Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optzeci

The Prophetic Intersection of Rome, the Maccabees, and Modern Times: A Study in Daniel’s Visions

Întretăierea profetică a Romei, Macabeilor și vremurilor moderne: Un studiu asupra viziunilor lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

April 10, 2024

Formats

PDF
Word

Uriah Smith wrote, “Rome became connected with the people of God, the Jews, by alliance, BC 162.” Most modern historians mark the date as 161 BC, and Smith twice references 161 BC, in the same book. My assumption is that this reference to 162 BC, is a typo.

Uriah Smith a scris: „Roma a ajuns să fie legată de poporul lui Dumnezeu, iudeii, prin alianță, în anul 162 î.Hr.” Cei mai mulți istorici moderni datează acest eveniment în anul 161 î.Hr., iar Smith face de două ori referire la anul 161 î.Hr. în aceeași carte. Presupunerea mea este că această referire la anul 162 î.Hr. este o eroare tipografică.

> “By verses 23 and 24 we are brought down this side of the league between the Jews and the Romans, BC 161, to the time when Rome had acquired universal dominion.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 273.

> „Prin versetele 23 și 24 suntem aduși dincoace de alianța dintre iudei și romani, 161 î.Hr., până la vremea când Roma dobândise stăpânirea universală.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 273.

Verses eleven and twelve, identify the victory and aftermath of the Battle of Raphia, which occurred in 217 BC, between the Seleucid Empire, led by Antiochus III the Great, and the Ptolemaic Kingdom of Egypt, led by King Ptolemy IV Philopator.

Versetele unsprezece și doisprezece identifică victoria și consecințele Bătăliei de la Rafia, care a avut loc în anul 217 î.Hr., între Imperiul Seleucid, condus de Antioh al III-lea cel Mare, și Regatul Ptolemaic al Egiptului, condus de regele Ptolemeu al IV-lea Filopator.

The Battle of Panium, which occurred seventeen years later in 200 BC, was again between the Seleucid kingdom, and the Ptolemaic kingdom.

Bătălia de la Panium, care a avut loc șaptesprezece ani mai târziu, în anul 200 î.Hr., a opus din nou Regatul Seleucid și Regatul Ptolemaic.

The Maccabean Revolt, began in 167 BC, and was the Jewish rebellion against the Seleucid Empire’s attempts to suppress Jewish religious practices and impose Greek culture.

Revolta Macabeilor, începută în anul 167 î.Hr., a fost rebeliunea iudaică împotriva încercărilor Imperiului Seleucid de a suprima practicile religioase iudaice și de a impune cultura greacă.

The rededication of the Second Temple in Jerusalem, which marks the historical event celebrated during Hanukkah, occurred in 164 BC, three years before the “league” of verse twenty-three. This event followed the successful military campaign of the Maccabees against the forces of the Seleucid Empire, led by the infamous Antiochus IV Epiphanes, who had desecrated the Temple and outlawed Jewish religious practices. Antiochus IV Epiphanes died shortly after the victory that is commemorated by Hanukkah, and marks the descent of Syrian power from that point onward in history.

Resfințirea celui de-al Doilea Templu din Ierusalim, care constituie evenimentul istoric sărbătorit la Hanuka, a avut loc în anul 164 î.Hr., cu trei ani înaintea "legământului" din versetul douăzeci și trei. Acest eveniment a urmat campaniei militare victorioase a Macabeilor împotriva forțelor Imperiului Seleucid, conduse de infamul Antioh IV Epifanes, care profanase Templul și interzisese practicile religioase iudaice. Antioh IV Epifanes a murit la scurt timp după victoria comemorată la Hanuka, iar moartea sa marchează, din acel moment înainte, declinul puterii siriene în istorie.

In 200 BC, (which was also the time of the Battle of Panium), Rome, for the first time inserted itself into the prophetic history of Daniel chapter eleven. There is the symbol which establishes the vision. Its purposeful influence in that history identifies the work of Jezebel, a symbol of a church that pulls strings from behind the scenes. Jezebel was home in Samaria when her husband Ahab watched her prophets get slain by Elijah. Herodias was not at Herod’s birthday party, where her daughter Salome seduced Herod. In the history of the United States, the papacy, represented by the whore of Tyre, is forgotten, until the end of the symbolic seventy years. She then begins to sing her songs of deception to the kings of the earth. The year 200 BC typifies when she begins to openly sing to the kings in the last days, just before the soon coming Sunday law, as represented in verse sixteen.

În anul 200 î.Hr. (care a fost, de asemenea, timpul bătăliei de la Panium), Roma, pentru întâia oară, s-a introdus în istoria profetică a capitolului unsprezece din Daniel. Acolo se află simbolul care stabilește vedenia. Influența ei deliberată în acea istorie identifică lucrarea Izabelei, un simbol al unei biserici care trage sforile din culise. Izabela era acasă, în Samaria, când soțul ei, Ahab, privea cum prorocii ei erau uciși de Ilie. Irodiada nu era la ziua de naștere a lui Irod, unde fiica ei, Salomeea, l-a sedus pe Irod. În istoria Statelor Unite, papalitatea, reprezentată de desfrânata Tirului, este dată uitării până la sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici. Apoi ea începe să-și cânte cântările înșelăciunii împăraților pământului. Anul 200 î.Hr. tipifică momentul când ea începe să le cânte pe față împăraților în zilele de pe urmă, chiar înaintea legii duminicale ce urmează în curând, așa cum este reprezentată în versetul șaisprezece.

Before the “league” of the Jews in 161 BC to 158 BC, the Maccabees rededicated the temple, as is commemorated by Hanukkah in 164 BC. Then three years later, still in an ongoing struggle with the Syrians, the Maccabean Jews reached out to Rome for support. The “league” with Rome that was then formed becomes a prophetic test for God’s last-day students of prophecy.

