Article

# The Book of Daniel - Number Seven

Cartea lui Daniel - Numărul Șapte

Seven Kings

Șapte împărați

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2023

Formats

PDF
Word

The seven thunders represent the history of 1798, through to October 22, 1844. That history was typified by the last seven kings of the kingdom of Judah, from Manasseh in 677 BC through to Zedekiah in 586 BC.

Cele șapte tunete reprezintă istoria de la 1798 până la 22 octombrie 1844. Acea istorie a fost prefigurată de ultimii șapte regi ai Regatului lui Iuda, de la Manase, în 677 î.Hr., până la Zedechia, în 586 î.Hr.

In the sacred reform lines, a characteristic of the empowerment of the first angel is a symbol which identifies something that is worldwide. On August 11, 1840, the first angel’s message was empowered and the message was then carried to every mission station in the world.

În liniile sacre ale reformei, o caracteristică a întăririi primului înger este un simbol care identifică ceva de cuprindere mondială. La 11 august 1840, solia primului înger a fost întărită, iar solia a fost apoi dusă la fiecare stațiune misionară din lume.

> “The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world.” The Great Controversy, 611.

> „Mișcarea adventă din 1840–1844 a fost o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu; solia primului înger a fost dusă la fiecare post misionar din lume.” Tragedia veacurilor, 611.

Prophetically at that time, the angel of Revelation ten descended and placed one foot on the earth and the other on the sea. Sister White identified that as a symbol of the worldwide extent of the message.

În mod profetic, la acea vreme, îngerul din Apocalipsa 10 a coborât și și-a pus un picior pe pământ, iar pe celălalt pe mare. Sora White a identificat aceasta drept un simbol al cuprinderii mondiale a soliei.

> “The angel’s position, with one foot on the sea, the other on the land, signifies the wide extent of the proclamation of the message. It will cross the broad waters and be proclaimed in other countries, even to all the world.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Poziția îngerului, cu un picior pe mare, iar celălalt pe uscat, semnifică marea întindere a proclamării soliei. Ea va străbate întinderile apelor și va fi proclamată în alte țări, chiar în întreaga lume.” Comentariul Biblic Adventist de Ziua a Șaptea, volumul 7, 971.

Cyrus’s proclamation of the first decree was a worldwide decree.

Primul decret proclamat de Cirus a fost un decret universal.

> Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord by the mouth of Jeremiah might be fulfilled, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, The Lord God of heaven hath given me all the kingdoms of the earth; and he hath charged me to build him an house at Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? his God be with him, and let him go up to Jerusalem, which is in Judah, and build the house of the Lord God of Israel, (he is the God,) which is in Jerusalem. And whosoever remaineth in any place where he sojourneth, let the men of his place help him with silver, and with gold, and with goods, and with beasts, beside the freewill offering for the house of God that is in Jerusalem. Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem. Ezra 1:1–4.

> În anul întâi al lui Cirus, împăratul Persiei, pentru ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, împăratul Persiei, așa încât el a făcut o proclamație în tot regatul său și a pus-o și în scris, zicând: Așa zice Cirus, împăratul Persiei: Domnul, Dumnezeul cerurilor, mi-a dat toate împărățiile pământului; și m-a însărcinat să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine este dintre voi, din tot poporul Lui? Dumnezeul lui să fie cu el și să se suie la Ierusalim, care este în Iuda, și să zidească casa Domnului, Dumnezeului lui Israel (El este Dumnezeu), care este la Ierusalim. Și pe oricine rămâne în vreun loc unde se află ca străin, oamenii locului să-l ajute cu argint și cu aur, cu bunuri și cu vite, pe lângă darul de bunăvoie pentru casa lui Dumnezeu care este la Ierusalim. Atunci s-au ridicat căpeteniile caselor părintești ale lui Iuda și Beniamin, și preoții, și leviții, împreună cu toți aceia al căror duh îl trezise Dumnezeu, ca să se suie să zidească casa Domnului care este la Ierusalim. Ezra 1:1-4.

Just as the first angel was carried to every mission station in the world on August 11, 1840, Cyrus identifies himself as the king of “all the kingdoms on earth,” as he proclaims the first decree. The descent of the angel of Revelation ten, the angel that Sister White identifies as “no less a personage than Jesus Christ,” possesses the same prophetic characteristics as the mighty angel of Revelation eighteen. Sister White identifies that the purpose of the first angel was the same as the purpose of the angel of Revelation eighteen.

