Article

# Elijah - Number Eight

Ilie - Numărul opt

Jericho

Ierihon

Author

Jeff Pippenger

Published

October 9, 2023

Formats

PDF
Word

In the beginning of ancient literal Israel and also the beginning of modern spiritual Israel, at the Red Sea crossing, and then at the great disappointment, a series of progressive tests began that ultimately arrived at the final test. The failure of that last test in the book of Numbers and in Millerite history marks the beginning of a wilderness wandering.

La începutul Israelului literal din vechime, la trecerea Mării Roșii, precum și la începutul Israelului spiritual modern, la Marea Dezamăgire, a început o serie de încercări progresive care, în cele din urmă, au culminat cu încercarea finală. Eșecul acelei ultime încercări, în cartea Numeri și în istoria milerită, marchează începutul unei rătăciri în pustie.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.

> Timp de patruzeci de ani, necredința, cârtirea și răzvrătirea au împiedicat intrarea Israelului din vechime în țara Canaanului. Aceleași păcate au întârziat intrarea Israelului modern în Canaanul ceresc. În niciunul dintre cazuri, făgăduințele lui Dumnezeu nu au fost de vină. Necredința, spiritul lumesc, neconsacrarea și dezbinările din mijlocul poporului care mărturisește a fi al Domnului ne-au ținut în această lume a păcatului și a durerii atâția ani.

> “We may have to remain here in this world because of insubordination many more years, as did the children of Israel; but for Christ’s sake, His people should not add sin to sin by charging God with the consequence of their own wrong course of action.” Evangelism, 696.

> S-ar putea să fim nevoiți să rămânem aici, în această lume, din pricina nesupunerii, încă mulți ani, așa cum au rămas copiii lui Israel; dar, de dragul lui Hristos, poporul Său nu ar trebui să adauge păcat la păcat, punând în seama lui Dumnezeu consecința propriului lor curs greșit de acțiune. Evangelism, 696.

At the end of ancient Israel’s history, as in the beginning there was a progressive testing process which ended when ancient literal Israel was taken into captivity in Babylon. At the end of modern spiritual Israel, they too will face a progressive testing process. That process ends when Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law. As with ancient Israel, modern Israel will be taken captive by spiritual Babylon.

La sfârșitul istoriei Israelului antic, ca și la început, a existat un proces progresiv de încercare care s-a încheiat când Israelul literal antic a fost luat în captivitate în Babilon. La sfârșitul istoriei Israelului spiritual modern, și acesta va trece printr-un proces progresiv de încercare. Acel proces se încheie când adventiștii laodiceeni sunt răsturnați la legea duminicală. Ca și în cazul Israelului antic, Israelul modern va fi luat în captivitate de către Babilonul spiritual.

The Millerite movement that began prophetically in 1798, and ended officially in 1863, typifies the movement of the one hundred and forty-four thousand that began in 1989 and ends at the close of human probation and the Second Coming of Christ. Between the ending of the Millerite movement and the arrival of the mighty movement of the third angel, is the history of the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church.

Mișcarea millerită, care a început, din punct de vedere profetic, în 1798 și s-a încheiat oficial în 1863, tipifică mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii, care a început în 1989 și se încheie odată cu închiderea timpului de probă al omenirii și cu A Doua Venire a lui Hristos. Între încheierea mișcării millerite și apariția puternicei mișcări a îngerului al treilea se află istoria Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea, laodiceană, înregistrată legal.

> “A distance of only eleven days’ journey lay between Sinai and Kadesh, on the borders of Canaan; and it was with the prospect of speedily entering the goodly land that the hosts of Israel resumed their march when the cloud at last gave the signal for an onward movement. Jehovah had wrought wonders in bringing them from Egypt, and what blessings might they not expect now that they had formally covenanted to accept Him as their Sovereign, and had been acknowledged as the chosen people of the Most High?” Patriarchs and Prophets, 376.

> „Între Sinai și Cadeș, la hotarele Canaanului, se întindea o cale de numai unsprezece zile; iar cu perspectiva de a intra curând în țara cea bună, oștirile lui Israel și-au reluat înaintarea când, în cele din urmă, norul a dat semnalul pentru înaintare. Iehova săvârșise minuni scoțându-i din Egipt, și la ce binecuvântări nu s-ar fi putut aștepta ei acum, când încheiaseră în chip solemn legământul de a-L primi ca Suveranul lor și fuseseră recunoscuți ca poporul ales al Celui Preaînalt?” Patriarhi și Profeți, 376.

Their short journey ended up being forty years, due to their unbelief and disobedience. Had they manifested a faith that was based upon their mighty deliverance out of slavery, they would have soon crossed over the Jordan river and entered into the Promised Land. Their first obstacle thereafter would have been the same obstacle that Joshua later took up. After forty years, literal Israel left the wilderness for the Promised Land, and Jericho was their first step, and it stands as a symbol of the power of God unto salvation unto everyone that believes. Jericho is also the symbol of the work that the Millerite movement was to confront in 1863, but they retreated into the wilderness. The symbolism of Elijah is directly connected with the symbolism of Jericho, and it is informative to consider Elijah’s historical connection with Jericho.

Călătoria lor scurtă a ajuns să dureze patruzeci de ani, din pricina necredinței și neascultării lor. Dacă ar fi manifestat o credință întemeiată pe puternica lor izbăvire din robie, ar fi trecut curând Iordanul și ar fi intrat în Țara Făgăduită. Primul lor obstacol, după aceea, ar fi fost același obstacol pe care Iosua l-a înfruntat mai târziu. După patruzeci de ani, Israelul literal a părăsit pustia îndreptându-se spre Țara Făgăduită, iar Ierihonul a fost primul lor pas; el rămâne un simbol al puterii lui Dumnezeu pentru mântuirea fiecăruia care crede. Ierihonul este, de asemenea, simbolul lucrării pe care mișcarea millerită trebuia să o înfrunte în 1863, însă ei s-au retras în pustie. Simbolismul lui Ilie este în legătură directă cu simbolismul Ierihonului și este instructiv să se ia în considerare legătura istorică a lui Ilie cu Ierihonul.

> Now the rest of the acts of Omri which he did, and his might that he showed, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Israel? So Omri slept with his fathers, and was buried in Samaria: and Ahab his son reigned in his stead. And in the thirty and eighth year of Asa king of Judah began Ahab the son of Omri to reign over Israel: and Ahab the son of Omri reigned over Israel in Samaria twenty and two years. And Ahab the son of Omri did evil in the sight of the Lord above all that were before him. And it came to pass, as if it had been a light thing for him to walk in the sins of Jeroboam the son of Nebat, that he took to wife Jezebel the daughter of Ethbaal king of the Zidonians, and went and served Baal, and worshipped him. And he reared up an altar for Baal in the house of Baal, which he had built in Samaria. And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:27–17:1.