Înaintea „alianței” iudeilor, din 161 î.Hr. până în 158 î.Hr., Macabeii au resfințit templul în 164 î.Hr., așa cum este comemorat prin sărbătoarea Hanuka. Apoi, trei ani mai târziu, încă angajați într-o luptă continuă cu sirienii, iudeii macabei au apelat la Roma pentru sprijin. „Alianța” cu Roma care a fost atunci încheiată devine un test profetic pentru studenții profeției ai lui Dumnezeu din zilele de pe urmă.

History identifies 161 BC as the point where the “league” took place, but the pioneers identify that history as 158 BC. Was Miller right, or are the modern historians right? Miller added six hundred and sixty-six years (666), to the year 158 BC, and arrived at the year 508, when “the daily” was taken away. Search as you might, it will be extremely difficult, if not actually impossible to find a historical support for 158 BC as the league between the Jews and the Romans.

Istoria identifică anul 161 î.Hr. drept punctul în care a avut loc „alianța”, dar pionierii datează acel eveniment în anul 158 î.Hr. A avut dreptate Miller sau au dreptate istoricii moderni? Miller a adăugat șase sute șaizeci și șase de ani (666) la anul 158 î.Hr. și a ajuns la anul 508, când „necurmata” a fost înlăturată. Oricât s-ar cerceta, va fi extrem de dificil, dacă nu chiar imposibil, să se găsească un temei istoric pentru anul 158 î.Hr. ca dată a alianței dintre iudei și romani.

Verse sixteen is the Sunday law, but before that history Rome enters into history to establish the vision in the year 200 BC. The Maccabean revolt began at Modein in 167 BC, and eventually they rededicated the temple in 164 BC. Then from 161 BC, to 158 BC, the Jews enter into a covenant with the Roman power. 161 BC to 158 BC represents a period of time which was required to establish the “league.” This understanding identifies the “league” in agreement with the historians’ testimony, and also with the chart that was directed by the hand of the Lord and should not be altered.

Versetul șaisprezece este legea duminicală, însă înainte de această istorie Roma intră în scenă pentru a întemeia vedenia în anul 200 î.Hr. Revolta macabeică a început la Modein în 167 î.Hr., iar în cele din urmă ei au rededicat templul în 164 î.Hr. Apoi, din 161 î.Hr. până în 158 î.Hr., iudeii intră într-un legământ cu puterea romană. Perioada 161 î.Hr. – 158 î.Hr. reprezintă un interval de timp care a fost necesar pentru întemeierea „ligii”. Această înțelegere identifică „liga” în acord cu mărturia istoricilor și, de asemenea, cu harta care a fost îndrumată de mâna Domnului și nu ar trebui să fie schimbată.

The historians inform us that the process of negotiating treaties between ancient nations like Judah and Rome in the second century BC, varied depending on the specific circumstances, diplomatic protocols, and power dynamics involved. Typically, the process would begin with one party expressing interest in establishing a treaty or alliance with the other. In the case of Judah and Rome, Judah initiated contact with Rome to propose a formal alliance.

Istoricii ne informează că procesul de negociere a tratatelor dintre națiuni antice precum Iuda și Roma, în secolul al II-lea î.Hr., varia în funcție de circumstanțele specifice, protocoalele diplomatice și raporturile de putere implicate. De regulă, procesul începea cu exprimarea, de către una dintre părți, a interesului de a încheia un tratat sau o alianță cu cealaltă. În cazul lui Iuda și al Romei, Iuda a inițiat contactul cu Roma pentru a propune o alianță formală.

Diplomatic channels would have been utilized to convey the proposal and initiate negotiations. This had to involve sending ambassadors or envoys to Rome to meet with its leaders or representatives. Once negotiations commenced, both parties would discuss the terms of the proposed treaty. This could involve a series of meetings, exchanges of diplomatic messages, and possibly the involvement of intermediaries or mediators to facilitate discussions. During negotiations, each party would consider the terms proposed by the other and may offer counter-proposals or seek amendments to certain terms. This process could involve careful deliberation, consultation with advisors, and assessments of the potential benefits and drawbacks of the proposed treaty.

Canalele diplomatice ar fi fost utilizate pentru a transmite propunerea și a iniția negocierile. Aceasta trebuia să implice trimiterea de ambasadori sau emisari la Roma pentru a se întâlni cu conducătorii ori reprezentanții ei. Odată ce negocierile ar fi început, ambele părți ar fi discutat clauzele tratatului propus. Aceasta ar fi putut presupune o serie de întâlniri, schimburi de mesaje diplomatice și, eventual, implicarea unor intermediari sau mediatori pentru a facilita discuțiile. Pe parcursul negocierilor, fiecare parte ar fi luat în considerare clauzele propuse de cealaltă și ar fi putut formula contrapropuneri sau solicita amendamente la anumite clauze. Acest proces ar fi putut implica deliberări atente, consultarea consilierilor și evaluări ale beneficiilor și dezavantajelor potențiale ale tratatului propus.

If both parties reached an agreement on the terms of the treaty, formal documentation would be prepared outlining the terms and conditions agreed upon by both sides. The treaty would then need to be ratified by the respective authorities of each nation. In the case of Rome, this might involve approval by the Senate or other governing bodies. Similarly, in Judah, the treaty would likely require approval by its leadership or governing council. Once ratified, the treaty would be implemented, and both parties would be expected to adhere to its terms. This might involve various forms of cooperation, mutual defense agreements, trade relations, or other forms of diplomatic engagement outlined in the treaty.

