Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și unu

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Tapiseria profetică: dezvăluirea celor patru urâciuni din capitolul al optulea al Cărții lui Ezechiel și semnificația lor în epoca modernă

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Cele patru urâciuni din capitolul al optulea al lui Ezechiel reprezintă cele patru generații ale Israelului modern, iar începutul Israelului modern a fost tipificat de începutul Israelului antic. Amândouă aceste istorii ale începutului mărturisesc despre sfârșitul Israelului modern la iminenta lege duminicală. Cele două începuturi ale lui Israel, atât cel antic, literal, cât și cel modern, spiritual, sunt adeverite de istoria de început a împărăției de nord a lui Israel, când aceasta s-a despărțit de Iuda.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Când Israelul antic a ridicat vițelul de aur, tocmai ieșise din Egipt, în împlinirea unei profeții care indica faptul că Dumnezeu îl va constitui ca împărăție. Relatarea despre Ieroboam, primul împărat al împărăției de nord a lui Israel, întrunește tocmai aceste trăsături. Ieroboam fugise în Egipt din pricina mâniei lui Solomon. Prin profetul Ahia, i se dăduse o promisiune profetică potrivit căreia avea să fie făcut împărat peste zece dintre cele douăsprezece seminții. Înainte ca profeția să se împlinească, Ieroboam avea să fugă în Egipt, pentru a pune distanță între el și Solomon, până la moartea lui Solomon.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> Și s-a întâmplat în vremea aceea, când Ieroboam ieșea din Ierusalim, că prorocul Ahia Șilonitul l-a întâlnit pe cale; el era îmbrăcat cu un veșmânt nou, și amândoi erau singuri pe câmp. Și Ahia a apucat veșmântul cel nou care era pe el și l-a rupt în douăsprezece bucăți. Și i-a zis lui Ieroboam: Ia-ți zece bucăți; căci așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi sfâșia împărăția din mâna lui Solomon și-ți voi da zece seminții; (Dar el va avea o seminție, de dragul robului Meu David și de dragul Ierusalimului, cetatea pe care am ales-o dintre toate semințiile lui Israel:) Pentru că M-au părăsit și s-au închinat lui Aștoret, zeița Sidonienilor, lui Chemoș, zeul Moabiților, și lui Milcom, zeul fiilor lui Amon, și nu au umblat în căile Mele, ca să facă ce este drept în ochii Mei și să păzească rânduielile și judecățile Mele, cum a făcut David, tatăl lui. Totuși nu voi lua toată împărăția din mâna lui, ci îl voi lăsa domn în toate zilele vieții lui, de dragul robului Meu David, pe care l-am ales, pentru că a păzit poruncile Mele și rânduielile Mele. Dar voi lua împărăția din mâna fiului său și ți-o voi da ție, chiar zece seminții. Iar fiului său îi voi da o seminție, pentru ca robul Meu David să aibă totdeauna o lumină înaintea Mea în Ierusalim, cetatea pe care Mi-am ales-o ca să pun acolo Numele Meu.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> Te voi lua, și vei domni peste tot ce dorește sufletul tău, și vei fi împărat peste Israel. Și va fi așa: dacă vei asculta de tot ce îți poruncesc și vei umbla pe căile Mele și vei face ceea ce este drept în ochii Mei, păzind orânduirile Mele și poruncile Mele, cum a făcut David, slujitorul Meu, atunci voi fi cu tine, îți voi zidi o casă trainică, cum i-am zidit lui David, și îți voi da Israelul. Și pentru aceasta voi smeri sămânța lui David, dar nu pentru totdeauna. De aceea, Solomon a căutat să-l omoare pe Ieroboam. Și Ieroboam s-a ridicat și a fugit în Egipt, la Șișac, împăratul Egiptului, și a stat în Egipt până la moartea lui Solomon. Celelalte fapte ale lui Solomon, tot ce a făcut el și înțelepciunea lui, oare nu sunt ele scrise în Cartea faptelor lui Solomon? Vremea cât a domnit Solomon la Ierusalim peste tot Israelul a fost de patruzeci de ani. Și Solomon a adormit cu părinții săi și a fost îngropat în cetatea lui David, tatăl său; iar Roboam, fiul său, a domnit în locul lui. 1 Împărați 11:28-43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