Așa cum, la 11 august 1840, primul înger a fost dus la fiecare post misionar din lume, Cirus se declară rege peste «toate împărățiile pământului», în timp ce proclamă primul decret. Coborârea îngerului din Apocalipsa zece, îngerul pe care Sora White îl identifică drept «nimeni altul decât Isus Hristos», are aceleași caracteristici profetice ca îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece. Sora White arată că scopul primului înger a fost același cu scopul îngerului din Apocalipsa optsprezece.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> „Isus a însărcinat un înger puternic să coboare și să-i avertizeze pe locuitorii pământului să se pregătească pentru cea de-a doua Sa arătare. Pe când îngerul părăsea prezența lui Isus în cer, o lumină nespus de strălucitoare și plină de slavă îi mergea înainte. Mi s-a spus că misiunea lui era să lumineze pământul cu slava lui și să-l avertizeze pe om cu privire la mânia lui Dumnezeu care vine.” Scrieri timpurii, 245.

The empowerment of the first angel is a symbol that emphasizes a worldwide element. The first message in the time of Christ was empowered at the baptism of Christ. The Scriptures identify that all of Israel went out to the wilderness to hear the message of John.

Împuternicirea primului înger este un simbol care subliniază un element la nivel mondial. Primul mesaj în vremea lui Hristos a fost împuternicit la botezul lui Hristos. Scripturile atestă că întregul Israel a ieșit în pustie pentru a auzi mesajul lui Ioan.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. Matthew 3:5, 6.

> Atunci au ieșit la el Ierusalimul, și toată Iudeea, și toată împrejurimea Iordanului; și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Matei 3:5, 6.

Christ’s ministry was directed to ancient Israel, and in that prophetic sense the entire world was drawn to the Jordan, the place of Christ’s baptism. Yet the rite of baptism, and what it represented when Christ was baptized, was directed at all the world.

Slujirea lui Hristos era îndreptată către Israelul din vechime, iar, în acel sens profetic, întreaga lume a fost atrasă către Iordan, locul botezului lui Hristos. Însă ritul botezului, împreună cu ceea ce reprezenta atunci când Hristos a fost botezat, se adresa întregii lumi.

The name Jehoiakim means “God will rise”, and at the baptism of Christ, as John brought Christ up out of the water, the emblem of “rising up” out of a watery grave became an element of that empowerment. In the first four verses of Ezra that we have already cited, verse five identifies the response of those that heard the decree with the words, “Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem.” When the first message is empowered, there is a rising up, as represented by the name of Jehoiakim.

Numele lui Jehoiakim înseamnă „Dumnezeu Se va ridica”, iar la botezul lui Hristos, când Ioan L-a ridicat din apă, emblema „ridicării” dintr-un mormânt de apă a devenit un element al acelei împuterniciri. În primele patru versete din Ezra pe care le-am citat deja, versetul cinci identifică răspunsul celor ce au auzit decretul prin cuvintele: „Atunci s-au ridicat căpeteniile părinților lui Iuda și Beniamin, și preoții, și leviții, împreună cu toți aceia al căror duh Dumnezeu îl ridicase, ca să se suie să zidească casa Domnului care este în Ierusalim.” Când primul mesaj este împuternicit, are loc o ridicare, așa cum este reprezentată prin numele lui Jehoiakim.

On September 11, 2001, the first message of the mighty movement of the third angel was empowered as typified by the empowerment of the first message of the mighty movement of the first angel. Sister White comments on the destruction of the Twin Towers on that date.

La 11 septembrie 2001, prima solie a mișcării puternice a celui de-al treilea înger a fost întărită, așa cum a fost prefigurat de întărirea primei solii a mișcării puternice a primului înger. Sora White comentează asupra distrugerii Turnurilor Gemene la acea dată.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> "Acum vine vestea că aș fi declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus însă, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: 'Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3.' Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este un avertizament cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce urmează să vină asupra orașului New York, decât că știu că, într-o zi, marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că în lume este distrugere. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina." Review and Herald, 5 iulie 1906.