> Iar celelalte fapte ale lui Omri, pe care le-a făcut, și puterea lui pe care a arătat-o, oare nu sunt scrise în cartea Cronicilor împăraților lui Israel? Și Omri a adormit cu părinții săi și a fost îngropat în Samaria; iar în locul lui a domnit Ahab, fiul său. În anul al treizeci și optulea al lui Asa, împăratul lui Iuda, Ahab, fiul lui Omri, a început să domnească peste Israel; și Ahab, fiul lui Omri, a domnit peste Israel în Samaria douăzeci și doi de ani. Și Ahab, fiul lui Omri, a făcut ce este rău în ochii Domnului, mai mult decât toți cei ce fuseseră înaintea lui. Și, ca și cum ar fi fost un lucru mărunt pentru el să umble în păcatele lui Ieroboam, fiul lui Nebat, a luat de soție pe Izabela, fiica lui Etbaal, împăratul sidonienilor, și s-a dus și i-a slujit lui Baal și i s-a închinat. Și a ridicat un altar lui Baal în casa lui Baal, pe care o zidise în Samaria. Și Ahab a făcut un stâlp Așera; și Ahab a făcut mai mult spre a-L mânia pe Domnul, Dumnezeul lui Israel, decât toți împărații lui Israel care au fost înaintea lui. În zilele lui, Hiel Betelitul a zidit Ierihonul: i-a pus temeliile cu prețul lui Abiram, întâiul său născut, și i-a așezat porțile cu prețul lui Segub, fiul său cel mai tânăr, după cuvântul Domnului pe care îl rostise prin Iosua, fiul lui Nun. Și Ilie Tișbitul, dintre locuitorii Galaadului, i-a zis lui Ahab: Viu este Domnul Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că nu va fi nici rouă, nici ploaie în anii aceștia decât după cuvântul meu. 1 Împărați 16:27–17:1.

The confrontation that Elijah had with the gods of Ahab and Jezebel at Mount Carmel was in response to the apostasy of the northern kingdom of Israel’s seventh king who “did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him.” The word ‘provoke’ in the passage, is a reference to the “day of provocation” that was represented by the tenth test in Numbers fourteen. Ahab’s provoking of God represented the last of ten tests that was brought about by the evil report of ten spies in Numbers fourteen. Therefore, it represents the last test for the Millerite movement and the last test for the one hundred and forty-four thousand.

Confruntarea pe care Ilie a avut-o cu zeii lui Ahab și ai Izabelei pe Muntele Carmel a fost un răspuns la apostazia celui de-al șaptelea rege al împărăției de nord a lui Israel, care „a făcut mai mult ca să-L provoace la mânie pe Domnul, Dumnezeul lui Israel, decât toți împărații lui Israel care au fost înaintea lui”. Cuvântul „a provoca” din pasaj este o referire la „ziua provocării”, care era reprezentată de al zecelea test din Numeri, capitolul paisprezece. Provocarea lui Ahab la adresa lui Dumnezeu a reprezentat ultimul dintre cele zece teste, prilejuit de raportul rău al celor zece iscoade din Numeri, capitolul paisprezece. Prin urmare, aceasta reprezintă ultimul test pentru mișcarea millerită și ultimul test pentru cei o sută patruzeci și patru de mii.

> Wherefore as the Holy Ghost saith, Today if ye will hear his voice, Harden not your hearts, as in the provocation, in the day of temptation in the wilderness. Hebrews 3:7, 8.

> De aceea, precum zice Duhul Sfânt: Astăzi, dacă veți auzi glasul Lui, nu vă împietriți inimile, ca la răzvrătire, în ziua ispitirii în pustie. Evrei 3:7, 8.

In the prophetic “day of provocation” represented by Ahab, the prophet Elijah prayed that if it was necessary, God would bring judgments upon Israel that His people might repent from the sins they were participating in.

În "ziua profetică a provocării" reprezentată de Ahab, profetul Ilie s-a rugat ca, dacă era necesar, Dumnezeu să aducă judecăți asupra lui Israel, pentru ca poporul Său să se pocăiască de păcatele în care se afla implicat.

> “The people of Israel had gradually lost their fear and reverence for God until His word through Joshua had no weight with them. ‘In his [Ahab’s] days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his first-born, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun.’

> Poporul lui Israel își pierduse treptat frica și reverența față de Dumnezeu, până când cuvântul Său, rostit prin Iosua, nu mai avea nicio greutate pentru ei. "În zilele [lui Ahab], Hiel din Betel a zidit Ierihonul: i-a pus temelia cu prețul lui Abiram, întâiul său născut, și i-a așezat porțile cu prețul lui Segub, fiul său cel mai tânăr, după cuvântul Domnului, pe care îl rostise prin Iosua, fiul lui Nun."

> “While Israel was apostatizing, Elijah remained a loyal and true prophet of God. His faithful soul was greatly distressed as he saw that unbelief and infidelity were fast separating the children of Israel from God, and he prayed that God would save His people. He entreated that the Lord would not wholly cast away His sinning people, but that He would by judgments if necessary arouse them to repentance and not permit them to go to still greater lengths in sin and thus provoke Him to destroy them as a nation.

> În timp ce Israel cădea în apostazie, Ilie a rămas un profet al lui Dumnezeu credincios și adevărat. Sufletul lui credincios era adânc mâhnit când vedea că necredința și necredincioșia îi despărțeau cu repeziciune pe copiii lui Israel de Dumnezeu, și s-a rugat ca Dumnezeu să-Și mântuiască poporul. A implorat ca Domnul să nu-Și lepede cu totul poporul Său păcătos, ci ca, prin judecăți, dacă era necesar, să-i trezească la pocăință și să nu le îngăduie să meargă încă și mai departe în păcat și astfel să-L provoace să-i nimicească ca neam.

> “The message of the Lord came to Elijah to go to Ahab with the denunciations of His judgments because of the sins of Israel. Elijah traveled day and night until he reached the palace of Ahab. He solicited no admission, and waited not to be formally announced. All unexpectedly to Ahab, Elijah stands before the astonished king of Samaria in the coarse garments usually worn by the prophets. He makes no apology for his abrupt appearance, without invitation; but, raising his hands to heaven, he solemnly affirms by the living God, who made the heavens and the earth, the judgments which would come upon Israel: ‘There shall not be dew nor rain these years, but according to my word.’

> Cuvântul Domnului a venit către Ilie, ca să meargă la Ahab spre a denunța judecățile Sale, din pricina păcatelor lui Israel. Ilie a călătorit zi și noapte până când a ajuns la palatul lui Ahab. Nu a cerut audiență și nu a așteptat să fie anunțat în mod oficial. Cu totul pe neașteptate pentru Ahab, Ilie stă înaintea regelui Samariei, uimit, îmbrăcat în veșmintele aspre purtate de obicei de profeți. Nu-și cere iertare pentru apariția sa abruptă, fără a fi fost invitat; ci, ridicându-și mâinile spre cer, afirmă cu solemnitate, în numele Dumnezeului Celui Viu, care a făcut cerurile și pământul, judecățile ce aveau să vină peste Israel: «Nu va fi nici rouă, nici ploaie în anii aceștia decât după cuvântul meu.»

> “This startling denunciation of God’s judgments because of the sins of Israel fell like a thunderbolt upon the apostate king. He seemed to be paralyzed with amazement and terror; and before he could recover from his astonishment, Elijah, without waiting to see the effect of his message, disappeared as suddenly as he came. His work was to speak the word of woe from God, and he instantly withdrew. His word had locked up the treasures of heaven, and his word was the only key which could open them again.” Testimonies, volume 3, 273.

> Această denunțare cutremurătoare a judecăților lui Dumnezeu, din pricina păcatelor lui Israel, a căzut ca un trăsnet asupra regelui apostat. Părea paralizat de uimire și groază; și, înainte ca el să-și revină din uluire, Ilie, fără a aștepta să vadă efectul soliei sale, a dispărut la fel de pe neașteptate cum venise. Lucrarea lui era să rostească cuvântul de vai din partea lui Dumnezeu și s-a retras îndată. Cuvântul lui ferecase tezaurele cerului, iar cuvântul lui era singura cheie care le putea deschide din nou. Mărturii, volumul 3, 273.