Dacă ambele părți ar ajunge la un acord asupra termenilor tratatului, s-ar întocmi o documentație formală care să expună termenii și condițiile convenite de ambele părți. Tratatul ar trebui apoi să fie ratificat de autoritățile respective ale fiecărei națiuni. În cazul Romei, acest lucru ar putea implica aprobarea de către Senat sau de către alte organe de guvernare. În mod similar, în Iuda, tratatul ar necesita, probabil, aprobarea conducerii sale sau a consiliului său de guvernare. Odată ratificat, tratatul ar fi pus în aplicare, iar de la ambele părți s-ar aștepta respectarea clauzelor sale. Acest lucru ar putea implica diverse forme de cooperare, acorduri de apărare reciprocă, relații comerciale sau alte forme de angajament diplomatic prevăzute în tratat.

In the second century BC, travel from Judea (located in the eastern Mediterranean region) to Rome (located in central Italy) would have been a challenging and time-consuming endeavor, especially considering the limitations of ancient transportation methods. The distance between Judea and Rome is approximately 1,500 to 2,000 kilometers (930 to 1,240 miles) depending on the specific route taken. Sea travel was often faster and more efficient than overland travel in ancient times, but sea travel was subject to the prevailing winds. Traveling by ship from a port in Judea to a port in Italy (such as Ostia, the port of Rome) could take several weeks, depending on factors like wind conditions, sea currents, and the type of vessel used.

În secolul al II-lea î.Hr., călătoria din Iudeea (situată în regiunea estică a Mediteranei) către Roma (situată în Italia centrală) ar fi fost o întreprindere dificilă și consumatoare de timp, mai ales având în vedere limitările mijloacelor de transport din Antichitate. Distanța dintre Iudeea și Roma este de aproximativ 1.500 până la 2.000 de kilometri (930 până la 1.240 de mile), în funcție de ruta specifică urmată. În vremurile antice, deplasarea pe mare era adesea mai rapidă și mai eficientă decât cea pe uscat, însă navigația era subordonată vânturilor dominante. Călătoria cu corabia dintr-un port al Iudeei către un port al Italiei (precum Ostia, portul Romei) putea dura câteva săptămâni, în funcție de factori precum condițiile vântului, curenții marini și tipul de navă folosit.

Overland travel from Judea to Rome would have been slower and more arduous. Travelers would have to navigate through various terrains, including mountains, valleys, and rivers, and contend with obstacles such as bandits and hostile territories. It’s estimated that travel by foot or by horse-drawn carriage could take several months. Travel time would have also been influenced by factors such as the condition of roads, availability of accommodations and rest stops, and the need to rest and resupply along the way.

Călătoria terestră din Iudeea spre Roma ar fi fost mai lentă și mai anevoioasă. Călătorii ar fi trebuit să străbată diverse tipuri de relief, inclusiv munți, văi și râuri, și să se confrunte cu obstacole precum tâlhari și teritorii ostile. Se estimează că o călătorie pe jos sau cu trăsuri trase de cai ar fi putut dura câteva luni. Durata călătoriei ar fi fost, de asemenea, influențată de factori precum starea drumurilor, disponibilitatea hanurilor și a locurilor de popas, precum și necesitatea de a se odihni și de a se reaproviziona pe parcurs.

When the Maccabean Jews sought a league with Rome, they would have needed to send ambassadors to Rome. Once those ambassadors were received by the Roman authorities, there would be a period of negotiation. In historical theory, for no precise record is available, once a treaty was formalized, it would need to be taken back to Judea for confirmation, and then probably it would need to be returned to Rome to confirm the acceptance of the Jews. It is almost impossible to believe that the process of forming an alliance in that period of time would have been accomplished in one year, so the understanding that the “league” represents a process from 161 BC to 158 BC fits other lines of prophecy that identify the history that leads to the Sunday law of verse sixteen.

Când iudeii macabei au căutat să încheie o alianță cu Roma, ar fi trebuit să trimită ambasadori la Roma. Odată ce acei ambasadori erau primiți de autoritățile romane, urma o perioadă de negocieri. Din perspectivă istorică, întrucât nu există o consemnare precisă, odată ce un tratat era formalizat, acesta trebuia dus înapoi în Iudeea pentru ratificare, iar apoi, probabil, trebuia adus înapoi la Roma pentru a confirma acceptarea de către iudei. Este aproape imposibil de crezut că procesul formării unei alianțe în acea perioadă ar fi putut fi încheiat într-un singur an, astfel încât înțelegerea potrivit căreia „alianța” reprezintă un proces din 161 î.Hr. până în 158 î.Hr. se potrivește cu alte linii de profeție care identifică istoria ce conduce la legea duminicală din versetul șaisprezece.

A “league” that all historians agree was initiated by the Maccabean Jews, began in Judea in 161 BC. The purpose was that the Jews wanted support against the Syrians who they had been struggling with since their revolt began in 167 BC. The revolt was sparked by the efforts of Mattathias, a Jewish priest, and his five sons, particularly Judas Maccabee, to resist the Hellenization policies imposed by the Seleucid ruler Antiochus IV Epiphanes. These policies included attempts to suppress Jewish religious practices and force the adoption of Greek customs and beliefs.

O „alianță” despre care toți istoricii sunt de acord că a fost inițiată de iudeii macabei a început în Iudeea în anul 161 î.Hr. Scopul ei era ca iudeii să obțină sprijin împotriva sirienilor, cu care se luptau de la începutul răscoalei lor, în anul 167 î.Hr. Răscoala a fost declanșată de eforturile lui Matatia, un preot iudeu, și ale celor cinci fii ai săi, în mod deosebit Iuda Macabeul, de a se împotrivi politicilor de elenizare impuse de conducătorul seleucid Antioh al IV-lea Epifanes. Aceste politici includeau încercări de a suprima practicile religioase iudaice și de a impune adoptarea obiceiurilor și credințelor grecești.

