Article

# What is Truth? - Number One

Ce este Adevărul? - Numărul Unu

The Framework of Truth: Revelation, Prophetic Parallels, and the Alpha and Omega

Cadrul adevărului: Apocalipsa, paralele profetice și Alfa și Omega

Author

Jeff Pippenger

Published

August 5, 2023

Formats

PDF
Word

Before we address the subject of what is truth, we note that we have begun this study with the first three verses of Revelation chapter one, and thereafter added an article about Elijah. A few purposes of these studies are to identify the role of the United States in prophecy, to open up the message of the Revelation of Jesus Christ, to recognize the role of prophets as symbols of God’s people, and to consider the implications of what it means that Jesus is the Alpha. We illustrated that the first three verses of Revelation agree and align with the last verses of Revelation, and in both cases at the beginning and the end, Jesus identifies Himself as the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last.

Înainte de a aborda subiectul «ce este adevărul», remarcăm că am început acest studiu cu primele trei versete ale capitolului întâi din Apocalipsă și, ulterior, am adăugat un articol despre Ilie. Câteva dintre scopurile acestor studii sunt: identificarea rolului Statelor Unite în profeție, deslușirea mesajului Apocalipsei lui Isus Hristos, recunoașterea rolului profeților ca simboluri ale poporului lui Dumnezeu și luarea în considerare a implicațiilor faptului că Isus este Alfa. Am arătat că primele trei versete ale Apocalipsei sunt în acord și se aliniază cu ultimele versete ale Apocalipsei și că, în ambele cazuri, la început și la sfârșit, Isus se identifică drept Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, Cel dintâi și Cel de pe urmă.

We used a brief discussion of Elijah in the second study in order to demonstrate that the opening verses of the Bible agree with the closing verses of both the Old and New Testaments, and further that the opening verses of the New Testament also agree with the beginning or ending of any way you wish to consider the Bible, either as a whole or as two Testaments.

Am folosit, în cel de-al doilea studiu, o discuție succintă despre Ilie pentru a demonstra că versetele de început ale Bibliei sunt în concordanță cu versetele de încheiere ale ambelor Testamente, Vechiul și Noul, și, mai mult, că versetele de început ale Noului Testament sunt, de asemenea, în concordanță cu începutul sau cu sfârșitul, indiferent cum ați dori să considerați Biblia, fie ca un întreg, fie ca două Testamente.

Another point we are seeking to develop is the understanding that Divinity has worked to slowly reveal the godhead throughout history. This is why we have noted that as time proceeds in the biblical theme of covenant history, that God, step-by-step revealed more-and-more of His character through the symbolism of His various names. The Almighty God spoke to Abraham, and the same God spoke to Moses, but informed Moses that from then onward his name was to be known as Jehovah. Then when Christ came, He introduced Himself with a name that was unknown in the Old Testament, other than one expression of that name by a Babylonian in chapter three of Daniel. Not only did Jesus identify that He was the only-begotten of the Father, but He also in that particular covenant history identified Himself as the Son of Man. God also gave Millerite Adventism a name when He entered into covenant with the beginning of Adventism.

Un alt punct pe care căutăm să-l dezvoltăm este înțelegerea că Divinitatea a lucrat pentru a revela treptat Dumnezeirea de-a lungul istoriei. De aceea am remarcat că, pe măsură ce timpul înaintează în tema biblică a istoriei legământului, Dumnezeu, pas cu pas, a descoperit tot mai mult din caracterul Său prin simbolismul diverselor Sale nume. Dumnezeul Atotputernic i-a vorbit lui Avraam, iar Același Dumnezeu i-a vorbit lui Moise, dar l-a înștiințat pe Moise că, de atunci înainte, Numele Său avea să fie cunoscut ca Iehova. Apoi, când a venit Hristos, S-a prezentat sub un Nume care era necunoscut în Vechiul Testament, în afară de o singură mențiune a acelui Nume de către un babilonian în capitolul al treilea din Daniel. Nu numai că Isus a afirmat că este Cel Unul-Născut din Tatăl, ci, de asemenea, în acea istorie particulară a legământului, S-a identificat drept Fiul Omului. Dumnezeu a dat, de asemenea, un nume adventismului milerit atunci când a încheiat legământ cu Adventismul la începuturile sale.

> “At this time, when we are so near the end, shall we become so like the world in practice that men may look in vain to find God’s denominated people? Shall any man sell our peculiar characteristics as God’s chosen people for any advantage the world has to give? Shall the favor of those who transgress the law of God be looked upon as of great value? Shall those whom the Lord has named His people suppose that there is any power higher than the great I AM? Shall we endeavor to blot out the distinguishing points of faith that have made us Seventh-day Adventists?” Evangelism, 121.

> În acest timp, când suntem atât de aproape de sfârșit, să devenim oare, în practică, atât de asemenea lumii, încât oamenii să caute în zadar să găsească poporul numit de Dumnezeu? Va vinde oare cineva trăsăturile noastre distinctive, ca popor ales al lui Dumnezeu, pentru vreun avantaj pe care lumea îl are de oferit? Să fie considerată de mare preț favoarea celor care calcă legea lui Dumnezeu? Vor socoti oare cei pe care Domnul i-a numit poporul Său că există vreo putere mai presus decât marele EU SUNT? Să ne străduim noi să ștergem punctele distinctive ale credinței care ne-au făcut Adventiști de Ziua a Șaptea? Evanghelizare, 121.

The name given to Seventh-day Adventists was given by the Lord, and Sister White often refers to Adventists as God’s denominated people. “Denominated” means to be named. The only two churches that Sister White identifies as God’s denominated people is ancient Israel and modern Israel.

Numele purtat de Adventiștii de Ziua a Șaptea a fost dat de Domnul, iar Sora White se referă adesea la Adventiști drept poporul denumit al lui Dumnezeu. "Denominated" înseamnă a fi numit. Singurele două biserici pe care Sora White le identifică drept poporul denumit al lui Dumnezeu sunt Israelul vechi și Israelul modern.

Therefore, as we proceed in our study of the book of Revelation, I am suggesting that the “new name” that is revealed to the Philadelphians, who are also represented as the one hundred and forty-four thousand is a large part of the prophetic secret that is unsealed just before probation closes.