Israel had forgotten that Joshua had strictly commanded them not to associate with the heathen nations, and to never rebuild Jericho. Though the battle of Jericho was a tremendous demonstration of God’s power and a symbol of God’s promise to lead His people into the Promised Land, there was also a sin, a curse and a deliverance associated with Jericho. The ‘sin’ was that of Achan who coveted the wealth and influence of Jericho, the ‘curse’ was upon any man that would rebuild Jericho and the harlot Rahab represented the ‘deliverance’. Achan wanted the beautiful Babylonian robe. He thought he could hide his sin, as Adam and Eve sought to hide their sin with a garment of fig leaves. Achan wanted the prosperity that Jericho represented, and he wished to be associated with Babylon.

Israel uitase că Iosua le poruncise cu strictețe să nu se amestece cu neamurile păgâne și să nu reconstruiască niciodată Ierihonul. Deși bătălia de la Ierihon a fost o demonstrație covârșitoare a puterii lui Dumnezeu și un simbol al făgăduinței lui Dumnezeu de a-Și călăuzi poporul în Țara Făgăduinței, existau, de asemenea, un păcat, un blestem și o izbăvire asociate cu Ierihonul. „Păcatul” a fost cel al lui Acan, care a poftit bogăția și influența Ierihonului; „blestemul” era asupra oricărui om care va rezidi Ierihonul, iar desfrânata Rahav reprezenta „izbăvirea”. Acan a dorit frumoasa haină babiloniană. El a crezut că își poate ascunde păcatul, așa cum Adam și Eva au căutat să-și ascundă păcatul cu un veșmânt din frunze de smochin. Acan râvnea la prosperitatea pe care o reprezenta Ierihonul și dorea să se asocieze cu Babilonul.

Jericho is set forth as a symbol of the work of carrying the third angel’s message to the world, but it possesses a warning about the sin of loving and trusting in the world. The symbol of Jericho also contains a curse against the rebuilding of Jericho and Rahab represents those still in Babylon that come out when the loud cry of the third angel is proclaimed.

Ierihonul este înfățișat ca simbol al lucrării de a duce lumii solia îngerului al treilea, dar cuprinde un avertisment cu privire la păcatul de a iubi și de a se încrede în lume. Simbolul Ierihonului cuprinde, de asemenea, un blestem împotriva rezidirii Ierihonului, iar Rahav îi reprezintă pe cei care sunt încă în Babilon și care ies atunci când este proclamat strigătul cel tare al îngerului al treilea.

> “Elijah’s faithful soul was grieved. His indignation was aroused, and he was jealous for the glory of God. He saw that Israel was plunged into fearful apostasy. And when he called to mind the great things that God had wrought for them, he was overwhelmed with grief and amazement. But all this was forgotten by the majority of the people. He went before the Lord, and, with his soul wrung with anguish, pleaded for Him to save His people if it must be by judgments. He pleaded with God to withhold from His ungrateful people dew and rain, the treasures of heaven, that apostate Israel might look in vain to their gods, their idols of gold, wood, and stone, the sun, moon, and stars, to water and enrich the earth, and cause it to bring forth plentifully. The Lord told Elijah that He had heard his prayer and would withhold dew and rain from His people until they should turn unto Him with repentance.

> Sufletul credincios al lui Ilie era adânc mâhnit. Indignarea i s-a aprins și era plin de râvnă pentru slava lui Dumnezeu. A văzut că Israel era cufundat într-o apostazie înfricoșătoare. Și când și-a adus aminte de marile lucrări pe care Dumnezeu le săvârșise pentru ei, a fost copleșit de durere și uimire. Dar toate acestea fuseseră uitate de cei mai mulți din popor. S-a înfățișat înaintea Domnului și, cu sufletul sfâșiat de chin, L-a implorat să-Și mântuiască poporul, chiar de ar fi prin judecăți. L-a rugat pe Dumnezeu să oprească de la poporul Său nerecunoscător roua și ploaia, comorile cerului, pentru ca Israelul apostat să privească în zadar la dumnezeii lor, idolii lor de aur, lemn și piatră, la soare, lună și stele, pentru a uda și a îmbogăți pământul și a-l face să aducă rod din belșug. Domnul i-a spus lui Ilie că i-a ascultat rugăciunea și că va opri roua și ploaia de la poporul Său până când se vor întoarce la El cu pocăință.

> “God had specially guarded His people against mingling with the idolatrous nations around them, lest their hearts should be deceived by the attractive groves and shrines, temples and altars, which were arranged in the most expensive, alluring manner to pervert the senses so that God would be supplanted in the minds of the people.

> Dumnezeu își păzise în chip deosebit poporul Său de amestecarea cu neamurile idolatre din jurul lor, ca nu cumva inimile lor să fie amăgite de dumbrăvile și sanctuarele, templele și altarele atrăgătoare, care erau amenajate în cel mai costisitor și ademenitor chip, spre a perverti simțurile, astfel încât Dumnezeu să fie înlocuit în cugetele poporului.

> “The city of Jericho was devoted to the most extravagant idolatry. The inhabitants were very wealthy, but all the riches that God had given them they counted as the gift of their gods. They had gold and silver in abundance; but, like the people before the Flood, they were corrupt and blasphemous, and insulted and provoked the God of heaven by their wicked works. God’s judgments were awakened against Jericho. It was a stronghold. But the Captain of the Lord’s host Himself came from heaven to lead the armies of heaven in an attack upon the city. Angels of God laid hold of the massive walls and brought them to the ground. God had said that the city of Jericho should be accursed and that all should perish except Rahab and her household. These should be saved because of the favor that Rahab showed the messengers of the Lord. The word of the Lord to the people was: ‘And ye, in anywise keep yourselves from the accursed thing, lest ye make yourselves accursed, when ye take of the accursed thing, and make the camp of Israel a curse, and trouble it.’ ‘And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his first-born, and in his youngest son shall he set up the gates of it.’

> Cetatea Ierihonului era dedicată celei mai excesive idolatrii. Locuitorii erau foarte înstăriți, dar toate bogățiile pe care Dumnezeu li le dăduse le socoteau drept darul zeilor lor. Aveau aur și argint din belșug; dar, asemenea oamenilor de dinaintea Potopului, erau stricați și blasfemiatori și Îl insultau și Îl provocau pe Dumnezeul cerului prin lucrările lor nelegiuite. Judecățile lui Dumnezeu s-au pornit împotriva Ierihonului. Era o fortăreață. Dar Căpetenia oștirii Domnului Însuși a venit din cer ca să conducă oștirile cerului într-un atac asupra cetății. Îngerii lui Dumnezeu au pus mâna pe zidurile masive și le-au prăbușit la pământ. Dumnezeu spusese că cetatea Ierihon trebuie să fie dată blestemului și că toți trebuie să piară, afară de Rahav și casa ei. Aceștia aveau să fie cruțați pentru bunăvoința pe care Rahav a arătat-o trimișilor Domnului. Cuvântul Domnului către popor a fost: 'Iar voi, în orice chip, păziți-vă de lucrul blestemat, ca nu cumva să vă faceți blestemați, când veți lua din lucrul blestemat, și să faceți tabăra lui Israel un blestem și s-o tulburați.' 'Și Iosua i-a legat prin jurământ, în vremea aceea, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va ridica și va zidi această cetate, Ierihon: cu întâiul său născut îi va pune temelia, iar cu fiul său cel mai tânăr îi va așeza porțile.'

> “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God. He guarded His people by most positive commands; yet notwithstanding the solemn injunction from God by the mouth of Joshua, Achan ventured to transgress. His covetousness led him to take of the treasures that God had forbidden him to touch because the curse of God was upon them. And because of this man’s sin the Israel of God were as weak as water before their enemies.