The catalyst for the revolt was an incident in the village of Modein, where Mattathias refused to comply with a decree to offer a sacrifice to a Greek deity. “Modein” is derived from the Hebrew word “modi’a,” which means “to declare” or “to protest.” In his protest, Mattathias killed a Jewish apostate who was about to perform the sacrifice, and he and his sons fled to the hills, initiating a guerrilla warfare campaign against the Seleucid forces. The Maccabean Revolt lasted for several years, during which the Maccabees engaged in numerous battles against the Seleucids and their allies. Despite being vastly outnumbered and out-equipped, the Maccabees achieved several significant victories.

Factorul declanșator al revoltei a fost un incident în satul Modein, unde Mattathias a refuzat să se conformeze unui decret care impunea aducerea unei jertfe unei divinități grecești. "Modein" derivă din cuvântul ebraic "modi'a", care înseamnă "a declara" sau "a protesta". În protestul său, Mattathias a ucis un evreu apostat care era pe punctul de a săvârși jertfa, iar el și fiii lui au fugit în coline, inițiind o campanie de gherilă împotriva forțelor seleucide. Revolta Macabeilor a durat câțiva ani, timp în care Macabeii au purtat numeroase bătălii împotriva Seleucizilor și a aliaților lor. În ciuda faptului că erau covârșitor depășiți numeric și ca înzestrare militară, Macabeii au repurtat mai multe victorii semnificative.

The Seleucid Empire was seeking to impose the religion of Greece upon the Jews, and the Greeks represent the globalists of the last days. Their religion is expressed in the woke-ism that is currently being forced upon the United States and the world, by the globalist forces of the banking system, the mainstream media, the educational centers, and the tearing down of national distinctions through the forced immigration of illegal aliens. When Antiochus Epiphanes was forcing the Greek religion upon the Jews, there were Jews who were cooperating with his efforts. The Maccabees represent one class of apostate Jews, who were resisting the religion of Greece, but there was also another class of apostate Jews who were supporting the work of enforcing the Greek religion.

Imperiul Seleucid căuta să impună religia Greciei asupra iudeilor, iar grecii îi reprezintă pe globaliștii zilelor de pe urmă. Religia lor se exprimă prin ideologia woke care este impusă în prezent asupra Statelor Unite și asupra lumii de către forțele globaliste ale sistemului bancar, ale mass-mediei dominante, ale centrelor educaționale și prin demolarea distincțiilor naționale prin imigrația forțată a străinilor ilegali. Când Antioh Epifanes impunea religia greacă asupra iudeilor, existau iudei care colaborau cu eforturile lui. Macabeii reprezintă o clasă de iudei apostați, care se împotriveau religiei Greciei, dar exista și o altă clasă de iudei apostați care susțineau lucrarea de impunere a religiei grecești.

Verse sixteen is the soon coming Sunday law, and the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. That history is preceded by verses thirteen through fifteen, where the three battles of verse forty occur from verse ten (1989), verses eleven and twelve (the Ukrainian war), and the Battle of Panium. The Battle of Panium represents a battle in which the two-horned earth beast prevails over the globalist’s religious and political philosophies.

Versetul șaisprezece este legea duminicală iminentă și unirea întreită a balaurului, fiarei și profetului mincinos. Acea istorie este precedată de versetele treisprezece până la cincisprezece, unde au loc cele trei bătălii din versetul patruzeci: cea din versetul zece (1989), cea din versetele unsprezece și doisprezece (războiul din Ucraina) și Bătălia de la Panium. Bătălia de la Panium reprezintă o bătălie în care fiara de pe pământ cu două coarne se impune asupra filosofiilor religioase și politice ale globaliștilor.

In that battle the final president of the United States must deal with the aftermath of Putin’s victory and subsequent collapse represented in verses eleven and twelve. He will form an alliance with NATO, or the United Nations, in order to resolve the fallout from the collapse of Russia, and within the history of that alliance he will engage the United Nations in the Battle of Panium. The third battle of verse forty, will be as the first battle of verse forty. As the Soviet Union collapsed under the economic and military force of the United States, the globalists of the United Nations will be forced to repeat “perestroika” the key component of Gorbachev’s efforts to reform the Soviet Union, though they ultimately contributed to the unraveling of the Soviet system and the eventual dissolution of the Soviet Union.

În acea bătălie, ultimul președinte al Statelor Unite trebuie să gestioneze consecințele victoriei lui Putin și ale prăbușirii ulterioare, reprezentate în versetele unsprezece și doisprezece. El va forma o alianță cu NATO sau cu Organizația Națiunilor Unite, pentru a gestiona repercusiunile prăbușirii Rusiei, iar, în istoria acelei alianțe, va implica Organizația Națiunilor Unite în Bătălia de la Panium. A treia bătălie din versetul patruzeci va fi asemenea primei bătălii din versetul patruzeci. Așa cum Uniunea Sovietică s-a prăbușit sub forța economică și militară a Statelor Unite, globaliștii din cadrul Organizației Națiunilor Unite vor fi constrânși să repete «perestroika», componenta-cheie a eforturilor lui Gorbaciov de a reforma Uniunea Sovietică, deși, în cele din urmă, acele eforturi au contribuit la destrămarea sistemului sovietic și la dizolvarea finală a Uniunii Sovietice.

The third battle is illustrated by the first battle, and through economics and military pressure Trump, as represented by Reagan, will force the United Nations into “perestroika,” which means restructuring or reformation. The restructuring will place the United States upon the head of the ten kings’ system that is the United Nations. In the battle the papacy will then introduce itself into history, claiming to be the defender of the system that Trump is then conquering.