At the empowerment of the first message in the history of the one hundred and forty-four thousand, the Lord “rose up” to “shake terribly the earth”. Jehoiakim’s name symbolizes the empowerment of the first message. On August 11, 1840, the Lord arose from his throne and descended to earth and stood upon the land and the sea. At the first decree of Cyrus, the faithful arose. Jehoiakim is a symbol of not simply the arrival of the first angel, but he also represents the empowerment of the first angel.

În momentul împuternicirii primei solii din istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, Domnul „s-a ridicat” ca „să zguduie cumplit pământul”. Numele lui Ioiachim simbolizează împuternicirea primei solii. La 11 august 1840, Domnul s-a ridicat de pe tronul său și a coborât pe pământ și a stat pe uscat și pe mare. La primul decret al lui Cir, credincioșii s-au ridicat. Ioiachim este un simbol nu doar al sosirii primului înger, ci reprezintă și împuternicirea primului înger.

Jehoiakim represents the first of the last three kings, but he also represents the fifth of seven kings that lead to the destruction of Jerusalem. The names of those seven kings are very informative. Those seven kings were Manasseh, Amon, Josiah, Jehoahaz, Jehoiakim, Jehoiachin and Zedekiah.

Ioiachim reprezintă întâiul dintre ultimii trei regi, dar reprezintă, de asemenea, al cincilea dintre cei șapte regi care duc la distrugerea Ierusalimului. Numele acelor șapte regi sunt foarte semnificative. Acei șapte regi au fost Manase, Amon, Iosia, Ioahaz, Ioiachim, Ioiachin și Zedechia.

In the history of the Millerites, Manasseh represents the time of the end, in 1798. Manasseh means “causing to forget”, and it is in 1798 that the whore of Tyre is forgotten for seventy years. Manasseh was one of the most wicked kings, and possesses prophetic characteristics that should be considered.

În istoria Milleriților, Manase reprezintă timpul sfârșitului, în 1798. Manase înseamnă „cel ce face să se uite”, iar tocmai în 1798 desfrânata Tirului este uitată timp de șaptezeci de ani. Manase a fost unul dintre cei mai nelegiuiți împărați și posedă trăsături profetice care trebuie avute în vedere.

The last seven kings of Judah represent the history of the seven thunders from 1798, through October 22, 1844. Manasseh was the first of the seven kings, and as the first king of seven, he typified Zedekiah, the last of the seven kings. Jesus always identifies the end with the beginning. Zedekiah, the last king of the seven, was carried into the slavery of Babylonian captivity. The first king of the seven last kings was also carried into Babylonian captivity, typifying the carrying of the last king into Babylonian captivity.

Ultimii șapte regi ai lui Iuda reprezintă istoria celor șapte tunete din 1798 până la 22 octombrie 1844. Manase a fost primul dintre cei șapte regi și, ca primul rege dintre cei șapte, el l-a prefigurat pe Zedechia, ultimul dintre cei șapte regi. Isus identifică întotdeauna sfârșitul cu începutul. Zedechia, ultimul rege dintre cei șapte, a fost dus în sclavia robiei babiloniene. Primul dintre ultimii șapte regi a fost, de asemenea, dus în robie babiloniană, prefigurând ducerea ultimului rege în robie babiloniană.

> And the Lord spake to Manasseh, and to his people: but they would not hearken. Wherefore the Lord brought upon them the captains of the host of the king of Assyria, which took Manasseh among the thorns, and bound him with fetters, and carried him to Babylon. And when he was in affliction, he besought the Lord his God, and humbled himself greatly before the God of his fathers, And prayed unto him: and he was entreated of him, and heard his supplication, and brought him again to Jerusalem into his kingdom. Then Manasseh knew that the Lord he was God. 2 Chronicles 33:10–13.

> Și Domnul a vorbit lui Manase și poporului său, dar ei n-au voit să asculte. De aceea Domnul a adus împotriva lor pe căpeteniile oștirii împăratului Asiriei, care l-au prins pe Manase între spini, l-au legat cu obezi și l-au dus la Babilon. Și când era în strâmtorare, L-a rugat pe Domnul Dumnezeul său și s-a smerit foarte mult înaintea Dumnezeului părinților săi, și s-a rugat Lui; iar El S-a lăsat înduplecat de el, i-a ascultat rugăciunea și l-a adus din nou la Ierusalim, în împărăția lui. Atunci Manase a cunoscut că Domnul este Dumnezeu. 2 Cronici 33:10-13.