> Dumnezeu a fost foarte riguros în privința Ierihonului, ca nu cumva poporul să fie ademenit de lucrurile pe care locuitorii le veneraseră și inimile lor să fie abătute de la Dumnezeu. El Și-a păzit poporul prin porunci cât se poate de categorice; totuși, în ciuda poruncii solemne a lui Dumnezeu, rostită prin gura lui Iosua, Acan a îndrăznit să o încalce. Lăcomia lui l-a împins să ia din comorile pe care Dumnezeu îi interzisese să le atingă, fiindcă asupra lor era blestemul lui Dumnezeu. Iar din pricina păcatului acestui om, Israelul lui Dumnezeu a fost slab ca apa înaintea dușmanilor săi.

> “Joshua and the elders of Israel were in great affliction. They lay before the ark of God in most abject humility because the Lord was wroth with His people. They prayed and wept before God. The Lord spoke to Joshua: ‘Get thee up; wherefore liest thou thus upon thy face? Israel hath sinned, and they have also transgressed My covenant which I commanded them: for they have even taken of the accursed thing, and have also stolen, and dissembled also, and they have put it even among their own stuff. Therefore the children of Israel could not stand before their enemies, but turned their backs before their enemies, because they were accursed: neither will I be with you any more, except ye destroy the accursed from among you.’

> Iosua și bătrânii lui Israel erau în mare strâmtorare. Zăceau înaintea chivotului lui Dumnezeu în cea mai adâncă umilință, pentru că Domnul era mâniat pe poporul Său. Se rugau și plângeau înaintea lui Dumnezeu. Domnul i-a vorbit lui Iosua: «Scoală-te; pentru ce zaci astfel cu fața la pământ? Israel a păcătuit și a călcat legământul Meu pe care li l-am poruncit; căci au luat chiar din lucrul blestemat, au furat, au și tăinuit și l-au pus chiar între lucrurile lor. De aceea fiii lui Israel n-au putut sta înaintea vrăjmașilor lor, ci și-au întors spatele înaintea vrăjmașilor lor, pentru că erau blestemați; nici nu voi mai fi cu voi, dacă nu veți nimici din mijlocul vostru lucrul blestemat.»

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded.” Testimonies, volume 3, 263, 264.

> Mi s-a arătat că Dumnezeu arată aici cum privește El păcatul în rândul celor ce mărturisesc că sunt poporul Său păzitor al poruncilor. Aceia pe care i-a onorat în mod deosebit, îngăduindu-le să fie martori ai remarcabilelor manifestări ale puterii Sale, precum Israelul din vechime, și care, chiar și atunci, vor îndrăzni să nesocotească îndrumările Sale exprese, vor fi obiectul mâniei Sale. El voiește să-Și învețe poporul că neascultarea și păcatul Îi sunt nespus de ofensatoare și nu trebuie tratate cu ușurință. Mărturii, volumul 3, 263, 264.

The story of Jericho includes the warning to not trust in the perceived strength and glory of the wicked and affluent city. A “city” in Bible prophecy is a kingdom, and Achan took a Babylonian garment. A garment prophetically represents character, so in the “last days,” Achan’s hiding of the Babylonish garment represents a hidden desire to possess the character of spiritual Babylon. The character, or image of spiritual Babylon is what the United States covets when it brings together church and state.

Istoria Ierihonului include avertismentul de a nu ne încrede în puterea și slava doar aparentă ale cetății nelegiuite și înstărite. În profeția biblică, o „cetate” este o împărăție, iar Acan a luat un veșmânt babilonean. Un veșmânt reprezintă profetic caracterul, astfel că, în „zilele de pe urmă”, ascunderea de către Acan a veșmântului babilonean reprezintă o dorință ascunsă de a poseda caracterul Babilonului spiritual. Caracterul, sau chipul, Babilonului spiritual este ceea ce Statele Unite râvnesc atunci când unesc biserica și statul.

Confronted with the possibility of the youth of the Millerite movement being drafted into the Civil War, and recognizing the need of organization, the leaders of the movement became legally connected with the affluent nation that they were never to assimilate unto. Even the Constitution of that affluent country designed that it was never necessary for a church to be connected with the state. There were denominations that existed during the Millerite time period, that still exist today; some of those denominations have never entered into the legal relationship with the United States government, and their choice to not establish that relationship, never in any way prevented them from organizing their respective churches.

Confruntați cu posibilitatea ca tinerii mișcării milerite să fie încorporați în Războiul Civil și recunoscând necesitatea organizării, conducătorii mișcării au intrat într-o relație juridică cu națiunea înstărită în care nu trebuiau nicicând să se asimileze. Chiar Constituția acelei țări înstărite prevedea că nu era niciodată necesar ca o biserică să fie legată de stat. Au existat confesiuni în perioada milerită, care există încă și astăzi; unele dintre acele confesiuni nu au intrat niciodată într-o relație juridică cu guvernul Statelor Unite, iar alegerea lor de a nu stabili acea relație nu i-a împiedicat în niciun fel să-și organizeze bisericile proprii.

Long after Joshua fought the battle of Jericho, in the time of Ahab, all the warnings of Achan’s apostasy and the destruction of Jericho had been forgotten by God’s apostate people. Elijah prayed to God, requesting if necessary that God’s judgments would be exercised to bring His people to repentance. When Malachi records the final words of the Old Testament the promise is set within the context of the Lord striking the world with a curse. The curse associated with Jericho, was upon any man who would rebuild Jericho. The curse was upon any who would like Achan, desire to trust in the wealth and affluency associated with Jericho. Achan’s “sin” represents the hidden unsanctified inward desire to wear the Babylonish garment. The ‘curse’ was for the work of acting out those inward desires.

Cu mult timp după ce Iosua a purtat bătălia de la Ierihon, în vremea lui Ahab, toate avertismentele privind apostazia lui Acan și nimicirea Ierihonului fuseseră uitate de poporul apostat al lui Dumnezeu. Ilie s-a rugat lui Dumnezeu, cerând, dacă era necesar, ca judecățile lui Dumnezeu să fie exercitate spre a aduce poporul Său la pocăință. Când Maleahi consemnează cuvintele finale ale Vechiului Testament, făgăduința este așezată în contextul în care Domnul lovește lumea cu un blestem. Blestemul asociat cu Ierihonul era asupra oricărui om care ar fi rezidit Ierihonul. Blestemul era asupra oricui, asemenea lui Acan, ar fi dorit să-și pună încrederea în bogăția și prosperitatea asociate cu Ierihonul. „Păcatul” lui Acan reprezintă dorința lăuntrică, ascunsă, nesfințită, de a îmbrăca haina babiloniană. „Blestemul” era pentru fapta de a da curs acelor dorințe lăuntrice.

Miller’s message was the Elijah message for his time and the Civil War represented the judgments that accompany the Elijah message. In the middle of the Civil War in 1863, Millerite Adventism rebuilt Jericho, as witnessed by the details of Joshua’s curse upon any man who did so.

Solia lui Miller a fost solia lui Ilie pentru vremea sa, iar Războiul Civil a reprezentat judecățile care însoțesc solia lui Ilie. La mijlocul Războiului Civil, în 1863, adventismul millerit a rezidit Ierihonul, după cum o atestă detaliile blestemului rostit de Iosua asupra oricărui om care ar face aceasta.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Și Iosua i-a pus pe ei sub jurământ în vremea aceea, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va ridica și va zidi această cetate, Ierihonul: cu prețul întâiului său născut îi va pune temelia, iar cu prețul celui mai tânăr fiu al său îi va așeza porțile. Iosua 6:26.