A treia bătălie este ilustrată de prima bătălie, iar prin mijloace economice și prin presiune militară, Trump, așa cum este reprezentat de Reagan, va constrânge Organizația Națiunilor Unite la „perestroika”, care înseamnă restructurare sau reformare. Restructurarea va așeza Statele Unite în fruntea sistemului celor zece regi, care este Organizația Națiunilor Unite. În luptă, papalitatea își va face atunci intrarea în istorie, pretinzând că este apărătoarea sistemului pe care Trump îl cucerește atunci.

In the same history Trump will face an internal Civil War that he will be forced to address, just as Abraham Lincoln was forced to address. The Civil War will be among two opposing apostate factions within the United States. One class represented by those who have accepted the religion and philosophy of woke-ism, who are the progressive globalists of both political parties. The other class (MAGA-ism) professes to be genuine Protestants, though they lost that mantle in 1844.

În aceeași istorie, Trump se va confrunta cu un război civil intern pe care va fi constrâns să-l abordeze, întocmai cum Abraham Lincoln a fost constrâns să-l abordeze. Războiul civil va fi între două facțiuni apostate opuse din interiorul Statelor Unite. O clasă este reprezentată de cei care au acceptat religia și filosofia wokismului, care sunt globaliștii progresiști ai ambelor partide politice. Cealaltă clasă (MAGA-ismul) se declară protestanți autentici, deși au pierdut acea mantie în 1844.

The President’s faction is represented by MAGA-ism, and is based upon the misguided claim of upholding true Protestantism and the Constitution. Woke-ism’s claim is the religion of Mother Earth, the New Age and the belief that the Constitution is applied by the existing circumstances of society’s norms, not by the archaic ideas of the founding fathers.

Facțiunea președintelui este reprezentată de MAGA-ismul și se întemeiază pe pretenția greșită de a susține adevăratul protestantism și Constituția. Pretenția Woke-ismului constă în religia Mamei Pământ, în New Age și în credința că Constituția se aplică în funcție de circumstanțele existente ale normelor societății, și nu de ideile arhaice ale părinților fondatori.

Mattathias (Trump) will end the attempts of the globalist-progressive Democrats within the United States as represented by the revolt that began in Modein in 167 BC. Trump will then repeat the history of 164 BC, when the Maccabees rededicated the temple, as commemorated by the observance of Hanukkah. Then in the period represented from 161 BC to 158 BC, Trump will begin the final push for erecting the image of the papacy, which is an image that identifies an illicit relationship between the religious power and the political power. In 158 BC the league will be implemented as the soon coming Sunday law of verse sixteen is enforced.

Matatia (Trump) va pune capăt încercărilor Democraților globalist-progresiști din Statele Unite, așa cum sunt reprezentate de revolta care a început la Modein în 167 î.Hr. Trump va repeta apoi istoria anului 164 î.Hr., când Macabeii au resfințit templul, fapt comemorat prin sărbătoarea Hanuka. Apoi, în perioada reprezentată de anii 161 î.Hr. până la 158 î.Hr., Trump va începe ofensiva finală pentru ridicarea chipului papalității, chip care indică o relație ilicită între puterea religioasă și puterea politică. În 158 î.Hr., alianța va fi pusă în aplicare, pe măsură ce legea duminicală iminentă din versetul șaisprezece este impusă.

Daniel eleven first identifies how Rome politically takes control, and then Daniel repeats and enlarges the same history with a line identifying how Rome deals with God’s people in the very same history. From verse sixteen unto verse nineteen the three obstacles to pagan Rome taking control of the world are illustrated. In verse sixteen, Syria was conquered by pagan Rome in 65 BC, and then Judea was conquered by Pompey in 63 BC. Verse sixteen identifies when Rome was to stand in the glorious land, and in so doing is typifying the Sunday law of verse forty-one of the same chapter.

Daniel unsprezece identifică mai întâi cum Roma preia controlul politic, iar apoi Daniel repetă și extinde aceeași istorie printr-o linie care identifică modul în care Roma se raportează la poporul lui Dumnezeu în chiar aceeași istorie. De la versetul șaisprezece până la versetul nouăsprezece sunt ilustrate cele trei obstacole în calea Romei păgâne de a prelua controlul asupra lumii. În versetul șaisprezece, Siria a fost cucerită de Roma păgână în anul 65 î.Hr., iar apoi Iudeea a fost cucerită de Pompei în anul 63 î.Hr. Versetul șaisprezece identifică momentul când Roma urma să stea în țara cea glorioasă și, făcând astfel, tipifică legea duminicală din versetul patruzeci și unu al aceluiași capitol.

It is important to note that the history of the conquering occurred in 63 BC [parallel to 1863], in the midst of a Civil War taking place within Jerusalem. Uriah Smith stated, “On Pompey’s return from his expedition against Mithridates, king of Pontus, two competitors, Hyrcanus and Aristobulus, were struggling for the crown of Judea.”

Este important de menționat că cucerirea a avut loc în anul 63 î.Hr. [paralel cu 1863], în mijlocul unui război civil care se desfășura în Ierusalim. Uriah Smith a afirmat: „La întoarcerea lui Pompey din expediția împotriva lui Mithridates, regele Pontului, doi pretendenți, Hyrcanus și Aristobulus, se luptau pentru coroana Iudeei.”

The names “Hyrcanus” and “Aristobulus’ are both of Greek origin and have historical significance, particularly in the context of Jewish history during the Hellenistic period and the Hasmonean dynasty. “Hyrcanus” is derived from the Greek word “Hurkanos,” which likely originated from the word “hurkan,” meaning “wolf” in the Persian language. Hyrcanus was a name borne by several Hasmonean rulers. “Aristobulus” means “best counselor” or “best adviser.” Aristobulus was another name borne by several Hasmonean rulers. Both “Hyrcanus” and “Aristobulus” are names associated with significant figures in Jewish history during the Hasmonean period. They were rulers who played important roles in the governance and expansion of the Hasmonean Kingdom in Judea. The prophetic descendants and representatives of the Hasmonean kingdom in the time of Christ was the Pharisees.

