Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Seven

Cartea lui Daniel - Numărul Șaptezeci și Șapte

Unveiling the Prophetic Parallel: Laodicean Adventism in 1863 and Biblical Typology

Dezvăluirea paralelei profetice: Adventismul laodicean în 1863 și tipologia biblică

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2024

Formats

PDF
Word

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the curse pronounced against rebuilding Jericho.

Răzvrătirea Adventismului laodicean din 1863 a fost prefigurată de blestemul rostit împotriva rezidirii Ierihonului.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Și Iosua i-a pus pe ei sub jurământ în vremea aceea, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va ridica și va zidi această cetate, Ierihonul: cu prețul întâiului său născut îi va pune temelia, iar cu prețul celui mai tânăr fiu al său îi va așeza porțile. Iosua 6:26.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the builders rejecting the corner stone.

Răzvrătirea adventismului laodicean din 1863 a fost prefigurată prin lepădarea pietrei din capul unghiului de către zidari.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. Matthew 21:42, 43.

> Iisus le-a zis: Oare n-ați citit niciodată în Scripturi: "Piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie capul unghiului; lucrul acesta este de la Domnul și este minunat în ochii noștri"? De aceea vă spun că Împărăția lui Dumnezeu va fi luată de la voi și va fi dată unui neam care va aduce roadele ei. Matei 21:42, 43.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Aaron’s golden calf.

Răzvrătirea adventismului laodicean din 1863 a fost prefigurată de vițelul de aur al lui Aaron.

> For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:23–25.

> Căci mi-au zis: Fă-ne dumnezei care să meargă înaintea noastră; căci despre acest Moise, omul care ne-a scos din țara Egiptului, nu știm ce s-a întâmplat cu el. Și le-am zis: Oricine are aur, să-l scoată. Și mi l-au dat; apoi l-am aruncat în foc și a ieșit vițelul acesta. Iar când Moise a văzut că poporul era dezgolit; (căci Aaron îi dezgolise, spre rușinea lor, în mijlocul vrăjmașilor lor). Exodul 32:23-25.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Jeroboam’s two golden calves.

Răzvrătirea Adventismului laodicean din 1863 a fost preînchipuită prin cei doi viței de aur ai lui Ieroboam.

> If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. 1 Kings 12:27–29.

> Dacă acest popor se va sui să aducă jertfe în casa Domnului, la Ierusalim, atunci inima acestui popor se va întoarce iarăși la stăpânul lor, anume la Roboam, împăratul lui Iuda, și mă vor ucide și se vor întoarce iarăși la Roboam, împăratul lui Iuda. De aceea împăratul s-a sfătuit și a făcut doi viței de aur și le-a zis: Este prea mult pentru voi să vă suiți la Ierusalim; iată dumnezeii tăi, Israele, care te-au scos din țara Egiptului. Și a așezat pe unul la Betel, iar pe celălalt la Dan. 1 Împărați 12:27-29.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the prophet from Judah who died between the ass and the lion.

Răzvrătirea Adventismului laodicean din anul 1863 a fost prefigurată de prorocul din Iuda care a murit între măgar și leu.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. 1 Kings 13:23, 24.

> Și s-a întâmplat că, după ce mâncase pâine și băuse, i-a înșeuat măgarul, adică pentru prorocul pe care îl adusese înapoi. Iar când a plecat, l-a întâlnit un leu pe drum și l-a ucis; și trupul lui neînsuflețit a fost aruncat în drum, iar măgarul stătea lângă el, leul stătea și el lângă trupul neînsuflețit. 1 Împărați 13:23, 24.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the tenth test of ancient Israel that began their wandering in the wilderness.

Răzvrătirea Adventismului laodicean din 1863 a fost prefigurată de a zecea încercare a Israelului din vechime, care a marcat începutul rătăcirii lor prin pustie.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:21–23.