The word “adjured” in the command of Joshua is both an oath and a curse. Cursed if you break Joshua’s command, and blessed if you keep the oath. The word translated as “adjured” is also translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The oath and curse of Moses as Daniel expresses it in chapter nine, is connected with the rebuilding of Jericho.

Termenul redat prin «a pune sub jurământ» în porunca lui Iosua este deopotrivă un jurământ și un blestem. Blestemat este cel ce încalcă porunca lui Iosua și binecuvântat cel ce păzește jurământul. Termenul tradus prin «a pune sub jurământ» este redat, de asemenea, prin «de șapte ori» în Leviticul douăzeci și șase. Jurământul și blestemul lui Moise, așa cum le exprimă Daniel în capitolul nouă, sunt legate de rezidirea Ierihonului.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israel a încălcat legea Ta, abătându-se, ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-au revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în legea lui Moise, slujitorul lui Dumnezeu, fiindcă am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11.

Sister White said, “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God.” God was very particular in accomplishing the destruction of Jericho and therefore He was very particular in recording the warning represented by Achan. He was careful in recording the curse associated with rebuilding Jericho and also careful in defining the divine tactics employed in bringing the walls down.

Sora White a spus: „Dumnezeu a fost deosebit de atent cu privire la Ierihon, ca nu cumva poporul să fie atras de lucrurile cărora locuitorii li se închinaseră și inimile lor să fie îndepărtate de la Dumnezeu.” Dumnezeu a fost deosebit de atent în aducerea la îndeplinire a nimicirii Ierihonului și, prin urmare, a fost deosebit de atent în consemnarea avertismentului reprezentat de Acan. El a fost atent în consemnarea blestemului asociat cu rezidirea Ierihonului și, de asemenea, atent în definirea tacticilor divine folosite pentru prăbușirea zidurilor.

It was most certainly Jesus, as the Captain of the Lord’s host that directed the angels to bring Jericho’s walls down, and nothing is done by accident in God’s Word, but in this instance, we have the prophetess telling us that “God was very particular in regard to Jericho.” Seven days the ark was carried around the city, and a day is a year in prophecy. That principle was recorded at the beginning of the forty years of wilderness wandering and at the end of those forty years they compassed Jericho for seven days.

A fost, fără îndoială, Isus, în calitate de Căpetenie a oștirii Domnului, Cel care le-a poruncit îngerilor să dărâme zidurile Ierihonului, iar în Cuvântul lui Dumnezeu nimic nu se face la întâmplare; însă, în acest caz, proorocița ne spune că "Dumnezeu a fost foarte riguros în ceea ce privește Ierihonul". Șapte zile chivotul a fost purtat în jurul cetății, iar o zi este un an în profeție. Acest principiu a fost consemnat la începutul celor patruzeci de ani de rătăcire prin pustie, iar la sfârșitul acelor patruzeci de ani au înconjurat Ierihonul timp de șapte zile.

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. Numbers 14:34.

> După numărul zilelor în care ați iscodit țara, anume patruzeci de zile, pentru fiecare zi un an, veți purta pedeapsa nelegiuirilor voastre, adică patruzeci de ani, și veți cunoaște ruperea făgăduinței Mele. Numeri 14:34.

Seven days the ark was carried around the city and on the seventh-day it was taken around the city “seven times.” This provides two prophetic witnesses that Jericho is associated with the “seven times” of Moses’ oath. God’s covenant people are priests, and seven priests blew seven trumpets.

Timp de șapte zile, chivotul a fost purtat în jurul cetății, iar în a șaptea zi a fost purtat în jurul cetății „de șapte ori”. Acest fapt oferă doi martori profetici că Ierihonul este asociat cu „de șapte ori” din jurământul lui Moise. Poporul legământului lui Dumnezeu este un popor de preoți, iar șapte preoți au suflat din șapte trâmbițe.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, bineplăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. 1 Petru 2:5.

A trumpet represents either a warning message, or a judgment or a call to a holy convocation depending on the context where it is located. In the last days a trumpet is to be blown by the watchmen, as it was blown by the Millerites in their history. The priests represent the watchmen on the walls of Zion that blow a trumpet, warning God’s people of a coming judgment, while also calling those very same people unto a holy convocation.

În funcție de contextul în care apare, o trâmbiță reprezintă fie un mesaj de avertizare, fie o judecată, fie o chemare la o adunare sfântă. În zilele de pe urmă, străjerii vor suna din trâmbiță, așa cum au sunat milleriții în istoria lor. Preoții îi reprezintă pe străjerii de pe zidurile Sionului, care sună din trâmbiță, avertizând poporul lui Dumnezeu cu privire la o judecată care urmează să vină și chemând totodată același popor la o adunare sfântă.

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand … Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly: Gather the people, sanctify the congregation, assemble the elders, gather the children, and those that suck the breasts: let the bridegroom go forth of his chamber, and the bride out of her closet. Let the priests, the ministers of the Lord, weep between the porch and the altar, and let them say, Spare thy people, O Lord, and give not thine heritage to reproach, that the heathen should rule over them: wherefore should they say among the people, Where is their God? Joel 2:1, 15–17.

> Sunați din trâmbiță în Sion și sunați alarma pe muntele Meu cel sfânt: să tremure toți locuitorii țării, căci vine ziua Domnului, căci este aproape ... Sunați din trâmbiță în Sion, sfințiți un post, chemați o adunare solemnă: Adunați poporul, sfințiți adunarea, adunați bătrânii, adunați copiii și pe cei ce sug la sân: să iasă mirele din odaia lui și mireasa din cămara ei. Să plângă preoții, slujitorii Domnului, între pridvor și altar, și să zică: Cruță-Ți poporul, Doamne, și nu da moștenirea Ta spre ocară, ca păgânii să stăpânească peste ei: pentru ce să zică printre popoare: Unde este Dumnezeul lor? Ioel 2:1, 15-17.

The trumpet message is the Elijah message. All the various usages of the word “seven” in Joshua chapter six, is the same word or a related derivative of the word which is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. Yet the dish of fables handed out by the Laodicean theologians claim that the word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six only represents fullness of power, or completeness or some other foolish variation of their denial that Miller was correct in applying a numerical value to the word translated as “seven times.” The priests led the people around the city seven times, not fully or completely around Jericho. The word translated as “seven times” represents a numerical value!

Solia trâmbiței este solia lui Ilie. Toate feluritele întrebuințări ale cuvântului „șapte” din capitolul șase al Cărții lui Iosua sunt fie același cuvânt, fie un derivat înrudit al celui care este tradus prin „de șapte ori” în capitolul douăzeci și șase al Cărții Leviticului. Cu toate acestea, colecția de basme servită de teologii laodiceeni susține că cuvântul tradus prin „de șapte ori” în capitolul douăzeci și șase al Cărții Leviticului ar reprezenta doar plinătatea puterii sau deplinătatea, ori vreo altă variație nesăbuită a negării lor a faptului că Miller a avut dreptate când a atribuit o valoare numerică cuvântului tradus prin „de șapte ori”. Preoții au condus poporul de șapte ori în jurul cetății, nu „pe deplin” sau „complet” în jurul Ierihonului. Cuvântul tradus prin „de șapte ori” reprezintă o valoare numerică!

At Jericho, when the people shouted, it represented the loud cry of the one hundred and forty-four thousand, who are cut out of the mountain without hands in Daniel chapter two, who strike and break in pieces the image.