La moartea împăratului Solomon, împărăția avea să fie împărțită, iar Ieroboam avea să fie împărat peste cele zece seminții de la miazănoapte, iar fiul lui Solomon, Roboam, avea să fie împărat la Ierusalim. Înainte ca dezbinarea semințiilor să aibă loc, Ieroboam trebuia să iasă din Egipt.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> Și Roboam s-a dus la Sihem, căci tot Israelul venise la Sihem ca să-l facă împărat. Și s-a întâmplat că, atunci când Ieroboam, fiul lui Nebat, care încă era în Egipt, a auzit aceasta (căci fugise dinaintea regelui Solomon, iar Ieroboam locuia în Egipt), au trimis și l-au chemat. Și Ieroboam și toată adunarea lui Israel au venit și au vorbit lui Roboam, zicând: Tatăl tău ne-a făcut jugul greu; acum dar ușurează slujba aspră a tatălui tău și jugul lui greu pe care l-a pus asupra noastră, și îți vom sluji. Iar el le-a zis: Duceți-vă încă trei zile, apoi veniți iarăși la mine. Și poporul a plecat. 1 Împărați 12:1-5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Istorisirea despre felul nesăbuit în care a acționat Roboam pe parcursul celor trei zile pune vina asupra respingerii sale nesăbuite a sfatului bătrânilor, dar despărțirea semințiilor fusese prorocită, astfel încât ea s-ar fi petrecut într-un fel sau altul. Se cuvine menționat aici, pentru un articol viitor, că procesul despărțirii a fost desemnat în mod specific ca având durata de trei zile. Cele două regate devin din nou un singur regat în istoria milleriților, și aceasta atunci când semințiile de la miazănoapte și de la miazăzi devin un singur regat în istoria milleriților, care este perioada sosirii celor trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece. Acei trei îngeri din istoria milleriților au fost prefigurați de cele trei zile ale hotărârii lui Roboam. Acei patruzeci și șase de ani când au sosit cei trei îngeri, din 1798 până în 1844, au fost, de asemenea, cele trei zile simbolice despre care Hristos spusese, în Ioan, capitolul doi, că vor fi necesare pentru ca El să ridice un templu dărâmat, însă acea parte a studiului este pentru un articol viitor.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Când, la sfârșitul celor trei zile, Roboam a făcut declarația sa nesăbuită, împărățiile s-au dezbinat.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> Când tot Israelul a văzut că împăratul n-a ascultat de ei, poporul a răspuns împăratului, zicând: Ce parte avem noi în David? Nici nu avem moștenire în fiul lui Isai; la corturile voastre, Israele; acum vezi-ți de casa ta, Davide. Și Israel s-a dus la corturile sale. Iar peste fiii lui Israel care locuiau în cetățile lui Iuda, Roboam a domnit peste ei. Atunci împăratul Roboam l-a trimis pe Adoram, care era peste dări; și tot Israelul l-a ucis cu pietre, încât a murit. De aceea împăratul Roboam s-a grăbit să se urce în carul lui, ca să fugă la Ierusalim. Astfel Israel s-a răzvrătit împotriva casei lui David până în ziua de azi. Și s-a întâmplat că, atunci când tot Israelul a auzit că Ieroboam se întorsese, au trimis și l-au chemat la adunare și l-au făcut împărat peste tot Israelul; n-a rămas nimeni cu casa lui David, afară numai de seminția lui Iuda. 1 Împărați 12:16-20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

Profeția potrivit căreia lui Ieroboam i se va da o împărăție fusese împlinită, și anume la vremea ieșirii lui din Egipt. Gelos că sanctuarul lui Dumnezeu era în cetatea Ierusalimului, cetatea pe care Dumnezeu o alesese ca să-Și pună Numele acolo, Ieroboam s-a apucat să contrafacă sanctuarul, preoția și serviciul de închinare rânduit a fi săvârșit numai la Ierusalim. Lucrarea lui Ieroboam de a institui un sistem de închinare contrafăcut în cele zece seminții din nord constituie o paralelă directă cu răzvrătirea lui Aaron prin vițelul de aur și, prin urmare, oferă încă o mărturie, nu numai cu privire la legea duminicală care urmează să vină în curând, ci și la răzvrătirea din 1863.