The experience of Manasseh coming to know that the Lord was God, was accomplished by being removed from his kingdom, and then being restored to his kingdom. Nebuchadnezzar, as with Manasseh, came to know the Lord when he was removed from his kingdom and thereafter restored.

Experiența prin care Manase a ajuns să cunoască faptul că Domnul era Dumnezeu s-a înfăptuit prin îndepărtarea lui din împărăția sa și apoi prin restabilirea lui în împărăția sa. Nebucadnețar, la fel ca Manase, a ajuns să-L cunoască pe Domnul când a fost îndepărtat din împărăția lui și, ulterior, restabilit în împărăția lui.

> And at the end of the days I Nebuchadnezzar lifted up mine eyes unto heaven, and mine understanding returned unto me, and I blessed the most High, and I praised and honoured him that liveth forever, whose dominion is an everlasting dominion, and his kingdom is from generation to generation: And all the inhabitants of the earth are reputed as nothing: and he doeth according to his will in the army of heaven, and among the inhabitants of the earth: and none can stay his hand, or say unto him, What doest thou? At the same time my reason returned unto me; and for the glory of my kingdom, mine honour and brightness returned unto me; and my counsellors and my lords sought unto me; and I was established in my kingdom, and excellent majesty was added unto me. Now I Nebuchadnezzar praise and extol and honour the King of heaven, all whose works are truth, and his ways judgment: and those that walk in pride he is able to abase. Daniel 4:34–37.

> Și la sfârșitul zilelor eu, Nebucadnețar, mi-am ridicat ochii spre cer, și priceperea mi s-a întors la mine; și L-am binecuvântat pe Cel Preaînalt, și L-am lăudat și L-am cinstit pe Cel ce trăiește în veci, a Cărui stăpânire este o stăpânire veșnică, iar Împărăția Lui din neam în neam: Și toți locuitorii pământului sunt socotiți ca nimic; El face după voia Lui în oastea cerurilor și între locuitorii pământului; și nimeni nu poate opri mâna Lui, nici să-I spună: Ce faci Tu? În același timp rațiunea mi s-a întors la mine; și, spre slava împărăției mele, onoarea mea și strălucirea mea s-au întors la mine; și sfetnicii mei și dregătorii mei m-au căutat; și am fost întărit în împărăția mea, și o măreție deosebită mi-a fost adăugată. Acum eu, Nebucadnețar, laud, înalț și cinstesc pe Împăratul cerurilor, ale Cărui lucrări sunt adevăr, iar căile Lui sunt judecată; iar pe cei ce umblă în mândrie El este în stare să-i smerească. Daniel 4:34-37.

The experience of Manasseh was accomplished upon Nebuchadnezzar. Manasseh represents the “time of the end” in the history of the last three Judean kings, and the arrival of the prophecy of seventy years of captivity. Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the history of the three decrees, just as 1798 was the “time of the end” in the history of the seven thunders. In the verses just cited Nebuchadnezzar’s understanding returned to him at “the end of the days.” The “end of the days” is also referenced in Daniel chapter twelve.

Experiența lui Manase s-a împlinit asupra lui Nebucadnețar. Manase reprezintă „timpul sfârșitului” în istoria ultimilor trei regi ai lui Iuda și sosirea timpului profețit de șaptezeci de ani de captivitate. Nebucadnețar reprezintă „timpul sfârșitului” în istoria celor trei decrete, așa cum 1798 a fost „timpul sfârșitului” în istoria celor șapte tunete. În versetele tocmai citate, lui Nebucadnețar i-a revenit înțelegerea la „sfârșitul zilelor”. „Sfârșitul zilelor” este menționat de asemenea în capitolul doisprezece din Daniel.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Dar du-te pe calea ta până ce va fi sfârșitul; căci te vei odihni și vei sta la sorțul tău la sfârșitul zilelor. Daniel 12:13.