Așadar, pe măsură ce înaintăm în studiul nostru al cărții Apocalipsei, sugerez că „numele nou” care le este descoperit Filadelfienilor, care sunt de asemenea reprezentați drept cei o sută patruzeci și patru de mii, constituie o parte însemnată a tainei profetice care este despecetluită chiar înainte de închiderea timpului de probă.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Pe cel ce biruiește îl voi face un stâlp în templul Dumnezeului meu și nu va mai ieși afară; și voi scrie asupra lui numele Dumnezeului meu și numele cetății Dumnezeului meu, Noul Ierusalim, care coboară din cer de la Dumnezeul meu; și voi scrie asupra lui numele meu cel nou. Cine are urechi, să audă ce zice Duhul bisericilor. Apocalipsa 3:12, 13.

The last message of warning is the message of the Revelation of Jesus Christ and it is a revelation of His character.

Ultimul mesaj de avertizare este mesajul Apocalipsei lui Isus Hristos, iar acesta este o revelație a caracterului Său.

> “Those who wait for the Bridegroom’s coming are to say to the people, ‘Behold your God.’ The last rays of merciful light, the last message of mercy to be given to the world, is a revelation of His character of love. The children of God are to manifest His glory. In their own life and character they are to reveal what the grace of God has done for them.” Christ’s Object Lessons, 415, 416.

> „Cei care așteaptă venirea Mirelui trebuie să spună poporului: «Iată Dumnezeul vostru». Ultimele raze ale luminii milostive, ultimul mesaj de milă ce urmează a fi dat lumii, constituie o revelație a caracterului Său de iubire. Copiii lui Dumnezeu trebuie să manifeste slava Sa. În propria lor viață și în caracterul lor, ei trebuie să arate ce a făcut harul lui Dumnezeu pentru ei.” Parabolele Domnului Hristos, 415, 416.

We have much more to put into the record concerning Jesus as the Word, but we will now take up the word ‘truth.’ The understanding of the “truth” and also the word “truth” and also the letters employed to form “a word of truth” is an understanding of the character of Christ.

Avem mult mai mult de consemnat cu privire la Isus ca „Cuvântul”, dar acum ne vom ocupa de cuvântul „adevăr”. Înțelegerea „adevărului” și, de asemenea, a cuvântului „adevăr” și, de asemenea, a literelor folosite pentru a forma „un cuvânt de adevăr” este o înțelegere a caracterului lui Hristos.

> Pilate therefore said unto him, Art thou a king then? Jesus answered, Thou sayest that I am a king. To this end was I born, and for this cause came I into the world, that I should bear witness unto the truth. Everyone that is of the truth heareth my voice. Pilate saith unto him, What is truth? And when he had said this, he went out again unto the Jews, and saith unto them, I find in him no fault at all. John 18:37, 38.

> Atunci Pilat I-a zis: Deci ești Tu împărat? Isus a răspuns: Tu zici că Eu sunt împărat. Pentru aceasta M-am născut și pentru aceasta am venit în lume: ca să dau mărturie despre adevăr. Oricine este din adevăr ascultă glasul Meu. Pilat I-a zis: Ce este adevărul? Și, după ce a spus aceasta, a ieșit iarăși la iudei și le-a zis: Nu găsesc în El nicio vină. Ioan 18:37, 38.

The Greek word translated as “truth” in the verse is taken from a Hebrew word, that is also a letter and even a number. The first letter of the Hebrew alphabet is ‘aleph.’ In fact, the first two letters of the Hebrew alphabet are “aleph” and “beth,” and they are very similar to the first two letters in Greek which are alpha and beta. Together they form the root for the word “alphabet.” The word “alpha” (from the Hebrew letter aleph) therefore is used as a letter, a word, a number and also as one of the many names of Jesus.

Cuvântul grec tradus prin „adevăr” în verset este preluat dintr-un cuvânt ebraic, care este, totodată, o literă și chiar un număr. Prima literă a alfabetului ebraic este „alef”. De fapt, primele două litere ale alfabetului ebraic sunt „alef” și „bet”, iar ele sunt foarte asemănătoare cu primele două litere din greacă, care sunt „alfa” și „beta”. Împreună ele formează rădăcina cuvântului „alfabet”. Prin urmare, cuvântul „alfa” (din litera ebraică alef) este folosit ca literă, ca cuvânt, ca număr și, de asemenea, ca unul dintre multele nume ale lui Isus.

When Pilate asked the question, “What is truth?” Jesus had already told him that the reason that He “came into the world,” and also that the reason He was “born” was to bear witness to the “truth.” He added that “everyone that is of the truth heareth” His voice.

Când Pilat a pus întrebarea: „Ce este adevărul?”, Isus îi spusese deja că motivul pentru care El „a venit în lume” și, de asemenea, motivul pentru care S-a „născut” a fost acela de a mărturisi despre „adevăr”. El a adăugat că „oricine este din adevăr aude” glasul Său.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Ferice de cel ce citește și de cei ce ascultă cuvintele acestei profeții și păzesc cele ce sunt scrise în ea; căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:3.

TRUTH: G225—From G227; truth: – true, X truly, truth, verity. G227—From G1 (as a negative particle) and G2990; true (as not concealing): – true, truly, truth. G1; Α. Of Hebrew origin; the first letter of the alphabet: figuratively only (from its use as a numeral) the first. Alpha.

ADEVĂR: G225-Din G227; adevăr: - adevărat, X cu adevărat, adevăr, veritate. G227-Din G1 (ca particulă negativă) și G2990; adevărat (în sensul de a nu ascunde): - adevărat, cu adevărat, adevăr. G1; Α. De origine ebraică; prima literă a alfabetului: numai în mod figurat (din folosirea ei ca numeral), cel dintâi. Alfa.

> Jesus saith unto him, I am the way, the truth, and the life: no man cometh unto the Father, but by me. John 14:6.

> Iisus i-a zis: Eu sunt Calea, Adevărul și Viața; nimeni nu vine la Tatăl decât prin Mine. Ioan 14:6.