Numele „Hyrcanus” și „Aristobulus” sunt ambele de origine greacă și au semnificație istorică, îndeosebi în contextul istoriei iudaice din perioada elenistică și al dinastiei hasmoneene. „Hyrcanus” derivă din cuvântul grec „Hurkanos”, care, probabil, își are originea în cuvântul „hurkan”, însemnând „lup” în limba persană. Hyrcanus a fost un nume purtat de mai mulți conducători hasmoneeni. „Aristobulus” înseamnă „cel mai bun sfătuitor” sau „cel mai bun consilier”. Aristobulus a fost un alt nume purtat de mai mulți conducători hasmoneeni. Atât „Hyrcanus”, cât și „Aristobulus” sunt nume asociate cu figuri importante din istoria iudaică în perioada hasmoneană. Ei au fost conducători care au jucat roluri importante în guvernarea și extinderea Regatului Hasmonean în Iudeea. Descendenții și reprezentanții profetici ai regatului hasmonean în vremea lui Hristos au fost fariseii.

When Pompey conquered Jerusalem, two political parties both traced their origins back to the time of the revolt represented by Modein in 167 BC. Once Pompey was drawn into the rebellion, he determined to take Jerusalem and the political party of Aristobulus determined to resist him, but the party of Hyrcanus determined to open the gates to Pompey. Pompey then mounted his attack upon Jerusalem and three months later Jerusalem was forever under the jurisdiction of Rome.

Când Pompei a cucerit Ierusalimul, două partide politice își revendicau ambele originea din vremea răscoalei reprezentate de Modein, în anul 167 î.Hr. Odată ce Pompei a fost atras în răscoală, el a hotărât să cucerească Ierusalimul, iar partida politică a lui Aristobul a hotărât să i se împotrivească, pe când partida lui Hircan a hotărât să-i deschidă porțile lui Pompei. Apoi, Pompei și-a declanșat atacul asupra Ierusalimului, iar după trei luni Ierusalimul a rămas pentru totdeauna sub jurisdicția Romei.

By verse nineteen Egypt, the third and final obstacle, was taken by Rome. Then in verse twenty the birth of Christ is identified as Daniel begins to set forth how Rome would deal with God’s people in that history. In verses twenty-one and twenty-two Christ is crucified. In verse twenty-three, the league that began in 161 BC to 158 BC, is identified immediately after the verses that describe the cross where the apostate Jews proclaimed they “had no king, but Caesar.” The line of the apostate Jews, represented by the Maccabees, who had resisted the inroads of Greek religious philosophy, and in so doing formed an unholy relationship with Rome, follows the verse identifying the history of the cross, where the fruit of their unholy relationship was fully manifested.

Până la versetul nouăsprezece, Egiptul, al treilea și ultimul obstacol, a fost cucerit de Roma. Apoi, în versetul douăzeci, nașterea lui Hristos este identificată, pe măsură ce Daniel începe să expună cum avea Roma să se poarte cu poporul lui Dumnezeu în acea istorie. În versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, Hristos este răstignit. În versetul douăzeci și trei, alianța care a început în 161 î.Hr. și a continuat până în 158 î.Hr. este identificată imediat după versetele care descriu crucea, unde iudeii apostați au proclamat: „Nu avem împărat decât pe Cezar.” Linia iudeilor apostați, reprezentată de Macabeii, care rezistaseră pătrunderii filosofiei religioase grecești și, făcând astfel, au format o relație nelegiuită cu Roma, urmează versetului ce identifică istoria crucii, unde rodul relației lor nelegiuite s-a manifestat pe deplin.

The Shekinah never returned to the temple that was erected after the seventy years of captivity. The last prophetic testimony, proclaimed by Malachi, was given about the middle of the fifth century BC. There had been no visible presence of God, nor any prophetic testimony for hundreds of years before the Maccabees stood up against the globalist Greek influence. At the beginning of their revolt, they accomplished the very rebellion that both Ptolemy and King Uzziah had attempted, when both kings sought to fulfill the role of priest and make an offering in the temple.

Șechina nu s-a mai întors niciodată la templul care a fost ridicat după cei șaptezeci de ani de robie. Ultima mărturie profetică, proclamată de Maleahi, a fost dată în jurul mijlocului secolului al V-lea î.Hr. Nu mai fusese nicio prezență vizibilă a lui Dumnezeu și nici vreo mărturie profetică vreme de sute de ani, înainte ca Macabeii să se ridice împotriva influenței grecești globaliste. La începutul răscoalei lor, au săvârșit chiar răzvrătirea pe care atât Ptolemeu, cât și regele Ozia o încercaseră, când ambii regi au căutat să îndeplinească rolul de preot și să aducă o jertfă în templu.

Jonathan Apphus (also known as Jonathan Maccabeus), was one of the sons of Mattathias, who initiated the Maccabean Revolt, and he played a significant role in leading the Jewish rebellion against the Seleucid Empire. After the death of his brother Judas Maccabee in battle, Jonathan assumed leadership of the Maccabean forces. In addition to his military and political leadership, Jonathan also took on the role of high priest, serving as the spiritual leader of the Jewish people. Jonathan’s dual role as both leader and high priest marked a significant development in Jewish history, as it consolidated both political and religious authority within the Hasmonean dynasty. His leadership helped to strengthen Jewish autonomy and establish the Hasmonean rule in Judea.