The “end of the days” in Daniel chapter twelve is the “time of the end”, for Daniel was told to go “till the end be.” At that time Daniel would “stand in his lot.” To “stand in his lot” means to fulfill his purpose, which Daniel did when his book was unsealed at the end of the days, which is the “time of the end.” At that time there would be an “increase of knowledge” that the wise would understand. At the end of Nebuchadnezzar’s days his “understanding” returned unto him.

„Sfârșitul zilelor” din capitolul doisprezece al lui Daniel este „vremea sfârșitului”, căci lui Daniel i s-a spus să meargă „până va veni sfârșitul”. Atunci Daniel avea să „stea în partea lui”. A „sta în partea lui” înseamnă a-și împlini scopul, ceea ce Daniel a făcut când cartea lui a fost desigilată la sfârșitul zilelor, care este „vremea sfârșitului”. Atunci avea să fie o „sporire a cunoștinței” pe care cei înțelepți aveau s-o înțeleagă. La sfârșitul zilelor lui Nebucadnețar, „înțelegerea” i-a revenit.

> “When God gives a man a special work to do, he is to stand in his lot and place as did Daniel, ready to answer the call of God, ready to fulfill His purpose.” Manuscript Releases, volume 6, 108.

> Când Dumnezeu îi dă unui om o lucrare deosebită de îndeplinit, el trebuie să stea în sorțul și în locul său, precum Daniel, gata să răspundă chemării lui Dumnezeu, gata să împlinească scopul Său. Manuscript Releases, volumul 6, 108.

Manasseh represents the “time of the end” in the history of the three last kings of Judah, Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the three decrees. Manasseh was followed by his son Amon.

Manase reprezintă „timpul sfârșitului” în istoria ultimilor trei regi ai lui Iuda; Nebucadnețar reprezintă „timpul sfârșitului” în cele trei decrete. Manase a fost urmat de fiul său Amon.

Amon means “training” and represents the period of time when there was an “increase of knowledge” that would train the “wise” in the message that was unsealed. Amon was then followed by Josiah, the only king of the seven that has a fairly good, though complicated prophetic history.

Amon înseamnă "instruire" și reprezintă perioada în care a avut loc o "sporire a cunoașterii" care avea să-i instruiască pe "înțelepți" cu privire la mesajul care a fost desigilat. Amon a fost urmat apoi de Iosia, singurul împărat dintre cei șapte care are o istorie profetică destul de bună, deși complicată.

Josiah means “the foundation of God”, and represents the establishing of the truths that had been unsealed at the “time of the end”. The increase of knowledge that was represented by Amon was put together by William Miller, through the guidance of Gabriel and other holy angels. Miller’s work is represented by the name Josiah, for he established the foundations of the movement. There is much more to identify of Josiah, but we will move onto his son Jehoahaz.

Iosia înseamnă "temelia lui Dumnezeu" și reprezintă întemeierea adevărurilor care fuseseră dezpecetluite în "timpul sfârșitului". Sporirea cunoștinței care a fost reprezentată de Amon a fost alcătuită de William Miller, prin călăuzirea lui Gabriel și a altor îngeri sfinți. Lucrarea lui Miller este reprezentată prin numele Iosia, căci el a pus temeliile mișcării. Mai sunt multe de identificat cu privire la Iosia, dar vom trece la fiul său Ioahaz.

> Jehoahaz was twenty and three years old when he began to reign; and he reigned three months in Jerusalem. And his mother’s name was Hamutal, the daughter of Jeremiah of Libnah. And he did that which was evil in the sight of the Lord, according to all that his fathers had done. And Pharaohnechoh put him in bands at Riblah in the land of Hamath, that he might not reign in Jerusalem; and put the land to a tribute of an hundred talents of silver, and a talent of gold. And Pharaohnechoh made Eliakim the son of Josiah king in the room of Josiah his father, and turned his name to Jehoiakim, and took Jehoahaz away: and he came to Egypt, and died there. 2 Kings 23:31–34.

> Jehoahaz avea douăzeci și trei de ani când a început să domnească; și a domnit trei luni în Ierusalim. Și numele mamei lui era Hamutal, fiica lui Jeremiah din Libnah. Și a făcut ceea ce este rău în ochii Domnului, după tot ce făcuseră părinții lui. Și Faraonul Nechoh l-a pus în lanțuri la Riblah, în țara Hamathului, ca să nu mai domnească în Ierusalim; și a impus țării un tribut de o sută de talanți de argint și un talant de aur. Și Faraonul Nechoh l-a făcut pe Eliakim, fiul lui Josiah, rege în locul lui Josiah, tatăl său, și i-a schimbat numele în Jehoiakim, și l-a luat pe Jehoahaz; el a ajuns în Egipt și a murit acolo. 2 Împărați 23:31-34.