When Jesus said “I am… the truth.” He was saying He was a letter, a number and a word for the letter alpha, and the word alpha, and the number alpha are all “truth.” In the book of Daniel, Christ revealed Himself as the wonderful numberer which is the definition of the Hebrew word “Palmoni,” which is translated as “the certain saint which spake,” in Daniel eight.

Când Isus a spus: „Eu sunt... adevărul”, El afirma că este o literă, un număr și un cuvânt; întrucât litera „alfa”, cuvântul „alfa” și numărul „alfa” sunt toate „adevărul”. În Cartea lui Daniel, Hristos S-a descoperit pe Sine ca „Numărătorul minunat”, care este definiția cuvântului ebraic „Palmoni”, tradus ca „sfântul acela care vorbea”, în Daniel opt.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit pe un sfânt vorbind, iar un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, spre a da la călcare în picioare atât sanctuarul, cât și oștirea? Iar el mi-a zis: Până la două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit. Daniel 8:13, 14.

That “certain saint” in verse thirteen is “Palmoni”— the wonderful numberer, or the numberer of secrets. These two verses are where the prophecy of the 2300 years and the two prophecies of 2520 years are set forth. The 2300 years address the “sanctuary” and the two 2520-year prophecies address the “host,” for both the sanctuary and the host would be trodden down by Rome. The 2520-year prophecy represent a trampling down of God’s sanctuary and people. Three profound interconnected prophecies based upon time at the very point in the Bible where Jesus introduces Himself as the wonderful numberer of secrets. Its not simply that he chose these two verses to introduced Himself as the Master of time, but the two verses where He reveals Himself identify the time when He would enter into covenant with modern spiritual Israel and those two verses are also the foundation and central pillar of Adventism.

Acel „anumit sfânt” din versetul treisprezece este „Palmoni” — minunatul Numărător, sau Numărătorul tainelor. Aceste două versete sunt locul în care sunt prezentate profeția celor 2300 de ani și cele două profeții de 2520 de ani. Cei 2300 de ani vizează „sanctuarul”, iar cele două profeții de 2520 de ani vizează „oastea”, căci atât sanctuarul, cât și oastea aveau să fie călcate în picioare de Roma. Profeția de 2520 de ani reprezintă o călcare în picioare a sanctuarului și a poporului lui Dumnezeu. Trei profeții profunde, interconectate, bazate pe timp, se află chiar în locul Scripturii în care Isus Se prezintă ca minunatul Numărător al tainelor. Nu este vorba doar că El a ales aceste două versete pentru a Se prezenta drept Stăpânul timpului, ci tocmai că acele două versete în care Se descoperă identifică timpul când avea să intre în legământ cu Israelul spiritual modern, iar aceleași două versete sunt, de asemenea, temelia și stâlpul central al Adventismului.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> Textul biblic care, mai presus de oricare altul, fusese atât temelia, cât și stâlpul central al credinței advente, era declarația: „Până la două mii trei sute de zile; atunci sanctuarul va fi curățit.” [Daniel 8:14.] Marea Controversă, 409.

At the time of the end in 1798, the book of Daniel was unsealed and the first angel’s message arrived in history, marking the increase of prophetic knowledge that took place in the time of the Millerite movement, which was the beginning of Seventh-day Adventism. When the book of Daniel was unsealed to the Millerites, a message from Palmoni—a message of time was understood. God’s Word never fails, and it always identifies the end with the beginning. So, in the end of Adventism there will most certainly be a revelation of His character, as there was in Millerite history. This fact is based upon the beginning and ending of Adventism, but it is also based upon the stated relationship of the book of Daniel with the book of Revelation. Daniel and Revelation represent one book, and in that representation, they are two witnesses, the first being Daniel and the last being Revelation.

La vremea sfârșitului, în 1798, cartea lui Daniel a fost desigilată, iar solia primului înger a intrat în istorie, marcând sporirea cunoașterii profetice care a avut loc în vremea mișcării millerite, ce a constituit începutul adventismului de ziua a șaptea. Când cartea lui Daniel a fost desigilată pentru milleriți, a fost înțeleasă o solie de la Palmoni — o solie a timpului. Cuvântul lui Dumnezeu nu dă niciodată greș și identifică întotdeauna sfârșitul cu începutul. Așadar, la sfârșitul adventismului va exista, în mod cert, o revelație a caracterului Său, așa cum a existat și în istoria millerită. Acest fapt se întemeiază pe începutul și sfârșitul adventismului, dar se sprijină, de asemenea, pe relația declarată dintre cartea lui Daniel și cartea Apocalipsei. Daniel și Apocalipsa reprezintă o singură carte, iar, în această reprezentare, ele sunt doi martori, primul fiind Daniel, iar ultimul, Apocalipsa.

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 972.

> Cărțile lui Daniel și Apocalipsa sunt una. Una este o profeție, cealaltă o revelație; una, o carte pecetluită, cealaltă, o carte deschisă. Comentariul biblic adventist de ziua a șaptea, volumul 7, 972.

Daniel and Revelation are two books that are one book, the same way the Bible is one book divided into Old and New, or beginning and end. In Revelation eleven the two witnesses that are presented as Moses and Elijah are the Old and New Testaments.

Daniel și Apocalipsa sunt două cărți care sunt o singură carte, în același fel în care Biblia este o singură carte împărțită în Vechiul și Noul Testament, sau în început și sfârșit. În Apocalipsa 11, cei doi martori prezentați ca Moise și Ilie sunt Vechiul și Noul Testament.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> Cu privire la cei doi martori, profetul declară în continuare: „Aceștia sunt cei doi măslini și cele două sfeșnice care stau înaintea Dumnezeului pământului.” „Cuvântul Tău”, a spus psalmistul, „este o candelă pentru picioarele mele și o lumină pe cărarea mea.” Apocalipsa 11:4; Psalmul 119:105. Cei doi martori reprezintă Scripturile Vechiului și ale Noului Testament. Marea Luptă, 267.

Daniel and John are two witnesses who were both persecuted, both taken captive, both given the same line of prophetic history to record, both representing the one hundred and forty-four thousand, both living in the aftermath of the destruction of Jerusalem, both symbols of death and resurrection, (John from the boiling oil and Daniel from the lion’s den).