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Și Ieroboam a zis în inima lui: Acum se va întoarce împărăția la casa lui David. Dacă poporul acesta se va sui să aducă jertfe în casa Domnului la Ierusalim, atunci inima poporului acestuia se va întoarce iarăși la domnul lor, chiar la Roboam, regele lui Iuda; și mă vor ucide și se vor întoarce la Roboam, regele lui Iuda. Atunci regele s-a sfătuit și a făcut doi viței de aur; și le-a zis: Este prea anevoios pentru voi să vă suiți la Ierusalim; iată dumnezeii tăi, Israele, care te-au scos din țara Egiptului. Și a pus pe unul la Betel, iar pe celălalt l-a pus în Dan. Și lucrul acesta a ajuns pricină de păcat; căci poporul se ducea să se închine înaintea unuia dintre ei, până la Dan. Și a făcut o casă a înălțimilor și a rânduit preoți dintre cei mai de jos ai poporului, care nu erau dintre fiii lui Levi. Și Ieroboam a rânduit o sărbătoare în luna a opta, în a cincisprezecea zi a lunii, asemenea sărbătorii care este în Iuda, și a adus jertfe pe altar. Așa a făcut la Betel, aducând jertfe vițeilor pe care îi făcuse; și a așezat la Betel pe preoții înălțimilor pe care le făcuse. Astfel, a adus jertfe pe altarul pe care îl făcuse la Betel, în a cincisprezecea zi a lunii a opta, chiar în luna pe care o născocise în inima lui; și a rânduit o sărbătoare pentru fiii lui Israel; și a adus jertfe pe altar și a ars tămâie. 1 Împărați 12:26-33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Răzvrătirea lui Ieroboam oferă o altă linie de adevăr care poate fi suprapusă peste răzvrătirea lui Aaron, răzvrătirea cornului protestant din 1863 și răzvrătirea cornului republican la legea duminicală iminentă și, procedând astfel, extinde mărturia profetică. În răzvrătirea vițelului de aur al lui Aaron, Domnul a schimbat metoda rânduită de alegere a preoției.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

Înainte de răzvrătire, întâiul-născut din orice seminție trebuia să devină parte a preoției. Dar în răzvrătirea cu vițelul de aur a lui Aaron, numai seminția lui Levi a stat de partea lui Moise. Din acest motiv, Dumnezeu a schimbat metoda rânduită de a asigura bărbați pentru preoție, iar de atunci încolo doar casa lui Levi avea să alcătuiască preoția.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> Și când Moise a văzut că poporul era dezgolit (căci Aaron îi dezgolise, spre rușinea lor, înaintea vrăjmașilor lor), atunci Moise a stat la poarta taberei și a zis: Cine este de partea Domnului? Să vină la mine. Și toți fiii lui Levi s-au adunat la el. Și le-a zis: Așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: Fiecare bărbat să-și pună sabia la șold; și mergeți din poartă în poartă prin toată tabăra, și să ucidă fiecare pe fratele său, pe tovarășul său și pe aproapele său. Și fiii lui Levi au făcut după cuvântul lui Moise; și în ziua aceea au căzut dintre popor aproximativ trei mii de bărbați. Exodul 32:25-28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Ieroboam a contrafăcut lucrarea pe care Dumnezeu o împlinise în contextul răzvrătirii lui Aaron, când Dumnezeu ridicase o preoție nouă din seminția lui Levi, căci Ieroboam „a făcut preoți dintre cei mai de jos ai poporului, care nu erau dintre fiii lui Levi”. Răzvrătirea de la începutul împărăției celor zece seminții din nord este paralelă cu răzvrătirea lui Aaron și cu nebunii care dansau. Răzvrătirea a avut loc după ieșirea din Egipt, ca împlinire a unei profeții care promitea că va fi întemeiată o împărăție. În ambele cazuri s-a instituit o preoție nouă, ceea ce a însemnat o schimbare față de rânduiala anterioară de alegere a preoților.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Răzvrătirea lui Aaron cu vițelul de aur a fost repetată, dar a fost dublată de Ieroboam, căci el a făcut doi viței de aur și i-a așezat în două cetăți. Cetatea Dan reprezintă cârmuirea statului, căci Dan înseamnă „a judeca”, iar cetatea Betel reprezintă cârmuirea ecleziastică, căci Betel înseamnă „casa lui Dumnezeu”. Vițeii de aur aveau același simbolism ca vițelul lui Aaron, dar cu mărturia adăugată a unirii dintre Biserică și Stat, așa cum este reprezentată de cele două cetăți. Un vițel era cea mai înaltă formă de ofrandă păgână și, prin urmare, reprezintă o jertfă contrafăcută a lui Hristos. Aurul este un simbol al Babilonului, iar vițelul era chipul unei fiare. Așa cum Aaron a rânduit o zi falsă de închinare, tot astfel Ieroboam a rânduit și el o sărbătoare și s-a îngrijit ca data sărbătorii să nu coincidă cu vremea adevăratei închinări la Ierusalim.