Ionatan Apphus (cunoscut și ca Ionatan Macabeul) a fost unul dintre fiii lui Matatia, care a inițiat Revolta Macabeică, și a jucat un rol semnificativ în conducerea răscoalei evreiești împotriva Imperiului Seleucid. După moartea fratelui său Iuda Macabeul în luptă, Ionatan a preluat conducerea forțelor macabeice. Pe lângă conducerea sa militară și politică, Ionatan a preluat și rolul de mare preot, slujind ca lider spiritual al poporului evreu. Rolul dublu al lui Ionatan, atât ca conducător, cât și ca mare preot, a marcat o dezvoltare semnificativă în istoria evreiască, întrucât a consolidat atât autoritatea politică, cât și pe cea religioasă în cadrul dinastiei hasmoneene. Conducerea sa a contribuit la întărirea autonomiei evreiești și la instaurarea domniei hasmoneene în Iudeea.

The very sin which Ptolemy attempted after the victory of Raphia was accomplished at the very beginning of the revolt of the Maccabees. It was the same sin that was resisted by the priests in the time of king Uzziah, but the Maccabees’ professed defense of God’s temple services was a misguided and rebellious manifestation of the combination of church and state, and as such, typifies the rebellion of apostate Protestantism that is now rallying in support of Trump against the inroads of Biden’s globalist woke-ism.

Însuși păcatul pe care Ptolemeu a încercat să-l săvârșească după victoria de la Rafia a fost împlinit chiar la începutul răscoalei Macabeilor. A fost același păcat căruia i s-au împotrivit preoții pe vremea împăratului Ozia, însă pretinsa apărare de către Macabei a slujbelor templului lui Dumnezeu a fost o manifestare rătăcită și răzvrătită a îmbinării dintre biserică și stat și, ca atare, preînchipuie răzvrătirea protestantismului apostat care acum se mobilizează în sprijinul lui Trump împotriva avansului globalismului woke al lui Biden.

The Bible teaches that you will know them by their fruits, and the Pharisees during the time of Christ were the final remnants of the Hasmonean dynasty that began with Mattathias. Mattathias, and the rebellion he began, bore the fruits of Pharisee-ism, as does the apostate Protestants that are supporting the concept of “Make America Great Again”. America was great when the Constitution was understood to keep church and state separated from each other, but at the counterfeit miracle represented by the victory that is commemorated by the feast of Hanukkah, the movement for Sunday legislation will come out into the open.

Biblia învață că îi veți cunoaște după roadele lor, iar fariseii din vremea lui Hristos erau ultimele rămășițe ale dinastiei hasmoneene care a început cu Matatia. Matatia și răscoala pe care a început-o au adus roadele fariseismului, așa cum fac și protestanții apostaziați care susțin conceptul „Make America Great Again”. America era măreață atunci când Constituția era înțeleasă ca păstrând biserica și statul separate unul de celălalt, însă, la miracolul contrafăcut reprezentat de biruința care este comemorată prin sărbătoarea Hanukkah, mișcarea pentru legislația duminicală va ieși la iveală.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Heretofore those who presented the truths of the third angel’s message have often been regarded as mere alarmists. Their predictions that religious intolerance would gain control in the United States, that church and state would unite to persecute those who keep the commandments of God, have been pronounced groundless and absurd. It has been confidently declared that this land could never become other than what it has been—the defender of religious freedom. But as the question of enforcing Sunday observance is widely agitated, the event so long doubted and disbelieved is seen to be approaching, and the third message will produce an effect which it could not have had before.

> Până acum, cei care au prezentat adevărurile soliei celui de-al treilea înger au fost adesea considerați niște simpli alarmiști. Predicțiile lor că intoleranța religioasă ar câștiga controlul în Statele Unite, că biserica și statul s-ar uni pentru a-i persecuta pe cei ce păzesc poruncile lui Dumnezeu, au fost declarate lipsite de temei și absurde. S-a afirmat cu încredere că această țară nu ar putea deveni niciodată altceva decât ceea ce a fost – apărătoarea libertății religioase. Dar, pe măsură ce chestiunea impunerii păzirii duminicii este larg agitată, evenimentul atâta vreme pus la îndoială și necrezut se vede apropiindu-se, iar solia a treia va produce un efect pe care nu l-ar fi putut avea mai înainte.

> “In every generation God has sent His servants to rebuke sin, both in the world and in the church. But the people desire smooth things spoken to them, and the pure, unvarnished truth is not acceptable. Many reformers, in entering upon their work, determined to exercise great prudence in attacking the sins of the church and the nation. They hoped, by the example of a pure Christian life, to lead the people back to the doctrines of the Bible. But the Spirit of God came upon them as it came upon Elijah, moving him to rebuke the sins of a wicked king and an apostate people; they could not refrain from preaching the plain utterances of the Bible— doctrines which they had been reluctant to present. They were impelled to zealously declare the truth and the danger which threatened souls. The words which the Lord gave them they uttered, fearless of consequences, and the people were compelled to hear the warning.

> În fiecare generație, Dumnezeu Și-a trimis slujitorii să mustre păcatul, atât în lume, cât și în biserică. Dar poporul dorește să i se spună lucruri măgulitoare, iar adevărul curat, nepoleit, nu este acceptat. Mulți reformatori, pornind la lucrarea lor, au hotărât să dea dovadă de mare prudență în a mustra păcatele bisericii și ale națiunii. Ei nădăjduiau ca, prin exemplul unei vieți creștine curate, să călăuzească poporul înapoi la doctrinele Bibliei. Dar Duhul lui Dumnezeu a venit peste ei, așa cum a venit peste Ilie, îndemnându-l să mustre păcatele unui împărat nelegiuit și ale unui popor apostat; nu s-au putut opri să vestească afirmațiile limpezi ale Bibliei, doctrine pe care se arătaseră reticenți să le prezinte. Au fost împinși să proclame cu râvnă adevărul și primejdia care amenința sufletele. Cuvintele pe care Domnul li le-a dat le-au rostit, fără teamă de urmări, iar poporul a fost silit să asculte avertizarea.