La Ierihon, când poporul a strigat, aceasta a reprezentat strigătul cel tare al celor o sută patruzeci și patru de mii, care, în capitolul al doilea din Daniel, sunt tăiați din munte fără mâini, care lovesc și sfărâmă în bucăți chipul.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> Și în zilele acestor împărați, Dumnezeul cerurilor va ridica o împărăție care nu va fi nimicită niciodată; și împărăția aceasta nu va fi lăsată altui popor, ci ea va sfărâma și va nimici toate aceste împărății și va dăinui în veci. Fiindcă ai văzut că piatra s-a desprins din munte fără ajutorul vreunei mâini și că a sfărâmat fierul, arama, lutul, argintul și aurul; Dumnezeul cel mare a făcut cunoscut împăratului ce are să se întâmple după aceasta: visul este adevărat, iar tâlcuirea lui este temeinică. Daniel 2:44, 45.

God was careful to list the precious metals that were found in Jericho as gold, silver, brass and iron. Prophetically, clay represents God’s people as typified by Rahab. Jericho represents the end of all earthly kingdoms during the loud cry of the one hundred and forty-four thousand.

Dumnezeu S-a îngrijit să enumere metalele prețioase care au fost găsite în Ierihon: aur, argint, aramă și fier. Profetic, lutul reprezintă poporul lui Dumnezeu, așa cum este prefigurat de Rahav. Ierihon reprezintă sfârșitul tuturor împărățiilor pământești în timpul strigătului puternic al celor o sută patruzeci și patru de mii.

> But all the silver, and gold, and vessels of brass and iron, are consecrated unto the Lord: they shall come into the treasury of the Lord. Joshua 6:19.

> Dar tot argintul și aurul și vasele de aramă și de fier sunt consacrate Domnului: ele vor intra în vistieria Domnului. Iosua 6:19.

Jericho represents the work of conquering the Promised Land, which typifies the work of the mighty movement of the third angel. That work includes a warning, a curse and the saving of those outside the priesthood, as represented by the harlot, Rahab.

Ierihon reprezintă lucrarea cuceririi Țării Făgăduite, care tipifică lucrarea puternicei mișcări a celui de-al treilea înger. Acea lucrare cuprinde o avertizare, un blestem și mântuirea celor din afara preoției, reprezentată de desfrânata Rahav.

Joshua’s prophetic “curse” was later fulfilled in the days of Ahab and Elijah. The curse against rebuilding Jericho contained the specific prediction that the man that did so, would lose his youngest son when he set up the gates of Jericho, and he would lose his oldest son when he laid the foundations thereof. In the time of Elijah, Hiel the Bethelite fulfilled that prophecy, and his youngest son died when he set up the gates and his oldest son died when he laid the foundations. The “curse” which is associated with the Elijah message was represented by the work of rebuilding Jericho.

„Blestemul” profetic al lui Iosua a fost împlinit mai târziu în zilele lui Ahab și ale lui Ilie. Blestemul împotriva rezidirii Ierihonului conținea prezicerea specifică potrivit căreia omul care ar face aceasta își va pierde fiul cel mai mic când va așeza porțile Ierihonului, iar pe fiul cel mai mare când îi va pune temeliile. În vremea lui Ilie, Hiel din Betel a împlinit acea profeție, și fiul său cel mai mic a murit când a așezat porțile, iar fiul său cel mai mare a murit când a pus temeliile. „Blestemul” care este asociat cu mesajul lui Ilie a fost reprezentat prin lucrarea de rezidire a Ierihonului.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Iată, vă voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului: iar el va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor, ca nu cumva să vin și să lovesc pământul cu blestem. Maleahi 4:5, 6.

The curse of Millerite history that was associated with Miller’s Elijah message was predicted by Joshua and fulfilled in the time of Elijah and Ahab.

Blestemul din istoria milerită, asociat cu solia lui Ilie a lui Miller, a fost prevestit de Iosua și s-a împlinit în vremea lui Ilie și a lui Ahab.

> In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. 1 Kings 16:34.

> În zilele lui, Hiel din Betel a zidit Ierihonul; i-a pus temeliile pe Abiram, întâiul său născut, și i-a așezat porțile pe Segub, fiul său cel mai tânăr, după cuvântul Domnului, rostit prin Iosua, fiul lui Nun. 1 Împărați 16:34.

The curse of rebuilding Jericho cannot be separated from the manifestation of power that God exercised in bringing the walls of Jericho down. Sister White said, “Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath.” The Millerites had just participated in the manifestation of God’s power that climaxed with the Midnight Cry, yet they rejected Moses’ oath of the seven times which Daniel also identifies as the curse of Moses.

Blestemul rezidirii Ierihonului nu poate fi despărțit de manifestarea puterii prin care Dumnezeu a făcut să se prăbușească zidurile Ierihonului. Sora White a spus: „Aceia pe care El i-a onorat în mod deosebit cu privilegiul de a fi martori ai manifestărilor remarcabile ale puterii Sale, după cum a fost cazul cu Israelul din vechime, și care chiar și atunci vor îndrăzni să nesocotească poruncile Sale exprese, vor fi obiectul mâniei Sale.” Milleriții tocmai participaseră la manifestarea puterii lui Dumnezeu, care a atins punctul culminant în Strigătul de la miezul nopții, și totuși au respins jurământul lui Moise al celor șapte vremuri, pe care Daniel îl identifică, de asemenea, drept blestemul lui Moise.

Names are a symbol of character in God’s Word, and the name of the man who rebuilt Jericho, along with the names of his oldest and youngest son are very informative. Hiel means the living God of strength and suggests that Hiel was a follower of the living God. The fact that he is identified as a Bethelite identifies him with the church. Abiram, his firstborn means the father of height, in terms of being exalted and lifted up. His youngest son Segub means lofty and to exalt and lift up. All three names represent elements of God’s character, but in the context of the prophecy which they fulfilled, they represent a man who was lifting up and exalting himself above the Almighty God who had brought Jericho down. A “gate” in prophecy represents a church.

Numele, în Cuvântul lui Dumnezeu, sunt simboluri ale caracterului, iar numele bărbatului care a rezidit Ierihonul, împreună cu numele fiului său întâi născut și al celui mai mic, sunt deosebit de lămuritoare. Hiel înseamnă „Dumnezeul cel viu al puterii” și sugerează că Hiel a fost un închinător al Dumnezeului celui viu. Faptul că este numit Betelit îl identifică cu biserica. Abiram, întâiul său născut, înseamnă „tată al înălțimii”, în sensul de a fi înălțat și ridicat. Fiul său cel mai mic, Segub, înseamnă „înalt” și „a înălța și a ridica”. Toate cele trei nume reprezintă elemente ale caracterului lui Dumnezeu, dar, în contextul profeției pe care au împlinit-o, ele reprezintă un om care se înălța și se exalta pe sine mai presus de Dumnezeul Atotputernic care dărâmase Ierihonul. O „poartă”, în profeție, reprezintă o biserică.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „Pentru sufletul smerit și credincios, casa lui Dumnezeu de pe pământ este poarta cerului. Cântarea de laudă, rugăciunea, cuvintele rostite de reprezentanții lui Hristos sunt mijloacele rânduite de Dumnezeu pentru a pregăti un popor pentru biserica de sus, pentru acea închinare mai înaltă în care nu poate intra nimic care întinează.” Mărturii, volumul 5, 491.

The beginning of the work to start a church began in 1860, as testified to by Adventist historians such as Arthur White, Ellen White’s grandson.

Începutul lucrării de întemeiere a unei biserici datează din 1860, după cum atestă istoricii adventiști, precum Arthur White, nepotul lui Ellen White.