Jehoahaz means “Jehovah has seized”, and he was seized by Pharaohnecho. Jehoahaz, the son of Josiah, was seized by Pharaohnechoh and replaced by his brother Eliakim, meaning the “God of raising”. Pharaohnechoh then changed Eliakim’s name to Jehoiakim, meaning “God will rise”. The change of a name is a symbol of a covenant relationship, and at the empowerment of the first message, God enters into covenant with a people, as He simultaneously passes by a former covenant people.

Ioahaz înseamnă „Iehova a luat în stăpânire”, iar el a fost luat în stăpânire de Faraon-Neco. Ioahaz, fiul lui Iosia, a fost luat în stăpânire de Faraon-Neco și înlocuit de fratele său Eliachim, care înseamnă „Dumnezeul înălțării”. Faraon-Neco i-a schimbat apoi lui Eliachim numele în Ioiachim, care înseamnă „Dumnezeu se va ridica”. Schimbarea unui nume este un simbol al unei relații de legământ, iar la întărirea primei solii, Dumnezeu intră într-un legământ cu un popor, în timp ce, simultan, trece pe lângă un fost popor al legământului.

On August 11, 1840, the Ottoman Empire that had been represented by four winds that were loosed for three hundred and ninety-one years and fifteen days were restrained, or as Jehoahaz means, they were “seized”. At the same time, Eliakim was made king and his name changed to Jehoiakim, meaning “God will rise”. Jehoiakim was followed by his son Jehoiachin who has three names in the Scriptures.

La 11 august 1840, în ceea ce privește Imperiul Otoman, cele patru vânturi care îl reprezentaseră — dezlegate timp de trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile — au fost stăvilite; sau, după cum înseamnă Ioahaz, au fost „prinse”. În același timp, Eliacim a fost numit rege, iar numele i-a fost schimbat în Ioiachim, care înseamnă „Dumnezeu Se va ridica”. Ioiachim a fost urmat de fiul său, Ioiachin, care poartă trei nume în Scripturi.

The name Jehoiachin means “the Lord will set up and establish”. He was the son of Jehoiakim and he marks the arrival of the second angel in the spring of 1844, as God “set up and established” the new, true, Protestant horn. The second angel’s message was empowered by the message of the Midnight Cry, and Jeconiah and Coniah mean “God will establish”. The three names, each with the same meaning, represent the joining of the Midnight Cry to the second angel’s message. It is in the final outpouring of the Holy Spirit during the Loud Cry that the one hundred and forty-four thousand are sealed. The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified in the Midnight Cry of the Millerite movement, and Jehoiachin, also called Jeconiah and Coniah, is a symbol of the sealing.

Numele Jehoiachin înseamnă „Domnul va ridica și va întemeia”. El a fost fiul lui Jehoiakim și marchează sosirea celui de-al doilea înger în primăvara anului 1844, când Dumnezeu a „ridicat și a întemeiat” noul și adevăratul corn protestant. Solia celui de-al doilea înger a primit putere prin solia Strigătului de la miezul nopții, iar Jeconiah și Coniah înseamnă „Dumnezeu va întemeia”. Cele trei nume, fiecare având același înțeles, reprezintă unirea Strigătului de la miezul nopții cu solia celui de-al doilea înger. În revărsarea finală a Duhului Sfânt, în timpul Strigătului Puternic, sunt pecetluiți cei o sută patruzeci și patru de mii. Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii a fost preînchipuită în Strigătul de la miezul nopții al mișcării millerite, iar Jehoiachin, numit și Jeconiah și Coniah, este un simbol al pecetluirii.