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Toate elementele legii duminicale iminente sunt reprezentate în mărturia de răzvrătire a lui Ieroboam: jertfa falsă (vițelul), Hristosul fals (altarul), chipul fiarei (combinația dintre Biserică și Stat), ziua falsă de închinare (duminica) și o preoție contrafăcută.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Începutul Israelului antic, începutul, ca împărăție, al celor zece seminții nordice și începutul Adventismului posedă aceleași elemente profetice și, împreună, identifică elementele profetice ale legii duminicale care va veni în curând. Israelul antic ieșise din robia Egiptului, Ieroboam a ieșit din Egipt, unde fugise pentru a scăpa de prigoana din partea lui Solomon, iar Adventismul milerit tocmai ieșise din robia papalității.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Preoția lui Levi a fost instituită în timpul răzvrătirii lui Aaron, preoția contrafăcută a celor mai de jos dintre oameni a fost instaurată în mărturia lui Ieroboam, iar când Domnul a încheiat legământ cu adventismul millerit, potrivit lui Petru, milleriții erau „o generație aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor deosebit; pentru ca să vestiți laudele Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată.” Lumina la care fuseseră chemați milleriții era lumina nestematelor lui Miller reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc, care fuseseră prefigurate în istoria răzvrătirii lui Aaron prin cele două table ale Celor Zece Porunci. Întunericul din care fuseseră chemați era Evul Întunecat al stăpânirii papale, care fusese prefigurat de întunericul robiei egiptene.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Când Hristos a ridicat din nou templul care fusese călcat în picioare deopotrivă de păgânism și de papalitate, El a făcut aceasta în decurs de patruzeci și șase de ani, din 1798 până în 1844. După ce a ridicat templul, atunci, ca Sol al Legământului, El a venit deodată la templul Său la 22 octombrie 1844, căci ridicase templul care fusese călcat în picioare și distrus și de asemenea a curățit o preoție care era reprezentată de seminția lui Levi.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Dar cine va putea să îndure ziua venirii Lui? Și cine va putea sta în picioare când Se va arăta? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorului. El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; îi va curăți pe fiii lui Levi și îi va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să-I aducă Domnului o jertfă în neprihănire. Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult. Maleahi 3:2-4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

La 22 octombrie 1844, Hristos a venit deodată la templul Său și a încheiat un legământ cu un popor care era reprezentat de preoția levitică, însă până în 1863 ei repetaseră răzvrătirea lui Aaron, iar preoția millerită a trecut la preoția laodiceană, așa cum este reprezentată de preoția lui Ieroboam, alcătuită din cei mai de jos oameni, și de dansatorii nebuni ai lui Aaron. Totuși, mărturia răzvrătirii lui Ieroboam poartă o mărturie mai amplă despre răzvrătirea din 1863. Când Ieroboam a inaugurat sistemul său fals de închinare, un profet din Ierusalim a fost trimis să mustre răzvrătirea lui Ieroboam, lucru tipificat prin faptul că adventismul millerit a fost călăuzit să accepte Sabatul Celor Zece Porunci ca zi de odihnă.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Când Adventismul a primit lumina celui de-al treilea înger și pe cea a Sanctuarului, aceste lumini au constituit o mustrare pentru acei protestanți care respinseseră lumina în creștere a desigilării, ce a început la timpul sfârșitului, în 1798. Așa cum Israelul străvechi uitase Sabatul pe când se afla în robia egipteană, Biserica din pustie uitase Sabatul până la venirea anului 1798. Lumina în creștere a soliei orei judecății adusă de milleriți a condus, în cele din urmă, la Sanctuar și la Legea lui Dumnezeu.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Acea lumină a sosit la 22 octombrie 1844 și a reprezentat o mustrare a închinării false pentru cei care fuseseră chemați să iasă cu totul din doctrinele false ale Catolicismului. Închinarea la soare este semnul autorității Catolicismului asupra bisericilor care s-au întors în sânul ei. Acea mustrare este reprezentată în inaugurarea de către Ieroboam a sistemului său fals de închinare.