Daniel și Ioan sunt doi martori care au fost amândoi persecutați, amândoi luați în captivitate, amândurora li s-a încredințat aceeași linie a istoriei profetice spre a o consemna, amândoi reprezentând pe cei o sută patruzeci și patru de mii, amândoi trăind în urma distrugerii Ierusalimului, amândoi simboluri ale morții și învierii (Ioan din untdelemnul clocotit, iar Daniel din groapa cu lei).

Daniel identifies a special revelation of Christ’s character, and he does so in the two verses that inspiration calls the “central pillar and foundation” of the Seventh-day Adventist church. Those two verses were the “capstone” the final stone placed in the foundations that were represented by the works of William Miller. The capstone brought with it the understanding of the heavenly sanctuary, the law of God, the Sabbath, the investigative judgment and the three angels of Revelation fourteen. Daniel is the beginning of the book, John is the end.

Daniel identifică o descoperire specială a caracterului lui Hristos și face aceasta în cele două versete pe care inspirația le numește „stâlpul central și temelia” Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea. Acele două versete au fost „piatra de încheiere”, piatra finală așezată în temeliile reprezentate de lucrarea lui William Miller. Piatra de încheiere a adus cu sine înțelegerea sanctuarului ceresc, a legii lui Dumnezeu, a Sabatului, a judecății de cercetare și a celor trei îngeri din Apocalipsa paisprezece. Daniel este începutul cărții, Ioan este sfârșitul.

John’s writing will identify a revelation of Christ’s character at the end of Adventism. At the beginning of modern Israel, He revealed Himself as the Wonderful Numberer, the Creator of everything mathematical and at the end of modern Israel He is revealing Himself as the wonderful linguist. He is the Creator of everything that is involved with language whether it be the structure of language, the grammatical rules, the words and even the letters of the alphabet. He created communication that is accomplished by words, governed by grammatical rules whether written or spoken, written with an alphabet that was by His design, and beyond all that—He is the Word. By that Word He transforms blind unprepared Laodiceans into sanctified Philadelphians.

Scrierea lui Ioan va identifica o descoperire a caracterului lui Hristos la sfârșitul Adventismului. La începutul Israelului modern, El S-a descoperit ca Minunatul Numărător, Creatorul a tot ceea ce ține de matematică, iar la sfârșitul Israelului modern El Se descoperă ca Minunatul Lingvist. El este Creatorul a tot ceea ce ține de limbaj, fie că este vorba despre structura limbajului, regulile gramaticale, cuvintele și chiar literele alfabetului. El a creat comunicarea care se realizează prin cuvinte, guvernată de reguli gramaticale, fie scrisă, fie vorbită, folosind un alfabet conceput după planul Său, iar dincolo de toate acestea — El este Cuvântul. Prin acel Cuvânt El îi transformă pe laodiceenii orbi și nepregătiți în filadelfieni sfințiți.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Sfințește-i întru adevărul Tău: cuvântul Tău este adevărul. Ioan 17:17.

The word translated as “sanctify” means to make holy. The one hundred and forty-four thousand will be holy and they will have attained that condition of character by the “truth” or you could say, by his “word,” for Jesus is the Word and He is the truth.

Termenul tradus ca „a sfinți” înseamnă „a face sfânt”. Cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi sfinți și vor fi dobândit acea stare a caracterului prin „adevăr”, sau, s-ar putea spune, prin „cuvântul” Său, căci Isus este Cuvântul și El este Adevărul.

> In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not anything made that was made. John 1:1–3.

> La început era Cuvântul, și Cuvântul era cu Dumnezeu, și Cuvântul era Dumnezeu. El era la început cu Dumnezeu. Toate lucrurile au fost făcute prin El; fără El, nimic din ceea ce a fost făcut nu a fost făcut. Ioan 1:1-3.

Notice that this is the first thing that John writes in his gospel. It of course parallels the first thing written in Genesis. It adds to the testimony, identifying more clearly what is stated in Genesis one.

Observați că acesta este primul lucru pe care Ioan îl scrie în Evanghelia sa. Desigur, el corespunde primului lucru consemnat în Geneza. El se adaugă mărturiei, identificând mai clar ceea ce se afirmă în Geneza 1.

> In the beginning God created the heaven and the earth. Genesis 1:1.

> La început, Dumnezeu a creat cerul și pământul. Geneza 1:1.

The word translated as “God” in verse one is plural, thus identifying from the very “beginning” that God is more than one. “In the beginning” in the gospel of John the Word was with God and was God. And the Word was the Creator.

Cuvântul tradus prin „Dumnezeu” în versetul întâi este la plural, arătând astfel încă de la „început” că Dumnezeu este mai mult decât unul. Iar „la început”, în Evanghelia după Ioan, Cuvântul era cu Dumnezeu și era Dumnezeu. Și Cuvântul era Creatorul.

Jesus is the Word, and He produced the Bible through combining divinity with humanity—divinity represented by the Holy Spirit and humanity in the person of those who wrote the words in the books that were to be sent to the churches. Thus, the Bible is a combination of humanity and divinity as is Jesus. The Bible, in spite of the involvement of fallen fleshly human beings is holy, and then the men who penned it were holy too.

Isus este Cuvântul, și El a adus la existență Biblia prin unirea divinității cu umanitatea — divinitatea reprezentată de Duhul Sfânt, iar umanitatea în persoana celor care au scris cuvintele în cărțile ce urmau să fie trimise bisericilor. Astfel, Biblia este o îmbinare a umanității și a divinității, așa cum este Isus. Biblia, în pofida implicării oamenilor căzuți, trupești, este sfântă, iar bărbații care au așternut-o în scris au fost, de asemenea, sfinți.

> We have also a more sure word of prophecy; whereunto ye do well that ye take heed, as unto a light that shineth in a dark place, until the day dawn, and the day star arise in your hearts: Knowing this first, that no prophecy of the scripture is of any private interpretation. For the prophecy came not in old time by the will of man: but holy men of God spake as they were moved by the Holy Ghost. 2 Peter 1:19–21.