> Dar, viu sunt eu, că tot pământul se va umple de slava Domnului. Pentru că toți acei oameni care au văzut slava mea și minunile mele, pe care le-am făcut în Egipt și în pustiu, și m-au ispitit până acum de zece ori și n-au ascultat de glasul meu; cu adevărat nu vor vedea țara pe care am jurat-o părinților lor; niciunul dintre cei ce m-au întărâtat nu o va vedea; iar robul meu Caleb, pentru că a fost în el un alt duh și m-a urmat pe deplin, pe el îl voi aduce în țara în care a mers; și sămânța lui o va stăpâni. Numeri 14:21-23.

The apostle Paul taught:

Apostolul Pavel a învățat:

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Acum, toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde; iar ele au fost scrise spre avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor. 1 Corinteni 10:11

Commenting on that prophetic principle, Sister White said:

Comentând asupra acelui principiu profetic, Sora White a spus:

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Fiecare dintre profeții din vechime a vorbit mai puțin pentru timpul lor decât pentru al nostru, astfel încât prorocirea lor este valabilă pentru noi. «Și toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise pentru învățătura noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor.» 1 Corinteni 10:11. «Lor le-a fost descoperit că nu pentru ei înșiși, ci pentru noi slujeau aceste lucruri, care acum v-au fost vestite de cei ce v-au propovăduit Evanghelia prin Duhul Sfânt trimis din cer și în care chiar îngerii doresc să privească.» 1 Petru 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Biblia și-a adunat comorile și le-a strâns laolaltă pentru această ultimă generație. Toate marile evenimente și solemnele acte ale istoriei Vechiului Testament s-au repetat și se repetă în biserică în aceste zile din urmă.” Mesaje alese, cartea 3, 338, 339.

The message of the latter rain, according to Isaiah, is a message, for he identifies that the wicked will refuse to hear it, and he describes that message as “line upon line”.

Mesajul ploii târzii, potrivit lui Isaia, este un mesaj, căci el arată că nelegiuiții vor refuza să-l asculte și descrie acel mesaj drept „rând după rând”.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Pe cine să învețe cunoștința? Și pe cine să facă să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de lapte și depărtați de la sân. Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin. Căci cu buze bâlbâitoare și într-o altă limbă va vorbi El acestui popor. Căruia i-a zis: „Aceasta este odihna prin care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea”; totuși, ei n-au voit să asculte. Dar cuvântul Domnului le-a fost: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin; ca să meargă și să cadă pe spate, și să fie zdrobiți, prinși în cursă și luați. Isaia 28:9–13.

Of the six lines we have just identified, and there are of course others we have not pointed out, one emphasizes 1863, as the end of a progressive test that led to wandering in the wilderness. Two emphasize a former covenant people being passed by and replaced by a new chosen people. One marks a curse for rebuilding something that was intended to be left destroyed and abandoned under God’s curse as it was, and another marks a curse for returning where you were forbidden to go. Two provide examples of counterfeits of the two tables of the Ten Commandments, that represented Habakkuk’s two tables.

Dintre cele șase linii pe care tocmai le-am identificat, și desigur există și altele pe care nu le-am menționat, una subliniază anul 1863, ca sfârșit al unei încercări progresive care a dus la rătăcirea în pustie. Două subliniază faptul că un fost popor al legământului a fost trecut cu vederea și înlocuit cu un nou popor ales. Una indică un blestem asupra reconstrucției a ceva ce era destinat să fie lăsat distrus și părăsit sub blestemul lui Dumnezeu, așa cum era, iar alta indică un blestem pentru întoarcerea acolo unde fusese interzis să se meargă. Două oferă exemple de contrafaceri ale celor două table ale Decalogului, care reprezentau cele două table ale lui Habacuc.

The golden calves of Aaron and Jeroboam represent a counterfeit image of jealousy, that represented the counterfeit 1863 chart. When brought together, the two witnesses of Aaron and Jeroboam teach that Habakkuk’s two tables represent one table, the very same way the two tables of the Ten Commandments represent one law of God. Together they become one symbol, that is made up of two when they are brought together. The same prophetic dynamics of the two tables of the law of God exist in Habakkuk’s two tables, and together Aaron and Jeroboam’s counterfeits address that prophetic phenomenon.