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> Și Ieroboam a rânduit o sărbătoare în luna a opta, în ziua a cincisprezecea a lunii, asemenea sărbătorii care este în Iuda, și a adus jertfe pe altar. Așa a făcut la Betel, aducând jertfe vițeilor pe care îi făcuse; și a așezat la Betel pe preoții înălțimilor pe care le făcuse. Astfel, în a cincisprezecea zi a lunii a opta, în luna pe care o născocise în inima lui, a adus jertfe pe altarul pe care îl făcuse la Betel; și a rânduit o sărbătoare pentru fiii lui Israel; și a adus jertfe pe altar și a ars tămâie. Și iată, un om al lui Dumnezeu a venit din Iuda, prin cuvântul Domnului, la Betel; iar Ieroboam stătea lângă altar ca să ardă tămâie. Și el a strigat împotriva altarului, prin cuvântul Domnului, și a zis: O, altarule, altarule, așa zice Domnul: Iată, se va naște casei lui David un fiu, cu numele Iosia; și pe tine va jertfi preoții înălțimilor care ard tămâie pe tine, și oase de oameni vor fi arse pe tine. Și a dat în aceeași zi un semn, zicând: Acesta este semnul despre care a vorbit Domnul: Iată, altarul se va despica și cenușa care este pe el se va vărsa. Și s-a întâmplat că, atunci când regele Ieroboam a auzit cuvântul omului lui Dumnezeu, care strigase împotriva altarului din Betel, și-a întins mâna de pe altar, zicând: Prindeți-l.

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> Și mâna lui, pe care o întinsese împotriva lui, s-a uscat, astfel încât n-a mai putut s-o tragă înapoi la sine. Și altarul s-a despicat, iar cenușa s-a vărsat din altar, după semnul pe care omul lui Dumnezeu îl vestise prin cuvântul Domnului. Atunci împăratul a răspuns și a zis omului lui Dumnezeu: Îmbunează acum Fața Domnului Dumnezeului tău și roagă-te pentru mine, ca mâna mea să-mi fie iarăși redată. Și omul lui Dumnezeu a mijlocit către Domnul, iar mâna împăratului i-a fost iarăși redată și a ajuns cum fusese mai înainte. Și împăratul a zis omului lui Dumnezeu: Vino acasă cu mine și întărește-te, iar eu îți voi da o răsplată. Dar omul lui Dumnezeu a zis împăratului: Chiar dacă mi-ai da jumătate din casa ta, nu voi intra cu tine; nici nu voi mânca pâine, nici nu voi bea apă în locul acesta; căci astfel mi s-a poruncit prin cuvântul Domnului, zicând: Să nu mănânci pâine, nici să nu bei apă și să nu te întorci pe același drum pe care ai venit. Și a plecat pe un alt drum și nu s-a întors pe drumul pe care venise la Betel. 1 Împărați 12:32-13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Împreună cu răzvrătirea vițeilor de aur, consemnată în mărturia lui Aaron și a lui Ieroboam, mărturia lui Ieroboam include și inaugurarea propriu-zisă a sistemului fals de închinare pe care el l-a orânduit. Acea inaugurare reprezintă deosebirea dintre închinarea care trebuia să se aducă la Ierusalim și sistemul contrafăcut al lui Ieroboam. Din 1798 până la 1844, Domnul Și-a scos poporul din întunericul stăpânirii papale la minunata lumină profetică reprezentată de cei trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece. Bisericile protestante au respins acea lumină și, făcând astfel, au devenit fiicele catolicismului în 1844.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Închinarea lui Ieroboam tipifica sistemul catolic de închinare, iar în relatarea despre el, regatul de nord al lui Israel reprezintă falsul sistem al catolicismului în care protestanții din istoria milerită au ales să rămână. Simbolul acelui sistem este închinarea la soare.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Fecioarele credincioase și înțelepte care au intrat în Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844 au reprezentat o mustrare pentru protestanții care tocmai reintraseră sub influența catolicismului și deveniseră fiicele Romei. La inaugurarea sistemului contrafăcut de închinare al lui Ieroboam a venit un profet din Iuda și l-a mustrat pe Ieroboam, prefigurând astfel fecioarele credincioase care au intrat în Sfânta Sfintelor și au fost călăuzite să recunoască legea lui Dumnezeu. Relatarea acelui profet și mustrarea lui adresată lui Ieroboam sunt deosebit de lămuritoare când se ia în considerare răzvrătirea din 1863, însă relatarea trebuie să aștepte până când este așezat un sfârșit alături de un început.