> “Thus the message of the third angel will be proclaimed. As the time comes for it to be given with greatest power, the Lord will work through humble instruments, leading the minds of those who consecrate themselves to His service. The laborers will be qualified rather by the unction of His Spirit than by the training of literary institutions. Men of faith and prayer will be constrained to go forth with holy zeal, declaring the words which God gives them. The sins of Babylon will be laid open. The fearful results of enforcing the observances of the church by civil authority, the inroads of spiritualism, the stealthy but rapid progress of the papal power—all will be unmasked. By these solemn warnings the people will be stirred. Thousands upon thousands will listen who have never heard words like these. In amazement they hear the testimony that Babylon is the church, fallen because of her errors and sins, because of her rejection of the truth sent to her from heaven. As the people go to their former teachers with the eager inquiry, Are these things so? the ministers present fables, prophesy smooth things, to soothe their fears and quiet the awakened conscience. But since many refuse to be satisfied with the mere authority of men and demand a plain ‘Thus saith the Lord,’ the popular ministry, like the Pharisees of old, filled with anger as their authority is questioned, will denounce the message as of Satan and stir up the sin-loving multitudes to revile and persecute those who proclaim it.

> Astfel va fi proclamată solia îngerului al treilea. Pe măsură ce vine timpul ca ea să fie dată cu cea mai mare putere, Domnul va lucra prin instrumente smerite, călăuzind mințile celor ce se consacră slujirii Sale. Lucrătorii vor fi calificați mai degrabă prin ungerea Duhului Său decât prin pregătirea din instituțiile de învățământ. Oameni ai credinței și ai rugăciunii vor fi constrânși să pornească cu un zel sfânt, vestind cuvintele pe care Dumnezeu li le dă. Păcatele Babilonului vor fi date pe față. Înfricoșătoarele urmări ale impunerii prin autoritate civilă a rânduielilor bisericii, pătrunderea spiritismului, înaintarea pe nesimțite, dar rapidă, a puterii papale — toate vor fi demascate. Prin aceste solemne avertizări, poporul va fi mișcat. Mii și zeci de mii, care nu au auzit niciodată astfel de cuvinte, vor asculta. Uimiți, ei aud mărturia că Babilonul este biserica, căzută din pricina erorilor și păcatelor ei, din pricina respingerii adevărului trimis ei din cer. Când oamenii merg la foștii lor învățători cu întrebarea stăruitoare: Oare așa stau lucrurile?, slujitorii prezintă basme, proorocesc lucruri măgulitoare, pentru a le potoli temerile și a liniști conștiința trezită. Dar deoarece mulți refuză să se mulțumească cu simpla autoritate a oamenilor și cer un limpede «Așa zice Domnul», clerul popular, asemenea fariseilor de odinioară, umplut de mânie pe măsură ce autoritatea le este pusă la îndoială, va denunța solia ca fiind de la Satana și va ațâța mulțimile iubitoare de păcat să-i batjocorească și să-i prigonească pe cei ce o proclamă.

> “As the controversy extends into new fields and the minds of the people are called to God’s downtrodden law, Satan is astir. The power attending the message will only madden those who oppose it. The clergy will put forth almost superhuman efforts to shut away the light lest it should shine upon their flocks. By every means at their command they will endeavor to suppress the discussion of these vital questions. The church appeals to the strong arm of civil power, and, in this work, papists and Protestants unite. As the movement for Sunday enforcement becomes more bold and decided, the law will be invoked against commandment keepers. They will be threatened with fines and imprisonment, and some will be offered positions of influence, and other rewards and advantages, as inducements to renounce their faith. But their steadfast answer is: ‘Show us from the word of God our error’—the same plea that was made by Luther under similar circumstances. Those who are arraigned before the courts make a strong vindication of the truth, and some who hear them are led to take their stand to keep all the commandments of God. Thus light will be brought before thousands who otherwise would know nothing of these truths.” The Great Controversy, 605, 606.

> „Pe măsură ce controversa se extinde în noi domenii și mințile oamenilor sunt îndreptate spre Legea lui Dumnezeu, călcată în picioare, Satana se agită. Puterea care însoțește solia nu va face decât să-i întărâte pe cei care i se opun. Clerul va depune eforturi aproape supraumane pentru a ține lumina departe, ca nu cumva să strălucească asupra turmelor lor. Prin toate mijloacele de care dispun vor căuta să suprime discuția acestor chestiuni vitale. Biserica apelează la brațul puternic al puterii civile, iar în această lucrare papistașii și protestanții se unesc. Pe măsură ce mișcarea pentru impunerea respectării duminicii devine mai îndrăzneață și mai hotărâtă, legea va fi invocată împotriva păzitorilor poruncilor. Vor fi amenințați cu amenzi și închisoare, iar unora li se vor oferi poziții de influență și alte recompense și avantaje, ca mijloace de a-i determina să-și renege credința. Dar răspunsul lor statornic este: «Arătați-ne din Cuvântul lui Dumnezeu greșeala noastră»—aceeași cerere pe care a făcut-o Luther în circumstanțe asemănătoare. Cei care sunt aduși în fața tribunalelor prezintă o puternică apărare a adevărului, iar unii dintre cei ce îi aud sunt conduși să ia poziție pentru a păzi toate poruncile lui Dumnezeu. Astfel, lumina va fi adusă înaintea a mii de oameni care, altfel, n-ar ști nimic despre aceste adevăruri.” Marea Controversă, 605, 606.

Back to Articles