Vițeii de aur ai lui Aaron și ai lui Ieroboam reprezintă un chip contrafăcut al geloziei, care reprezenta planșa contrafăcută din 1863. Când sunt aduși împreună, cei doi martori ai lui Aaron și ai lui Ieroboam învață că cele două table din Habacuc reprezintă o singură tablă, în același fel în care cele două table ale Celor Zece Porunci reprezintă o singură Lege a lui Dumnezeu. Împreună ele devin un singur simbol, care este alcătuit din două atunci când sunt reunite. Aceleași dinamici profetice ale celor două table ale Legii lui Dumnezeu există în cele două table din Habacuc, iar laolaltă contrafacerile lui Aaron și ale lui Ieroboam vizează acel fenomen profetic.

The first generation of Adventism has been typified by the image of jealousy in Ezekiel chapter eight. The vision that begins on the fifth day, of the sixth month in the sixth year in chapter eight of Ezekiel, continues into chapter nine, where the sealing of the one hundred and forty-four thousand is represented. When addressing the illustration of the sealing of chapter nine, Sister White includes the attribute of God’s character that identifies that it is in the third and fourth generation where God judges those who are disobedient. She therefore incorporates the truth associated directly with the second commandment, which is the commandment that forbids the worship of idols, as were Aaron’s and Jeroboam’s golden calves.

Prima generație a adventismului a fost tipificată de chipul geloziei din capitolul opt din Ezechiel. Viziunea care începe în ziua a cincea a lunii a șasea, în anul al șaselea, în capitolul opt din Ezechiel, continuă în capitolul nouă, unde este reprezentată pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii. Când abordează ilustrarea pecetluirii din capitolul nouă, Sora White include atributul caracterului lui Dumnezeu care indică faptul că în a treia și a patra generație Dumnezeu îi judecă pe cei neascultători. Prin urmare, ea încorporează adevărul asociat în mod direct cu a doua poruncă, care este porunca ce interzice închinarea la idoli, precum au fost vițeii de aur ai lui Aaron și ai lui Ieroboam.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> ‘Și El a chemat pe omul îmbrăcat în in, care avea la coapsă călimara de scriitor; iar Domnul i-a zis: Treci prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile oamenilor care suspină și strigă din pricina tuturor urâciunilor care se săvârșesc în mijlocul ei. Iar celorlalți le-a zis, în auzul meu: Mergeți după el prin cetate și loviți: ochiul vostru să nu cruțe, nici să nu aveți milă; ucideți cu desăvârșire bătrân și tânăr, fecioare, prunci și femei; dar să nu vă apropiați de niciun om asupra căruia este semnul; și începeți de la Sfântul Meu Locaș. Atunci au început cu bătrânii care erau dinaintea casei.’

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> Isus este pe punctul de a părăsi propiciatoriul din sanctuarul ceresc, ca să îmbrace veșmintele răzbunării și să-Și verse mânia în judecăți asupra celor care nu au răspuns la lumina pe care Dumnezeu le-a dat-o. 'Fiindcă sentința împotriva unei fapte rele nu este adusă curând la îndeplinire, de aceea inima fiilor oamenilor este pe deplin îndreptată să facă răul.' În loc să fie înmuiați de răbdarea și îndelunga îngăduință pe care Domnul a manifestat-o față de ei, cei ce nu se tem de Dumnezeu și nu iubesc adevărul își întăresc inimile în calea lor rea. Dar există hotare chiar și pentru îngăduința lui Dumnezeu, iar mulți trec dincolo de aceste granițe. Au depășit limitele harului și, prin urmare, Dumnezeu trebuie să intervină și să-Și apere onoarea Sa.