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Începuturile Israelului antic, ale regatului lui Ieroboam și ale Israelului modern se aliniază, iar împreună oferă trei martori ai sfârșitului fiarei din pământ din Apocalipsa treisprezece, care va avea loc la iminenta lege duminicală. Credincioșii adventismului millerit, la 22 octombrie 1844, au devenit adevăratul corn protestant al fiarei din pământ și au făcut aceasta în istoria care a început la timpul sfârșitului, în 1798. 1798 a fost începutul celei de-a șasea împărății a profeției biblice, Statele Unite, și al întemeierii adevăratului corn protestant al adventismului în Statele Unite. Acea istorie a începutului reprezintă istoria sfârșitului Statelor Unite, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Cei trei martori inițiali ai Israelului antic și modern, precum și ai Israelului lui Ieroboam, ilustrează sfârșitul fiarei pământului; însă există și un alt sfârșit care trebuie stabilit în prealabil, înainte de a expune mărturia profetului care a venit din Iuda și l-a mustrat pe Ieroboam. Istoria de încheiere ce trebuie inclusă este sfârșitul regatelor de nord și de sud ale lui Israel, așa cum îl reprezintă profetul Ezechiel.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Nu trebuie uitat că ceea ce ilustrăm acum este că răzvrătirea din 1863 este marcată de prima urâciune din capitolul opt al cărții lui Ezechiel, care era chipul geloziei. Odată ce vom aborda sfârșitul regatelor de nord și de sud, așa cum sunt reprezentate de Ezechiel, vom avea mai mult decât suficiente dovezi pentru a susține că răzvrătirea din 1863 a fost ilustrată prin răzvrătirea lui Aaron și a lui Ieroboam și că ea identifică începutul primei dintre cele patru generații ale adventismului laodicean.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> Cuvântul Domnului a venit iarăși la mine, zicând: Iar tu, fiul omului, ia-ți o bucată de lemn și scrie pe ea: Pentru Iuda și pentru fiii lui Israel, tovarășii lui; apoi ia o altă bucată de lemn și scrie pe ea: Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui; și unește-le una cu alta într-o singură bucată de lemn, și vor deveni una în mâna ta. Iar când fiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: Nu ne vei arăta ce înțelegi prin acestea? să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua lemnul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi pune cu el, cu lemnul lui Iuda, și voi face din ele o singură bucată de lemn, și vor fi una în mâna mea. Iar bucățile de lemn pe care scrii vor fi în mâna ta înaintea ochilor lor. Și să le spui: Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, îi voi lua pe fiii lui Israel din mijlocul neamurilor la care s-au dus și-i voi strânge din toate părțile și-i voi aduce în țara lor.

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Și îi voi face un singur neam în țară, pe munții lui Israel; și un singur împărat va fi împărat peste ei toți; și nu vor mai fi două neamuri, nici nu vor mai fi împărțiți în două împărății niciodată; nici nu se vor mai spurca cu idolii lor, nici cu urâciunile lor, nici cu vreuna dintre fărădelegile lor; ci îi voi izbăvi din toate locurile lor de locuire în care au păcătuit și îi voi curăți; astfel vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Și David, slujitorul Meu, va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; vor umbla în judecățile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o lui Iacov, slujitorul Meu, în care au locuit părinții voștri; și vor locui acolo, ei, copiii lor și copiii copiilor lor, pentru totdeauna; iar slujitorul Meu David va fi voievodul lor pe vecie. Mai mult, voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi cu ei un legământ veșnic; îi voi așeza și îi voi înmulți și voi așeza sfântul Meu locaș în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi, de asemenea, cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor ști că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când sfântul Meu locaș va fi în mijlocul lor pentru totdeauna. Ezechiel 37:15-28.

Back to Articles