> “While Ellen White had written and published at some length on the need of order in managing the work of the church (see Early Writings, 97–104), and while James White had kept this need before the believers in addresses and Review articles, the church was slow to move. What had been presented in general terms, was well received, but when it came to translating this with something constructive there was resistance and opposition. James White’s brief articles in February aroused not a few from complacency, and now a great deal was being said.

> Deși Ellen White scrisese și publicase pe larg despre necesitatea ordinii în administrarea lucrării bisericii (a se vedea Early Writings, 97-104), și deși James White menținuse această necesitate în atenția credincioșilor prin discursuri și articole în Review, biserica s-a mișcat anevoie. Ceea ce fusese prezentat în termeni generali a fost bine primit, dar când a fost vorba să se transpună aceasta în ceva constructiv s-au ivit rezistență și opoziție. Articolele succinte ale lui James White din februarie i-au trezit pe nu puțini din mulțumirea de sine, iar acum se vorbea mult.

> “J. N. Loughborough, working with White in Michigan, was the first to respond. His words were in the affirmative, but on the defensive:

> J. N. Loughborough, care colabora cu White în Michigan, a fost primul care a răspuns. Cuvintele lui au fost afirmative, dar pe un ton defensiv:

> “‘Says one, if you organize so as to hold property by law, you will be a part of Babylon. No; I understand there is quite a difference between our being in a position that we can protect our property by law and using the law to protect and enforce our religious views. If it is wrong to protect church property, why is not wrong for individuals to hold any property legally?—Review and Herald, March 8, 1860.’

> 'Zice cineva: dacă vă organizați astfel încât să dețineți proprietate în temeiul legii, veți fi parte a Babilonului. Nu; înțeleg că există o deosebire considerabilă între a ne afla într-o poziție în care să putem proteja prin lege proprietatea noastră și a folosi legea pentru a proteja și a impune convingerile noastre religioase. Dacă este greșit să protejăm proprietatea bisericii, de ce nu ar fi greșit ca persoanele să dețină orice proprietate în mod legal?-Review and Herald, 8 martie 1860.'

> “James White had closed his statement in the Review, laying the matter of the need of organization of the publishing interests before the church with the words ‘If any object to our suggestions, will they please write out a plan on which we as a people can act?’—Ibid., February 23, 1860. The first minister laboring out in the field to respond was R. F. Cottrell, a stalwart corresponding editor of the Review. His immediate reaction was decidedly negative:

> James White își încheiase expunerea din Review, punând înaintea bisericii problema necesității organizării intereselor editoriale, cu cuvintele: „Dacă cineva are obiecții față de sugestiile noastre, ar binevoi să redacteze un plan pe baza căruia noi, ca popor, să putem acționa?” — Ibid., 23 februarie 1860. Primul pastor care, lucrând pe teren, a răspuns a fost R. F. Cottrell, un redutabil redactor corespondent al Review. Reacția lui imediată a fost categoric negativă:

> “‘Brother White has asked the brethren to speak in relation to his proposition to secure the property of the church. I do not know precisely what measure he intends in this suggestion, but understand it is to get incorporated as a religious body according to law. For myself, I think it would be wrong to ‘make us a name,’ since that lies at the foundation of Babylon. I do not think God would approve of it.—Ibid., March 22, 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volume 1, 420, 421.

> „Fratele White i-a rugat pe frați să se pronunțe cu privire la propunerea lui de a asigura proprietatea bisericii. Nu știu cu precizie ce măsură are în vedere prin această sugestie, dar înțeleg că este vorba de a se constitui, potrivit legii, ca persoană juridică religioasă. În ceea ce mă privește, cred că ar fi greșit «să ne facem un nume», întrucât aceasta stă la temelia Babilonului. Nu cred că Dumnezeu ar aproba aceasta. – Ibidem, 22 martie 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volumul 1, 420, 421.

James White began his effort to become a church in 1860, and a church is represented by a “gate”. Ellen White says this about the year 1860.

James White și-a început efortul de a deveni o biserică în anul 1860, iar o biserică este reprezentată de o „poartă”. Ellen White spune aceasta despre anul 1860.

> “In 1860 death stepped over our threshold, and broke the youngest branch of our family tree. Little Herbert, born September 20, 1860, died December 14 of the same year.” Testimonies, volume 1, 103.

> "În 1860, moartea ne-a trecut pragul și a frânt cea mai tânără ramură a arborelui nostru genealogic. Micul Herbert, născut la 20 septembrie 1860, a murit la 14 decembrie al aceluiași an." Mărturii, volumul 1, 103.

In 1863, the Whites also lost their eldest son. After playing and becoming overheated, he went into the room where the cloth charts were prepared and took a nap upon some damp cloths that were used in preparation of the charts. The 1843 and 1850 charts represent the foundations of the Millerite movement. The chart produced in 1863, represent a rejection of the “seven times” of Leviticus twenty-six as previously represented upon the two tables of Habakkuk. It presents a counterfeit foundational message.

În 1863, familia White și-a pierdut de asemenea fiul cel mare. După ce s-a jucat și s-a înfierbântat, a intrat în încăperea unde se pregăteau diagrame pe pânză și a ațipit pe niște pânze umede care erau folosite la pregătirea diagramelor. Diagramele din 1843 și 1850 reprezintă temeliile mișcării millerite. Diagrama produsă în 1863 reprezintă o respingere a „celor șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, așa cum fuseseră anterior reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc. Ea prezintă un mesaj de temelie contrafăcut.

> “When on Friday, November 27, [1863] the parents reached Topsham, they found their three sons and Adelia waiting for them at the depot. They were all apparently in good health, except for Henry, who had a cold. But the next Tuesday, December 1, Henry was very ill with pneumonia. Years later Willie, his youngest brother, reconstructed the story:

> Când, vineri, 27 noiembrie [1863], părinții au sosit la Topsham, i-au găsit în gară pe cei trei fii ai lor și pe Adelia, care îi așteptau. Toți păreau în bună stare de sănătate, cu excepția lui Henry, care avea o răceală. Însă marțea următoare, 1 decembrie, Henry era grav bolnav de pneumonie. Ani mai târziu, Willie, fratele lui cel mai tânăr, a reconstituit povestirea:

> ‘During the absence of their parents, Henry and Edson, under the supervision of Brother Howland, were busily engaged in mounting the charts on cloth, ready for sale. They worked in a rented store building about a block from the Howland home. At length they had a respite for a few days while they were waiting for charts to be sent from Boston. . . . Returning from a long tramp by the river, he [Henry] thoughtlessly lay down and slept on a few damp cloths used in backing the paper charts. A chilly wind was blowing in from an open window. This indiscretion resulted in a severe cold.’” Arthur White, Ellen G. White, volume 2, 70.

> 'În absența părinților lor, Henry și Edson, sub supravegherea fratelui Howland, se ocupau intens cu montarea hărților pe pânză, pentru a le pregăti de vânzare. Ei lucrau într-o clădire de magazin închiriată, la aproximativ un bloc distanță de casa familiei Howland. În cele din urmă au avut un răgaz de câteva zile, în timp ce așteptau să fie trimise hărți din Boston. . . . Întorcându-se dintr-o lungă plimbare pe lângă râu, el [Henry], fără chibzuință, s-a întins și a adormit pe câteva bucăți de pânză umede folosite la căptușirea hărților pe hârtie. Printr-o fereastră deschisă pătrundea un vânt rece. Această imprudență s-a soldat cu o răceală severă.'" Arthur White, Ellen G. White, volumul 2, 70.