> Avem, de asemenea, cuvântul prorociei mai sigur; la care bine faceți că luați aminte, ca la o lumină care strălucește într-un loc întunecos, până ce se va ivi ziua și va răsări luceafărul de dimineață în inimile voastre: știind înainte de toate aceasta, că nicio prorocie a Scripturii nu este de tâlcuire particulară. Căci prorocia n-a venit în vechime prin voia omului, ci oameni sfinți ai lui Dumnezeu au grăit, mânați de Duhul Sfânt. 2 Petru 1:19-21.

Though the prophets were holy men, they were still fallen human beings, for all have sinned and fallen short of the glory of God. Never-the-less the Bible is a combination of divinity and humanity, and it is holy, for the Word of God came to demonstrate in His life and in His written Word that humanity combined with divinity does not sin. What is true of the Bible is true of Christ for He is the Bible.

Deși profeții erau oameni sfinți, ei erau totuși ființe omenești căzute, căci toți au păcătuit și sunt lipsiți de slava lui Dumnezeu. Cu toate acestea, Biblia este o îmbinare a divinității și a umanității și este sfântă, căci Cuvântul lui Dumnezeu a venit să demonstreze, prin viața Sa și prin Cuvântul Său scris, că umanitatea unită cu divinitatea nu păcătuiește. Ceea ce este adevărat despre Biblie este adevărat despre Hristos, căci El este Biblia.

Jesus took upon Himself sinful flesh and never sinned, thus providing the example that humanity combined with divinity does not sin.

Isus a luat asupra Sa un trup păcătos și nu a păcătuit niciodată, oferind astfel exemplul că umanitatea unită cu dumnezeirea nu păcătuiește.

> “The story of Bethlehem is an exhaustless theme. In it is hidden ‘the depth of the riches both of the wisdom and knowledge of God.’ Romans 11:33. We marvel at the Saviour’s sacrifice in exchanging the throne of heaven for the manger, and the companionship of adoring angels for the beasts of the stall. Human pride and self-sufficiency stand rebuked in His presence. Yet this was but the beginning of His wonderful condescension. It would have been an almost infinite humiliation for the Son of God to take man’s nature, even when Adam stood in his innocence in Eden. But Jesus accepted humanity when the race had been weakened by four thousand years of sin. Like every child of Adam He accepted the results of the working of the great law of heredity. What these results were is shown in the history of His earthly ancestors. He came with such a heredity to share our sorrows and temptations, and to give us the example of a sinless life.” The Desire of Ages, 48.

> Istoria Betleemului este o temă inepuizabilă. În ea este ascunsă 'adâncimea bogățiilor atât ale înțelepciunii, cât și ale cunoștinței lui Dumnezeu'. Romani 11:33. Ne uimește jertfa Mântuitorului, Care a schimbat tronul cerului pe ieslea și tovărășia îngerilor adoratori pe dobitoacele staulului. Mândria și autosuficiența omenească sunt mustrate în prezența Sa. Totuși, aceasta n-a fost decât începutul minunatei Sale coborâri. Ar fi fost o umilire aproape infinită pentru Fiul lui Dumnezeu să ia natura omenească, chiar și atunci când Adam se afla în nevinovăția lui în Eden. Dar Isus a primit natura omenească atunci când neamul omenesc fusese slăbit de patru mii de ani de păcat. Ca orice copil al lui Adam, El a acceptat rezultatele lucrării marii legi a eredității. Ce anume erau aceste rezultate se vede din istoria strămoșilor Săi pământești. A venit cu o asemenea ereditate pentru a împărtăși întristările și ispitele noastre și pentru a ne da pilda unei vieți fără păcat. Dorința veacurilor, 48.

Jesus is the Word, and both Jesus and the Bible are a combination of humanity and divinity. When Jesus produced the Bible over the centuries, he placed rules within the Bible to allow those who will hear, to hear. The rules which govern the Bible are also attributes of His character.

Iisus este Cuvântul, iar atât Iisus, cât și Biblia sunt fiecare o îmbinare a umanității și a divinității. Când Iisus a produs Biblia de-a lungul secolelor, a așezat în ea reguli pentru ca aceia care vor auzi să audă. Regulile care guvernează Biblia sunt, de asemenea, atribute ale caracterului Său.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel.” Acts of the Apostles, 585.

> „În Apocalipsă se întâlnesc și se încheie toate cărțile Bibliei. Aici se află complementul cărții lui Daniel.” Faptele apostolilor, 585.

The word “complement” means to bring to perfection. The testimony of Daniel ends in Revelation, making Daniel’s testimony the beginning and Revelation the end. The beginning of Revelation is repeated at the end of Revelation and in the first verse of Daniel chapter one there is warfare between literal Israel and literal Babylon in which Babylon wins, but at the conclusion of probationary history in Daniel 11:45, 12:1; spiritual Babylon is in a war with spiritual Israel and in the end, Babylon loses and Israel prevails. As with John in the Revelation the beginning of Daniel’s testimony agrees with the end of his testimony. So, what is truth?

Cuvântul „complement” înseamnă a aduce la desăvârșire. Mărturia lui Daniel se încheie în Apocalipsă, făcând ca mărturia lui Daniel să constituie începutul, iar Apocalipsa sfârșitul. Începutul Apocalipsei se repetă la sfârșitul Apocalipsei, iar în versetul întâi al capitolului întâi din Daniel are loc un război între Israelul literal și Babilonul literal, în care Babilonul învinge, dar la încheierea istoriei probațiunii, în Daniel 11:45 și 12:1, Babilonul spiritual este în război cu Israelul spiritual și, la sfârșit, Babilonul pierde, iar Israel biruie. Ca și la Ioan în Apocalipsă, începutul mărturiei lui Daniel este în acord cu sfârșitul mărturiei sale. Așadar, care este adevărul?

Doctrine is a word that identifies what a body of believers understand to be correct. Its purpose or use is not restricted to the Bible or Christianity. In so-called Christianity, there are probably more false “doctrines” than true, for spiritual Babylon, the papacy is a cage of every unclean and hateful bird, and those birds represent evil, which is sustained and covered up by churches through false doctrines, such as the law has been abolished. But there is true doctrine.