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> Despre Amoriți Domnul a zis: "În al patrulea neam ei se vor întoarce aici, căci nelegiuirea Amoriților nu este încă deplină." Deși acest neam se remarca prin idolatria și stricăciunea sa, încă nu-și umpluse paharul nelegiuirii, iar Dumnezeu nu avea să dea poruncă pentru nimicirea lui cu desăvârșire. Poporul trebuia să vadă puterea divină manifestată într-un chip vădit, pentru ca să rămână fără cuvânt de apărare. Creatorul plin de compasiune era dispus să îndure nelegiuirea lor până la al patrulea neam. Atunci, dacă nu se vedea nicio schimbare în bine, judecățile Lui aveau să se abată asupra lor.

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> Cu o exactitate fără greș, Cel Infinit ține încă deschisă o socoteală cu toate neamurile. Câtă vreme îndurarea Lui este oferită prin chemări la pocăință, această socoteală va rămâne deschisă; dar când cifrele ating o anumită limită pe care Dumnezeu a stabilit-o, lucrarea mâniei Sale începe. Socoteala este închisă. Răbdarea divină încetează. Nu mai există mijlocire în favoarea lor pentru îndurare.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> Profetul, privind de-a lungul veacurilor, a avut această vreme înfățișată în vedenia sa. Neamurile acestui veac au fost beneficiarii unor îndurări fără precedent. Cele mai alese binecuvântări ale cerului le-au fost dăruite, dar mândria sporită, lăcomia, idolatria, disprețul față de Dumnezeu și nerecunoștința josnică sunt scrise împotriva lor. Ele își încheie degrabă socoteala cu Dumnezeu.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> Dar ceea ce mă face să tremur este faptul că aceia care au avut cea mai mare lumină și cele mai mari privilegii au ajuns să fie întinați de nelegiuirea care domnește. Influențați de nelegiuiții din jurul lor, mulți, chiar dintre cei care mărturisesc adevărul, s-au răcit și sunt purtați la vale de puternicul curent al răului. Disprețul universal aruncat asupra adevăratei evlavii și sfințenii îi conduce pe cei care nu se află într-o strânsă legătură cu Dumnezeu să-și piardă reverența față de legea Sa. Dacă ar urma lumina și ar asculta de adevăr din inimă, această lege sfântă li s-ar părea cu atât mai prețioasă atunci când este astfel disprețuită și dată la o parte. Pe măsură ce lipsa de respect față de legea lui Dumnezeu devine mai vădită, linia de demarcație dintre păzitorii ei și lume devine mai distinctă. Iubirea pentru preceptele divine crește într-o clasă pe măsură ce disprețul față de ele crește în cealaltă clasă.

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> Criza se apropie cu repeziciune. Cifrele care cresc vertiginos arată că vremea cercetării lui Dumnezeu aproape a sosit. Deși El este reticent în a pedepsi, totuși va pedepsi, și aceasta degrabă. Cei care umblă în lumină vor vedea semnele primejdiei care se apropie; dar nu trebuie să stea liniștiți, într-o așteptare nepăsătoare a pieirii, mângâindu-se cu credința că Dumnezeu Își va adăposti poporul în ziua cercetării. Nicidecum. Ei ar trebui să înțeleagă că datoria lor este să lucreze cu sârguință pentru a-i salva pe alții, căutând, cu credință puternică, ajutor la Dumnezeu. 'Rugăciunea fierbinte și lucrătoare a celui neprihănit are mare putere.'

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> Aluatul evlaviei nu și-a pierdut cu totul puterea. În vremea când primejdia și apăsarea Bisericii sunt cele mai mari, mica ceată care stă în lumină va suspina și va striga din pricina urâciunilor care se săvârșesc în țară. Dar, mai ales, rugăciunile lor se vor înălța pentru Biserică, fiindcă membrii ei umblă după felul lumii.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> Rugăciunile stăruitoare ale acestor puțini credincioși nu vor fi zadarnice. Când Domnul va veni ca Răzbunător, El va veni totodată ca Ocrotitor al tuturor celor care au păstrat credința în curăția ei și s-au păzit neîntinați de lume. Atunci Dumnezeu a făgăduit să-Și răzbune aleșii Săi, care strigă zi și noapte către El, măcar că zăbovește față de ei.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> „Porunca este: ‘Treci prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile bărbaților care suspină și gem din pricina tuturor urâciunilor care se săvârșesc în mijlocul ei.’ Acești oameni care suspinau și gemeau vestiseră cuvintele vieții; mustraseră, sfătuiseră și imploraseră. Unii care Îl necinsteau pe Dumnezeu s-au pocăit și și-au smerit inimile înaintea Lui. Dar slava Domnului se depărtase de la Israel; deși mulți încă păstrau formele religiei, puterea și prezența Lui lipseau.” Mărturii, volumul 5, 207-210.