> As I live, saith the Lord, though Coniah the son of Jehoiakim king of Judah were the signet upon my right hand, yet would I pluck thee thence; And I will give thee into the hand of them that seek thy life, and into the hand of them whose face thou fearest, even into the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon, and into the hand of the Chaldeans. And I will cast thee out, and thy mother that bare thee, into another country, where ye were not born; and there shall ye die. But to the land whereunto they desire to return, thither shall they not return. Is this man Coniah a despised broken idol? is he a vessel wherein is no pleasure? wherefore are they cast out, he and his seed, and are cast into a land which they know not? O earth, earth, earth, hear the word of the Lord. Jeremiah 22:24–29.

> Viu sunt Eu, zice Domnul, chiar dacă Conia, fiul lui Ioiachim, împăratul lui Iuda, ar fi inelul de pecete de pe mâna Mea dreaptă, tot te-aș smulge de acolo; și te voi da în mâna celor ce-ți caută viața și în mâna celor de fața cărora te temi, în mâna lui Nebucadnețar, împăratul Babilonului, și în mâna haldeilor. Și te voi arunca pe tine și pe mama ta, cea care te-a născut, într-o altă țară unde nu v-ați născut; și acolo veți muri. Dar în țara în care doresc să se întoarcă, acolo nu se vor întoarce. Oare acest om, Conia, este un idol disprețuit și sfărâmat? Este el un vas în care nu este nicio plăcere? Pentru ce sunt aruncați afară el și sămânța lui și sunt azvârliți într-o țară pe care n-o cunosc? O, pământule, pământule, pământule, ascultă cuvântul Domnului. Ieremia 22:24-29.

Jehoiachin, Jeconiah and Coniah represent the sealing time, when the second angel is joined by the message of the Midnight Cry. He represents the sealing time of the foolish. The evil king represents those that are the foolish Laodicean virgins who in the sealing time are destined to receive the mark of the beast as they are forever spewed out of the mouth of the Lord.

Ioiachin, Ieconia și Conia reprezintă timpul pecetluirii, când celui de-al doilea înger i se alătură solia Strigării de la miezul nopții. El reprezintă timpul pecetluirii celor neînțelepți. Regele nelegiuit îi reprezintă pe aceia care sunt fecioarele laodiceene neînțelepte, care, în timpul pecetluirii, sunt sortite să primească semnul fiarei, fiind pe vecie vărsate din gura Domnului.

The signet on God’s right hand is His seal, and those that are spewed out of the mouth of the Lord during the sealing of the one hundred and forty-four thousand are contrasted with Zerubbabel, the man who had the plummet of the “seven times” in his hand.

Inelul de pecete de pe mâna dreaptă a lui Dumnezeu este pecetea Sa, iar cei care sunt vărsați din gura Domnului în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii sunt puși în contrast cu Zorobabel, omul care avea în mână firul cu plumb al „celor șapte vremuri”.

> Speak to Zerubbabel, governor of Judah, saying, I will shake the heavens and the earth; And I will overthrow the throne of kingdoms, and I will destroy the strength of the kingdoms of the heathen; and I will overthrow the chariots, and those that ride in them; and the horses and their riders shall come down, every one by the sword of his brother. In that day, saith the Lord of hosts, will I take thee, O Zerubbabel, my servant, the son of Shealtiel, saith the Lord, and will make thee as a signet: for I have chosen thee, saith the Lord of hosts. Haggai 2:21–23.

> Spune lui Zorobabel, dregătorul lui Iuda, zicând: "Voi zgudui cerurile și pământul; și voi răsturna tronul împărățiilor și voi nimici tăria împărățiilor neamurilor; voi răsturna carele și pe cei ce le călăresc; iar caii și călăreții lor vor fi doborâți, fiecare prin sabia fratelui său. În ziua aceea, zice Domnul oștirilor, te voi lua pe tine, o, Zorobabel, robul Meu, fiul lui Șealtiel, zice Domnul, și te voi face ca pe un inel de pecete; căci pe tine te-am ales, zice Domnul oștirilor." Hagai 2:21-23.

The “stone of stumbling” that is the “seven times” is the “plummet” in the hand of Zerubbabel, and he is represented as the “signet” that God employs to seal the one hundred and forty-four thousand. The signet, or the “sign”, is placed upon those that “sigh and cry” for the abominations that are done in Jerusalem. The sighing and crying identifies the experience of those that are sealed, and the signing and crying is the symbol of their internal response to the remedy of the “seven times.” It is confession for their sins and for the sins of their fathers. It is the acknowledgment that they have not been walking with God and that God has not been walking with them ever since the disappointment of July 18, 2020. It is the test that was failed in 1863, during the period of time when Philadelphia was transitioning unto Laodicea. It typified the period of time when those represented by Coniah are forever established as foolish Laodicean virgins, and those represented by Zerubbabel are forever established as wise Philadelphian virgins.