Doctrina este un termen care desemnează ceea ce un corp de credincioși consideră a fi corect. Scopul sau utilizarea sa nu sunt limitate la Biblie sau la creștinism. În așa-numitul creștinism, există probabil mai multe „doctrine” false decât adevărate, căci Babilonul spiritual, papalitatea, este o cușcă a oricărei păsări necurate și vrednice de ură, iar acele păsări reprezintă răul, care este susținut și acoperit de biserici prin doctrine false, precum aceea că legea a fost desființată. Însă există doctrină adevărată.

> “The minds of the Bereans were not narrowed by prejudice. They were willing to investigate the truthfulness of the doctrines preached by the apostles. They studied the Bible, not from curiosity, but in order that they might learn what had been written concerning the promised Messiah. Daily they searched the inspired records, and as they compared scripture with scripture, heavenly angels were beside them, enlightening their minds and impressing their hearts.

> Mințile bereenilor nu erau îngustate de prejudecăți. Erau dispuși să cerceteze veridicitatea doctrinelor propovăduite de apostoli. Ei studiau Scriptura, nu din curiozitate, ci pentru a învăța ce fusese scris cu privire la Mesia făgăduit. Zilnic cercetau scrierile inspirate și, pe măsură ce comparau Scriptura cu Scriptura, îngeri cerești erau alături de ei, luminându-le mințile și mișcându-le inimile.

> “Wherever the truths of the gospel are proclaimed, those who honestly desire to do right are led to a diligent searching of the Scriptures. If, in the closing scenes of this earth’s history, those to whom testing truths are proclaimed would follow the example of the Bereans, searching the Scriptures daily, and comparing with God’s word the messages brought them, there would today be a large number loyal to the precepts of God’s law, where now there are comparatively few. But when unpopular Bible truths are presented, many refuse to make this investigation. Though unable to controvert the plain teachings of Scripture, they yet manifest the utmost reluctance to study the evidences offered. Some assume that even if these doctrines are indeed true, it matters little whether or not they accept the new light, and they cling to pleasing fables which the enemy uses to lead souls astray. Thus their minds are blinded by error, and they become separated from heaven.

> Oriunde sunt proclamate adevărurile Evangheliei, cei care doresc sincer să facă ceea ce este drept sunt îndrumați spre o cercetare stăruitoare a Scripturilor. Dacă, în scenele de încheiere ale istoriei acestui pământ, cei cărora le sunt vestite adevăruri de încercare ar urma exemplul bereenilor, cercetând zilnic Scripturile și comparând cu Cuvântul lui Dumnezeu mesajele aduse lor, ar exista astăzi un mare număr de oameni loiali preceptelor Legii lui Dumnezeu, pe când acum sunt comparativ puțini. Dar, când sunt prezentate adevăruri biblice nepopulare, mulți refuză să facă această cercetare. Deși nu sunt în stare să contrazică învățăturile limpezi ale Scripturii, totuși manifestă cea mai mare reticență de a studia dovezile oferite. Unii presupun că, chiar dacă aceste doctrine sunt într-adevăr adevărate, contează puțin dacă primesc sau nu lumina nouă și se agață de basme plăcute pe care vrăjmașul le folosește pentru a duce sufletele în rătăcire. Astfel, mințile lor sunt orbite de eroare și ajung să fie despărțiți de cer.

> “All will be judged according to the light that has been given. The Lord sends forth His ambassadors with a message of salvation, and those who hear He will hold responsible for the way in which they treat the words of His servants. Those who are sincerely seeking for truth will make a careful investigation, in the light of God’s word, of the doctrines presented to them.” Acts of the Apostles, 231, 232.

> Toți vor fi judecați potrivit luminii care le-a fost dată. Domnul își trimite pe solii Săi cu un mesaj al mântuirii, iar pe cei care aud El îi va ține răspunzători pentru felul în care tratează cuvintele slujitorilor Săi. Cei care caută cu sinceritate adevărul vor face o cercetare atentă, în lumina Cuvântului lui Dumnezeu, a doctrinelor care le sunt prezentate. Faptele Apostolilor, 231, 232.

There are “doctrines” which are the “truths of the gospel” and they need to be investigated. Some, (if not all) are “testing truths.” The Sabbath is an easy testing truth to understand. There are true and false doctrines. Some of the true doctrines present a test to those who hear them. There is also a type of truth that is designed for a certain period of time. These truths are called “present truth.”

Există "doctrine" care sunt "adevărurile Evangheliei" și care trebuie cercetate. Unele (dacă nu cumva toate) sunt "adevăruri de probă". Sabatul este un adevăr de probă ușor de înțeles. Există doctrine adevărate și doctrine false. Unele dintre doctrinele adevărate reprezintă o probă pentru cei care le aud. Există, de asemenea, un tip de adevăr rânduit pentru o anumită perioadă de timp. Aceste adevăruri sunt numite "adevărul prezent".

> “There are many precious truths contained in the Word of God, but it is ‘present truth’ that the flock needs now. I have seen the danger of the messengers running off from the important points of present truth, to dwell upon subjects that are not calculated to unite the flock and sanctify the soul. Satan will here take every possible advantage to injure the cause.

> Sunt multe adevăruri prețioase cuprinse în Cuvântul lui Dumnezeu, dar „adevărul prezent” este cel de care turma are nevoie acum. Am văzut pericolul ca solii să se abată de la punctele importante ale adevărului prezent, pentru a stărui asupra unor subiecte care nu sunt menite să unească turma și să sfințească sufletul. Aici, Satana va profita de orice avantaj posibil pentru a vătăma cauza.

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> Dar subiecte precum sanctuarul, în legătură cu cele 2300 de zile, poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus, sunt pe deplin menite să explice mișcarea adventă din trecut și să arate care este poziția noastră prezentă, să întemeieze credința celor îndoielnici și să ofere certitudine cu privire la viitorul glorios. Acestea, am văzut adesea, erau subiectele principale asupra cărora solii ar trebui să stăruie. Scrieri timpurii, 63.

Adventists often employ this passage to avoid what it actually states. They argue that all which should be emphasized in our messages of “present truth” is the sanctuary, the 2300 days, the commandments and the faith of Jesus. They make this claim to avoid what is identified about these four subjects.