To rightly divide the vision of the sealing as set forth by Ezekiel, it is essential to understand the four generations of Adventism. Sister White begins the passage we selected by directly referencing Ezekiel chapter nine, and the portion we have selected also ends with a direct reference of Ezekiel chapter nine. In the passage she says of Ezekiel, “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision.” Ezekiel saw the circumstances that are occurring during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Pentru a împărți drept viziunea pecetluirii, așa cum este înfățișată de Ezechiel, este esențial să înțelegem cele patru generații ale adventismului. Sora White începe pasajul pe care l-am selectat făcând trimitere directă la capitolul nouă din Ezechiel, iar porțiunea pe care am ales-o se încheie, de asemenea, cu o trimitere directă la capitolul nouă din Ezechiel. În pasaj ea spune despre Ezechiel: „Prorocul, privind peste veacuri, a avut acest timp înfățișat în vedenia sa.” Ezechiel a văzut împrejurările care au loc în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

In the previous article we identified with three specific passages from the Spirit of Prophecy that Isaiah’s “drunkards of Ephraim,” who in this passage are identified as the “ancient men,” and who in both passages represent the leadership of Jerusalem (Adventism), cannot see that there is to be a mighty manifestation of the power of God as in former years. In this passage the very manifestation of God’s power that they refuse to see will occur as part of the divine judgment which is brought upon them, for it is stated that, “the people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse.”

În articolul anterior am arătat, pe baza a trei pasaje specifice din Duhul Profeției, că „bețivii lui Efraim” ai lui Isaia, care în acest pasaj sunt identificați drept „bătrânii” și care, în ambele pasaje, reprezintă conducerea Ierusalimului (Adventismul), nu pot vedea că urmează să aibă loc o puternică manifestare a puterii lui Dumnezeu, ca în vremurile de odinioară. În acest pasaj, însăși manifestarea puterii lui Dumnezeu pe care ei refuză să o vadă va avea loc ca parte a judecății divine aduse asupra lor, căci este afirmat că „poporul avea să vadă puterea divină manifestată într-un chip vădit, spre a rămâne fără scuză.”

Laodicean Adventism refuses to see the manifestation of the latter rain that began sprinkling on September 11, 2001, but they will see the climax of that rainfall when the message of the Midnight Cry is repeated in the last days. That message is Islam of the third Woe. Did not the leadership of ancient Israel, who had just crucified their Messiah watch as the Holy Spirit was poured out at Pentecost?

Adventismul laodicean refuză să vadă manifestarea ploii târzii care a început să picure la 11 septembrie 2001, dar va vedea apogeul acelei ploi când mesajul Strigării de la miezul nopții va fi repetat în zilele de pe urmă. Acest mesaj este Islamul celui de-al treilea vai. Nu a privit oare conducerea Israelului din vechime, care tocmai Îl răstignise pe Mesia lor, cum Duhul Sfânt a fost revărsat la Cincizecime?

The passage is identifying the church, which by context is represented by Ezekiel as Jerusalem, and the members within the church (Jerusalem), are contrasted by a “little company,” who are also identified as those “that walk in the light,” and are the “faithful few.” The Bible teaches that “many” are called, but “few” are chosen. The subject of the passage includes the wrath of God that is brought upon His people. The people have brought their judgment upon themselves, but God is specific in emphasizing that it is His angels that accomplish the work of destruction. God never lies, and He has promised that it is He that visits the iniquity of men unto the third and fourth generation. To attribute the execution of judgment to any other than God is to deny His character, and suggest He is a liar.

