifica asaltul Rusiei asupra Ucrainei, poate cea mai bizară este afirmația sa că acțiunea a fost întreprinsă pentru a „denazifica” țara și conducerea ei. În justificarea pătrunderii pe teritoriul vecinului său cu tancuri blindate și avioane de vânătoare, Putin a declarat că demersul a fost întreprins „pentru a proteja oamenii” care au fost „supuși hărțuirii și genocidului” și că Rusia „va urmări demilitarizarea și denazificarea Ucrainei”.

> Acțiunile distructive ale lui Putin — între care devastarea comunităților evreiești — arată limpede că minte atunci când afirmă că scopul său este să asigure bunăstarea oricui.

> La prima vedere, calomnia lui Putin este absurdă, nu în ultimul rând pentru că președintele Ucrainei, Volodimir Zelenski, este evreu și a declarat că membri ai familiei sale au fost uciși în timpul celui de-al Doilea Război Mondial. De asemenea, nu există dovezi ale unor masacre recente sau ale unor epurări etnice care să aibă loc în Ucraina. Mai mult, etichetarea dușmanilor drept naziști este un tertip politic obișnuit în Rusia, mai ales din partea unui lider care favorizează campaniile de dezinformare și dorește să inflameze sentimente de răzbunare națională împotriva unui inamic din cel de-al Doilea Război Mondial pentru a justifica cucerirea.

> Dar, chiar dacă Putin recurge la propagandă, este de asemenea adevărat că Ucraina are o veritabilă problemă nazistă — atât în trecut, cât și în prezent. Acțiunile distructive ale lui Putin — între care se numără devastarea comunităților evreiești — arată limpede că el minte când afirmă că scopul său este să asigure bunăstarea oricui. Însă, oricât de importantă ar fi apărarea steagului galben-albastru împotriva agresiunii brutale a Kremlinului, ar fi o omisiune periculoasă negarea istoriei antisemite a Ucrainei și a colaborării ei cu naziștii lui Hitler, precum și, în vremuri mai recente, îmbrățișarea unor facțiuni neonaziste în anumite cercuri.

> De ce se vorbește cu atâta compasiune despre ucrainenii care fug? Sunt albi.

> În ajunul celui de-Al Doilea Război Mondial, Ucraina găzduia una dintre cele mai mari comunități evreiești din Europa, cu estimări ajungând până la 2,7 milioane, un număr remarcabil având în vedere istoricul îndelungat de antisemitism și pogromuri al acestui teritoriu. Până la sfârșit, mai mult de jumătate aveau să piară. Când trupele germane au ocupat Kievul în 1941, au fost întâmpinate de pancarte cu inscripția „Heil Hitler”. La scurt timp, aproape 34.000 de evrei – împreună cu romi și alți „indezirabili” – au fost strânși cu forța și duși către câmpurile din afara orașului sub pretextul strămutării, doar pentru a fi masacrați în ceea ce avea să fie cunoscut drept „Holocaustul prin gloanțe”.

> Ravina Babyn Yar a continuat să se umple, servind drept groapă comună, timp de doi ani. Cu până la 100.000 de oameni uciși acolo, ea a devenit unul dintre cele mai mari locuri individuale de ucidere ale Holocaustului, în afara Auschwitzului și a altor lagăre ale morții. Cercetătorii au remarcat rolul esențial pe care l-au jucat localnicii în executarea ordinelor naziste de ucidere la locul respectiv.

> Astăzi, Ucraina numără între 56.000 și 140.000 de evrei, care se bucură de libertăți și protecții pe care bunicii lor nu și le-ar fi putut imagina niciodată. Aceasta include o lege actualizată, adoptată luna trecută, care incriminează actele antisemite. Din nefericire, legea a fost menită să răspundă unei creșteri pronunțate a manifestărilor publice de bigotism, inclusiv vandalism cu svastici al sinagogilor și memorialelor evreiești, precum și marșuri tulburătoare la Kiev și în alte orașe, care celebrau Waffen-SS.

> Într-o altă evoluție de rău augur, Ucraina a ridicat în ultimii ani un număr excesiv de statui în onoarea naționaliștilor ucraineni ale căror moșteniri sunt pătate de antecedentele lor indiscutabile ca interpuși ai naziștilor. Ziarul The Forward a catalogat o parte dintre acești deplorabili, inclusiv pe Stepan Bandera, liderul Organizației Naționaliștilor Ucraineni (OUN), ai cărui adepți au acționat ca membri ai milițiilor locale pentru SS și armata germană. „Ucraina are câteva zeci de monumente și zeci de denumiri de străzi care îl glorifică pe acest colaborator nazist, suficiente pentru a necesita două pagini Wikipedia separate”, a scris The Forward.