Adventiștii recurg adesea la acest pasaj pentru a evita ceea ce afirmă el cu adevărat. Ei susțin că tot ceea ce ar trebui subliniat în mesajele noastre de „adevăr prezent” este sanctuarul, cele 2300 de zile, poruncile și credința lui Isus. Ei fac această susținere pentru a evita ceea ce este indicat cu privire la aceste patru subiecte.

The purpose of these four great truths is that they have been “perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future.” These four present truth doctrines are designed to show that the beginning of Adventism (the past Advent movement) illustrates the end of Adventism (our present position). Those four primary doctrines are “calculated perfectly” to explain the principle that the end is illustrated by the beginning. According to this passage of inspiration, this is the “present truth” that the “flock needs now.”

Scopul acestor patru mari adevăruri constă în faptul că ele au fost "calculate perfect pentru a explica mișcarea adventă din trecut și a arăta care este poziția noastră actuală, a statornici credința celor ce se îndoiesc și a da certitudine viitorului glorios." Aceste patru doctrine ale adevărului prezent sunt menite să arate că începutul adventismului (mișcarea adventă din trecut) ilustrează finalul adventismului (poziția noastră actuală). Acele patru doctrine primare sunt "calculate în mod perfect" pentru a explica principiul potrivit căruia sfârșitul este ilustrat de început. Potrivit acestui pasaj inspirat, acesta este "adevărul prezent" de care "turma are nevoie acum."

Ancient Israel is the beginning of Israel and modern Israel is the end. Ancient literal Israel typified the Seventh-day Adventist people from the time of the end in 1798, until the Sunday law. Before the first coming of Christ “present truth” was unseen by the Jews, for they were blind (Laodicean) due to their dependence upon customs and traditions.

Israelul din vechime este începutul Israelului, iar Israelul modern este sfârșitul Israelului. Israelul literal din vechime a prefigurat poporul adventist de ziua a șaptea de la timpul sfârșitului, în 1798, până la legea duminicală. Înaintea primei veniri a lui Hristos, „adevărul prezent” nu era perceput de iudei, căci erau orbi (Laodiceeni) din pricina dependenței lor de obiceiuri și tradiții.

> “We want to understand the time in which we live. We do not half understand it. We do not half take it in. My heart trembles in me when I think of what a foe we have to meet, and how poorly we are prepared to meet him. The trials of the children of Israel, and their attitude just before the first coming of Christ, have been presented before me again and again to illustrate the position of the people of God in their experience before the second coming of Christ—how the enemy sought every occasion to take control of the minds of the Jews, and today he is seeking to blind the minds of God’s servants, that they may not be able to discern the precious truth.” Selected Messages, book 2, 406.

> Dorim să înțelegem timpul în care trăim. Nici pe jumătate nu-l înțelegem. Nici pe jumătate nu-l pătrundem. Inima îmi tremură când mă gândesc ce vrăjmaș avem de înfruntat și cât de insuficient pregătiți suntem să-i facem față. Încercările copiilor lui Israel și atitudinea lor chiar înaintea primei veniri a lui Hristos mi-au fost prezentate iar și iar, pentru a ilustra poziția poporului lui Dumnezeu în experiența sa înaintea celei de-a doua veniri a lui Hristos—cum vrăjmașul a căutat orice prilej să pună stăpânire pe mințile iudeilor, iar astăzi el caută să orbească mințile slujitorilor lui Dumnezeu, pentru ca ei să nu poată discerne adevărul de preț. Mesaje alese, cartea 2, 406.

According to our next reference, the Jews had lost sight of the “original truth of God,” and that original truth for the Jews was the history of the deliverance from Egypt. The history of that deliverance was their original truth, it was the truth they were instructed to teach their children throughout their generations. They failed, as has Adventism. In order to present the truth to the blinded Jews, Jesus placed truth into a framework.

Potrivit următoarei noastre referințe, evreii pierduseră din vedere „adevărul originar al lui Dumnezeu”, iar acel adevăr originar pentru evrei era istoria izbăvirii din Egipt. Istoria acelei izbăviri era adevărul lor originar; era adevărul pe care fuseseră instruiți să‑l transmită copiilor lor de‑a lungul generațiilor lor. Ei au eșuat, precum a eșuat și Adventismul. Pentru a prezenta adevărul evreilor orbiți, Isus a așezat adevărul într‑un cadru.

> “In the time of the Saviour, the Jews had so covered over the precious jewels of truth with the rubbish of tradition and fable, that it was impossible to distinguish the true from the false. The Saviour came to clear away the rubbish of superstition and long-cherished errors, and to set the jewels of God’s word in the frame-work of truth. What would the Saviour do if he should come to us now as he did to the Jews? He would have to do a similar work in clearing away the rubbish of tradition and ceremony. The Jews were greatly disturbed when he did this work. They had lost sight of the original truth of God, but Christ brought it again to view. It is our work to free the precious truths of God from superstition and error.

> În vremea Mântuitorului, evreii acoperiseră atât de mult nestematele adevărului cu balastul tradiției și al basmelor, încât era cu neputință să se deosebească adevărul de neadevăr. Mântuitorul a venit să înlăture balastul superstiției și al erorilor de multă vreme înrădăcinate și să așeze nestematele Cuvântului lui Dumnezeu în cadrul adevărului. Ce ar face Mântuitorul dacă ar veni acum la noi, așa cum a venit la evrei? Ar trebui să săvârșească o lucrare asemănătoare, înlăturând balastul tradiției și al ceremonialului. Evreii au fost foarte tulburați când a făcut această lucrare. Ei pierduseră din vedere adevărul originar al lui Dumnezeu, dar Hristos l-a adus din nou la lumină. Lucrarea noastră este să eliberăm prețioasele adevăruri ale lui Dumnezeu de superstiție și de eroare.

> “Glorious truths have been buried out of sight, and have been made lusterless and unattractive by error and superstition. Jesus reveals the light of God, and brings forth the beautiful radiance of the truth in all its divine glory. The minds of the honest are filled with admiration. Their hearts are attracted in holy affections toward him who brought forth the jewels of truth and displayed them to their understanding.

> Adevăruri glorioase au fost îngropate, ținute departe de priviri, și, prin eroare și superstiție, au ajuns lipsite de strălucire și neatrăgătoare. Isus revelează lumina lui Dumnezeu și aduce la lumină frumoasa strălucire a adevărului în toată slava sa divină. Mințile celor onești sunt cuprinse de admirație. Inimile lor sunt atrase, în afecțiuni sfinte, către Cel care a scos la iveală nestematele adevărului și le-a înfățișat înțelegerii lor.