In 1863, the Millerite movement ended with the formation of a church and the rejection of the foundational truths represented upon the two tables of Habakkuk. The primary leader, as typified by Hiel the Bethelite had begun the work of setting up the gates in 1860 and lost his youngest son for doing so. In 1863, the counterfeit charts became the resting place where Hiel’s oldest son took a nap. He caught a chill and died the same year. His death was directly connected to sleeping on the charts that were then being produced. But the chart that was being produced in 1863, was the counterfeit of the foundation that Elijah, represented by Miller had raised up.

În 1863, mișcarea millerită a luat sfârșit prin formarea unei biserici și respingerea adevărurilor fundamentale reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc. Conducătorul principal, tipificat de Hiel, Betelitul, începuse lucrarea de a așeza porțile în 1860 și, pentru aceasta, și-a pierdut fiul cel mai mic. În 1863, planșele contrafăcute au devenit locul de odihnă pe care a ațipit fiul cel mai mare al lui Hiel. A răcit și a murit în același an. Moartea lui a fost direct legată de faptul că dormise pe planșele care se produceau atunci. Însă planșa care era produsă în 1863 era contrafacerea temeliei pe care Ilie, reprezentat de Miller, o ridicase.

The command of Joshua against rebuilding Jericho, was expressed with the word “adjure.” It represents an oath and a curse, and is the same word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. It is the curse that accompanies the Elijah message, and that curse was accomplished in 1860 and 1863 as Millerite Adventism rebuilt Jericho with the formation of a legal church and the rejection of Miller’s stone of stumbling. Hiel was a Bethelite, thus prophetically emphasizing the work of Hiel in rebuilding Jericho, as the work of building a church.

Porunca lui Iosua împotriva reconstruirii Ierihonului a fost exprimată prin cuvântul „adjure”. Acesta reprezintă un jurământ și un blestem și este același cuvânt tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Este blestemul care însoțește solia lui Ilie, iar acel blestem s-a împlinit în 1860 și 1863, atunci când adventismul milerit a reconstruit Ierihonul prin formarea unei biserici legale și respingerea pietrei de poticnire a lui Miller. Hiel era din Betel, subliniind astfel în mod profetic lucrarea lui Hiel de reconstruire a Ierihonului, ca lucrare de zidire a unei biserici.

The “curse” of Joshua was proclaimed in conjunction with the story of the battle of Jericho, a battle that cannot be told without repeatedly identifying “seven times.”

„Blestemul” lui Iosua a fost proclamat în conjuncție cu narațiunea bătăliei de la Ierihon, o bătălie care nu poate fi relatată fără a menționa în mod repetat „de șapte ori”.

In 1863, the message or “oath” of Moses, as presented by Elijah, and represented by William Miller produced a “curse.” Both the message of Moses and the work of Elijah were rejected. Elijah returned in 1989, but was not reconnected with Moses until post September 11, 2001. That information is yet to be defended, but it is air tight.

În 1863, mesajul sau „jurământul” lui Moise, așa cum a fost prezentat de Ilie și reprezentat de William Miller, a produs un „blestem”. Atât mesajul lui Moise, cât și lucrarea lui Ilie au fost respinse. Ilie a revenit în 1989, dar nu a fost din nou pus în legătură cu Moise decât după 11 septembrie 2001. Acea informație urmează încă să fie apărată, dar este irefutabilă.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> Slujitori nesfințiți se ridică împotriva lui Dumnezeu. Îl laudă pe Hristos și pe dumnezeul acestui veac în aceeași suflare. În timp ce, declarativ, Îl primesc pe Hristos, îl îmbrățișează pe Baraba și prin faptele lor spun: „Nu pe Acesta, ci pe Baraba.” Să ia aminte toți cei ce citesc aceste rânduri. Satana s-a fălit cu ceea ce poate face. El gândește să destrame unitatea pentru care Hristos S-a rugat să existe în Biserica Sa. El zice: „Voi ieși și voi fi un duh mincinos, ca să-i înșel pe cei pe care îi pot, să critic, să condamn și să falsific.” Dacă fiul înșelăciunii și al mărturiei mincinoase este primit de o biserică ce a avut mare lumină, mari dovezi, acea biserică va lepăda mesajul pe care Domnul l-a trimis și va primi cele mai neîntemeiate afirmații, presupuneri false și teorii false. Satana râde de nechibzuința lor, căci el știe ce este adevărul.

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> Mulți vor sta la amvoanele noastre cu făclia proorociei mincinoase în mâini, aprinsă din făclia infernală a Satanei. Dacă îndoielile și necredința sunt întreținute, slujitorii credincioși vor fi îndepărtați de la poporul care crede că știe atât de mult. 'Dacă ai fi cunoscut,' a zis Hristos, 'chiar tu, măcar în această zi a ta, lucrurile care țin de pacea ta! Dar acum ele sunt ascunse de ochii tăi.'

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> Totuși, temelia lui Dumnezeu stă neclintită. Domnul îi cunoaște pe ai Săi. Slujitorul sfințit nu trebuie să aibă vicleșug în gura lui. Trebuie să fie deschis ca lumina zilei, curat de orice întinăciune a răului. O slujire și o presă sfințite vor fi o putere în a face să strălucească lumina adevărului asupra acestei generații potrivnice. Lumină, fraților, mai multă lumină ne trebuie. Sunați din trâmbiță în Sion; dați de știre pe muntele cel sfânt. Adunați oastea Domnului, cu inimi sfințite, ca să audă ce va spune Domnul poporului Său; căci El are lumină sporită pentru toți cei ce vor asculta. Să fie înarmați și echipați și să se suie la luptă — în ajutorul Domnului împotriva celor puternici. Dumnezeu Însuși va lucra pentru Israel. Orice limbă mincinoasă va fi amuțită. Mâinile îngerilor vor răsturna uneltirile înșelătoare care se urzesc. Întăriturile lui Satana nu vor birui niciodată. Biruința va însoți solia îngerului al treilea. Așa cum Căpetenia oștirii Domnului a dărâmat zidurile Ierihonului, tot așa poporul păzitor al poruncilor Domnului va birui, iar toate elementele potrivnice vor fi înfrânte. Niciun suflet să nu se plângă de slujitorii lui Dumnezeu care au venit la ei cu o solie trimisă din cer. Nu le mai căutați cusururi, zicând: „Sunt prea categorici; vorbesc prea apăsat.” Pot vorbi apăsat; dar oare nu este nevoie? Dumnezeu va face urechile celor ce aud să țiuiască, dacă nu vor lua aminte la glasul Său sau la solia Sa. El îi va osândi pe cei ce se împotrivesc Cuvântului lui Dumnezeu.

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Satana a luat toate măsurile posibile pentru ca nimic să nu vină în mijlocul nostru, ca popor, care să ne mustre și să ne dojenească și să ne îndemne să lepădăm greșelile noastre. Dar există un popor care va purta chivotul lui Dumnezeu. Unii vor ieși din mijlocul nostru, și aceștia nu vor mai purta chivotul. Dar aceștia nu pot înălța ziduri ca să împiedice adevărul; căci el va merge înainte și în sus până la sfârșit. În trecut Dumnezeu a ridicat bărbați, și El are încă bărbați ai prilejului, în așteptare, pregătiți să împlinească porunca Sa—bărbați care vor trece prin restricții care nu sunt decât ca niște ziduri tencuite cu mortar netemperat. Când Dumnezeu pune Duhul Său peste oameni, ei vor lucra. Vor proclama cuvântul Domnului; își vor înălța glasul ca o trâmbiță. Adevărul nu va fi micșorat, nici nu-și va pierde puterea în mâinile lor. Ei vor arăta poporului nelegiuirile lui și casei lui Iacov păcatele ei.” Mărturii pentru slujitori, 409-411.

Back to Articles