> O altă figură frecvent onorată este Roman Șuhevici, venerat ca un luptător pentru libertatea Ucrainei, dar și conducătorul unei temute unități de poliție auxiliară nazistă, despre care Forward notează că a fost "responsabilă de măcelărirea a mii de evrei și ... polonezi." Au fost ridicate, de asemenea, statui în onoarea lui Iaroslav Stețko, fost președinte al OUN, care a scris: "Insist asupra exterminării evreilor din Ucraina."

> În ultimul deceniu, grupările de extremă dreapta au câștigat, de asemenea, influență politică, niciuna dintre ele nefiind mai înfiorătoare decât Svoboda (fostul Partid Social-Național din Ucraina), al cărei lider a susținut că țara era controlată de o „mafie moscovito-evreiască”, iar al cărei adjunct a folosit o insultă antisemită pentru a o descrie pe actrița evreică, născută în Ucraina, Mila Kunis. Svoboda a trimis mai mulți membri în Parlamentul Ucrainei, inclusiv pe unul care a numit Holocaustul o „perioadă luminoasă” în istoria omenirii, potrivit revistei Foreign Policy.

> La fel de tulburător este faptul că neo-naziștii se regăsesc în unele dintre batalioanele de voluntari ale Ucrainei, ale căror rânduri sunt în creștere. Aceste batalioane sunt călite în luptă după ce au purtat unele dintre cele mai dure lupte de stradă împotriva separatiștilor susținuți de Moscova în estul Ucrainei, în urma invaziei Crimeei de către Putin din 2014. Unul este Batalionul Azov, fondat de un suprematist alb declarat, care susținea că menirea națională a Ucrainei era să scape țara de evrei și de alte rase inferioare. În 2018, Congresul Statelor Unite a stipulat că ajutorul său pentru Ucraina nu putea fi folosit „pentru a furniza arme, instruire sau altă asistență Batalionului Azov”. Cu toate acestea, Azov este acum membru oficial al Gărzii Naționale a Ucrainei.

> În mod cert, nimic din acest context tulburător nu justifică suferința care s-a abătut asupra ucrainenilor în ultimele câteva săptămâni — și este puțin probabil ca Putin să fi fost motivat de așa ceva când și-a lansat invazia. Într-adevăr, din cauza lui Putin, evreii care locuiesc în Odesa, Harkiv și alte orașe din est se află sub o presiune extremă. În timp ce mulți s-au adăpostit în sinagogile și centrele evreiești locale, alții au fugit în țări străine, inclusiv în Israel, care i-a îndemnat pe toți evreii să părăsească Ucraina.

> Bunicii mei înșiși au fost nevoiți să fugă din vestul Ucrainei pentru a scăpa de persecuție, și este tragic să vezi cum acest ciclu continuă. Dacă țara degenerează în haos și insurgență, evreii ar putea fi din nou în pericol din partea unora dintre concetățenii lor. A nu recunoaște această amenințare înseamnă că se întreprinde prea puțin pentru a o preîntâmpina.

> Dar chiar dacă anumite elemente ale țării au fost legate de una dintre cele mai odioase mișcări din istorie, a te poziționa de partea Ucrainei este, fără îndoială, postura onorabilă de adoptat în această dramă. Chiar acum, cu fiecare zi în care Putin își intensifică asaltul împotriva poporului ucrainean cu un zel propriu strategiei pământului pârjolit, este greu să nu vezi cine merită cu adevărat cuvântul cu N.

> Allen Ripp, 5 martie 2022 – Sursa

Vom continua acest studiu în următorul nostru articol.

> Cei care nu își pot aminti trecutul sunt condamnați să îl repete. George Santayana.

> Tot ceea ce Dumnezeu a rânduit în istoria profetică să se împlinească în trecut s-a împlinit, iar tot ceea ce încă urmează să vină, în ordinea sa, se va împlini. Daniel, profetul lui Dumnezeu, stă la locul său. Ioan stă la locul său. În Apocalipsă, Leul din seminția lui Iuda le-a deschis celor ce studiază profeția cartea lui Daniel, și astfel Daniel stă la locul său. El depune mărturie, aceea pe care Domnul i-a descoperit-o în vedenie cu privire la marile și solemnele evenimente pe care trebuie să le cunoaștem, în timp ce stăm chiar la pragul împlinirii lor.

> În istorie și în profeție, Cuvântul lui Dumnezeu înfățișează îndelungatul conflict dintre adevăr și eroare. Acest conflict este încă în desfășurare. Lucrurile care au fost se vor repeta. Vechele controverse vor fi reînviate, iar teorii noi vor apărea necontenit. Însă poporul lui Dumnezeu, care, prin credința sa și prin împlinirea profeției, a avut un rol în proclamarea soliei primului înger, a celui de-al doilea și a celui de-al treilea, știe care este poziția sa. Are o experiență mai prețioasă decât aurul curat. Trebuie să stea neclintit ca o stâncă, ținând cu tărie începutul încrederii sale până la sfârșit. Mesaje alese, cartea 2, 109.

Back to Articles