Pasajul identifică Biserica, pe care Ezechiel, potrivit contextului, o reprezintă sub chipul Ierusalimului; iar membrii din sânul Bisericii (Ierusalimului) sunt puși în contrast cu o „mică ceată”, identificată, de asemenea, drept cei „care umblă în lumină”, „puținii credincioși”. Biblia învață că „mulți” sunt chemați, dar „puțini” sunt aleși. Subiectul pasajului include mânia lui Dumnezeu care se abate asupra poporului Său. Poporul și-a atras judecata asupra sa, dar Dumnezeu subliniază în mod explicit că îngerii Săi sunt cei care aduc la îndeplinire lucrarea nimicirii. Dumnezeu nu minte niciodată, și El a făgăduit că El este Cel care pedepsește nelegiuirea oamenilor până la al treilea și al patrulea neam. A atribui executarea judecății altcuiva decât lui Dumnezeu înseamnă a-I nega caracterul și a sugera că El este mincinos.

The passage identifies that when the destroying angels of Ezekiel begin to go through Jerusalem, that it is then that, “the ministry of His wrath commences.” God’s wrath begins with Jerusalem, which is his church, which is Laodicean Adventism.

Pasajul indică faptul că, atunci când îngerii nimicitori ai lui Ezechiel încep să străbată Ierusalimul, atunci „lucrarea mâniei Sale începe.” Mânia lui Dumnezeu începe cu Ierusalimul, care este biserica Sa, care este adventismul laodicean.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Căci a sosit vremea când judecata trebuie să înceapă de la casa lui Dumnezeu; și dacă începe întâi cu noi, care va fi sfârșitul celor ce nu ascultă de Evanghelia lui Dumnezeu? 1 Petru 4:17.

God’s wrath is accomplished by God’s angels, and when their work begins, they are commanded to “smite,” all and to “let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.” The wrath of God is carried out by holy angels, and the point we are wishing to identify here is that the commencement of God’s ministry of wrath is accomplished in the fourth generation.

Mânia lui Dumnezeu este adusă la îndeplinire de îngerii lui Dumnezeu, iar când începe lucrarea lor, li se poruncește: „Loviți pe toți” și „Să nu cruțe ochiul vostru, nici să aveți milă: ucideți cu desăvârșire bătrâni și tineri, atât fecioare, cât și prunci și femei; dar să nu vă apropiați de niciun om asupra căruia este semnul; și începeți de la Sanctuarul Meu.” Mânia lui Dumnezeu este adusă la îndeplinire de îngerii sfinți, iar punctul pe care dorim să‑l identificăm aici este că începutul slujirii mâniei lui Dumnezeu are loc în a patra generație.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. And it shall come to pass in that day, saith the Lord, that there shall be the noise of a cry from the fish gate, and an howling from the second, and a great crashing from the hills. Howl, ye inhabitants of Maktesh, for all the merchant people are cut down; all they that bear silver are cut off. And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will he do evil. Zephaniah 1:8–12.

> Și va fi că, în ziua jertfei Domnului, voi pedepsi pe căpetenii, pe fiii împăratului și pe toți cei îmbrăcați cu veșminte străine. Tot în ziua aceea voi pedepsi pe toți cei ce sar peste prag, care umplu casele stăpânilor lor cu silnicie și înșelăciune. Și va fi că, în ziua aceea, zice Domnul, se va auzi vuietul unui strigăt de la Poarta Peștilor, un urlet din Cetatea a doua și un mare prăpăd de pe dealuri. Urlați, locuitori ai Macteșului, căci tot poporul negustor este nimicit; toți cei ce cântăresc argint sunt stârpiți. Și va fi că, în vremea aceea, voi scormoni Ierusalimul cu felinare și voi pedepsi pe oamenii care s-au așezat pe drojdiile lor, care zic în inima lor: Domnul nu va face nici bine, nici rău. Țefania 1:8-12.

Back to Articles