„Piatra de poticnire”, adică „cele șapte vremuri”, este „firul cu plumb” din mâna lui Zorobabel, iar el este reprezentat ca „inelul de pecete” de care Dumnezeu Se folosește pentru a-i pecetlui pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Inelul de pecete, sau „semnul”, este așezat asupra celor care „suspină și gem” pentru urâciunile care se săvârșesc în Ierusalim. Suspinele și gemetele identifică experiența celor care sunt pecetluiți, iar suspinele și gemetele sunt simbolul răspunsului lor lăuntric la remediul „celor șapte vremuri”. Este mărturisirea păcatelor lor și a păcatelor părinților lor. Este recunoașterea că nu au umblat cu Dumnezeu și că Dumnezeu nu a umblat cu ei încă de la dezamăgirea din 18 iulie 2020. Este testul care a fost ratat în 1863, în perioada în care Filadelfia făcea trecerea către Laodicea. Aceasta a preînchipuit perioada în care cei reprezentați de Conia sunt statorniciți pentru totdeauna ca fecioare laodiceene nechibzuite, iar cei reprezentați de Zorobabel sunt statorniciți pentru totdeauna ca fecioare filadelfiene înțelepte.

Jehoichin was followed by Zedekiah, the last of the seven kings. As Manasseh represented 1798, and the “time of the end,” Zedekiah must represent October 22, 1844, when the vision would “speak, and not lie”. Zedekiah is a name made up of the combination of two Hebrew words. The one word is “Jehovah”, and it is combined with the word that is translated in Daniel chapter eight, and verse fourteen as “cleansed.” Zedekiah means the cleansing of God’s temple, which began on October 22, 1844.

Jehoichin a fost urmat de Zedekiah, ultimul dintre cei șapte regi. Așa cum Manasseh a reprezentat 1798 și „timpul sfârșitului”, Zedekiah trebuie să reprezinte 22 octombrie 1844, când vedenia avea să „vorbească și să nu mintă”. Zedekiah este un nume compus din două cuvinte ebraice. Unul dintre cuvinte este „Jehovah”, combinat cu cuvântul care este tradus în Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece, drept „curățit”. Zedekiah înseamnă curățirea templului lui Dumnezeu, care a început la 22 octombrie 1844.

The last seven kings of Judah represent the progressive history of 1798 to October 22, 1844. Jehoiakim is the symbol of August 11, 1840, which in turn represents September 11, 2001. He is a symbol of the empowerment of the first angel’s message, and he is introduced in the first verse of Daniel chapter one. Thus, the setting and context of Daniel chapter one, is the empowerment of the first angel’s message, as represented in Revelation chapter ten. In Revelation chapter ten Christ descended with a little book in His hand that John was commanded to eat. This is why the first test in the book of Daniel has to do with eating.

Ultimii șapte împărați ai lui Iuda reprezintă istoria progresivă dintre 1798 și 22 octombrie 1844. Ioiachim este simbolul zilei de 11 august 1840, care, la rândul ei, reprezintă 11 septembrie 2001. El este un simbol al întăririi soliei primului înger și este introdus în primul verset al capitolului întâi din Daniel. Prin urmare, cadrul și contextul capitolului întâi din Daniel constau în întărirea soliei primului înger, așa cum este reprezentată în Apocalipsa, capitolul zece. În Apocalipsa, capitolul zece, Hristos a coborât cu o cărticică în mâna Sa, pe care lui Ioan i s-a poruncit s-o mănânce. De aceea, prima încercare din cartea lui Daniel se referă la hrană.

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste teme în articolul următor.

> And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 3:3.

> Și mi-a zis: „Fiul omului, pântecele tău să mănânce și umple-ți măruntaiele cu sulul acesta pe care ți-l dau.” Atunci l-am mâncat; și a fost în gura mea dulce ca mierea. Ezechiel 3:3.

Back to Articles