> “The Jews understood some portion of the truth, and taught some part of the word of God; but they did not comprehend the far-reaching nature of the law of God. Christ swept away the rubbish of tradition, and displayed the real kernel and heart of the purposes of God. When he did this, they became exasperated beyond control. They circulated false reports from one town to another that Christ was destroying the work of God. But while Jesus did away with the old forms, he re-instated the old truths, placing them in the frame-work of truth. He matched and joined them together, making a complete and symmetrical system of truth. This was the work our Saviour did; and now what shall we do? Shall we not work in harmony with Christ? Shall we be ruled by hearsay? Shall we let our own imaginings hide from us the light of God? We are to read attentively, to hear understandingly, and to teach others also the things we have learned. We must be constantly hungering for the bread of life, constantly seeking for the living water and the snow of Lebanon, that we may be able to lead the people to the living, cooling waters of the Fountain of truth.” Review and Herald, June 4, 1889.

> Iudeii au înțeles o parte din adevăr și au învățat o parte din cuvântul lui Dumnezeu; dar nu au priceput caracterul cuprinzător al legii lui Dumnezeu. Hristos a măturat balastul tradiției și a scos la iveală miezul și inima adevărate ale scopurilor lui Dumnezeu. Când a făcut aceasta, ei s-au înfuriat peste măsură. Au răspândit zvonuri mincinoase dintr-un oraș în altul că Hristos distrugea lucrarea lui Dumnezeu. Dar, în timp ce Isus desființa formele vechi, el reinstaura adevărurile vechi, așezându-le în cadrul adevărului. Le-a potrivit și le-a îmbinat între ele, alcătuind un sistem de adevăr complet și simetric. Aceasta a fost lucrarea pe care a împlinit-o Mântuitorul nostru; iar acum, ce vom face noi? Nu vom lucra oare în armonie cu Hristos? Vom fi noi conduși de zvonuri? Vom lăsa oare propriile noastre închipuiri să ne ascundă lumina lui Dumnezeu? Se cuvine să citim cu luare-aminte, să ascultăm cu înțelegere și să-i învățăm și pe alții lucrurile pe care le-am învățat. Trebuie să flămânzim neîncetat după pâinea vieții, să căutăm necurmat apa vie și zăpada Libanului, ca să putem călăuzi poporul la apele vii și răcoritoare ale Izvorului adevărului. Review and Herald, 4 iunie 1889.

At his first coming Jesus “re-instated the old truths, placing them in the frame-work of truth. He matched and joined them together, making a complete and symmetrical system of truth.” Jesus used the history at the beginning of ancient Israel in order to reestablish the old truths, and He did so by matching those truths (by topic) and joining them together (in parallel, line upon line). He did so for the purpose of freeing the Jews of the customs and traditions that had blinded them. That history was the ending history of literal Israel.

La prima Sa venire, Isus „a restabilit vechile adevăruri, așezându-le în cadrul adevărului. Le-a pus în corespondență și le-a îmbinat, alcătuind un sistem complet și simetric al adevărului.” Isus a folosit istoria de la începuturile Israelului antic pentru a restabili vechile adevăruri și a făcut aceasta punând acele adevăruri în corespondență (pe teme) și îmbinându-le (în paralel, rând după rând). A făcut aceasta în scopul de a-i elibera pe iudei de obiceiurile și tradițiile care îi orbiseră. Acea istorie era istoria de încheiere a Israelului literal.

Adventism is repeating the history of ancient Israel’s ending, and the framework to place the truth into in order to remove the Laodicean blindness of tradition and custom is accomplished now as when Christ interacted with the Jews. The “old truths” are to be placed into the “framework” of truth, in order to bring prophetic lines together with other prophetic lines, “line upon line” in parallel for the purpose of possibly freeing a Laodicean from their blindness. Christ is our example, in all things.

Adventismul repetă istoria sfârșitului Israelului antic, iar stabilirea cadrului în care să fie așezat adevărul, pentru a înlătura orbirea laodiceană a tradiției și a obiceiului, se face astăzi precum atunci când Hristos a avut de-a face cu iudeii. „Vechile adevăruri” trebuie așezate în „cadrul” adevărului, pentru a pune împreună liniile profetice cu alte linii profetice, „linie peste linie”, în paralel, în vederea eventualei eliberări a unui laodicean din orbirea sa. Hristos este exemplul nostru în toate.

There are truths in the Bible which are identified as doctrine, and “there are many wonderful truths,” but there is also “present truth” which is a “test to the people of” the “generation” living when the truth is revealed. Prophetically this happens in the fourth generation of Adventism, and the “present truth” “which is a test for this generation” was not a test for early generations of Adventism.

Există adevăruri în Biblie care sunt identificate drept doctrine și „există multe adevăruri minunate”, dar există și „adevăr prezent”, care este o „încercare pentru poporul” „generației” care trăiește când adevărul este revelat. Profetic, aceasta are loc în a patra generație a Adventismului, iar „adevărul prezent” „care este o încercare pentru această generație” nu a fost o încercare pentru generațiile timpurii ale Adventismului.

> “There are in the Scriptures some things which are hard to be understood and which, according to the language of Peter, the unlearned and unstable wrest unto their own destruction. We may not, in this life, be able to explain the meaning of every passage of Scripture; but there are no vital points of practical truth that will be clouded in mystery. When the time shall come, in the providence of God, for the world to be tested upon the truth for that time, minds will be exercised by His Spirit to search the Scriptures, even with fasting and with prayer, until link after link is searched out and united in a perfect chain. Every fact which immediately concerns the salvation of souls will be made so clear that none need err or walk in darkness.

> În Scripturi se află unele lucruri greu de înțeles și pe care, după cuvântul lui Petru, cei neînvățați și nestatornici le răstălmăcesc spre pierzarea lor. S-ar putea ca, în viața aceasta, să nu putem tâlcui sensul fiecărui pasaj al Scripturii; însă nu există puncte vitale de adevăr practic care să rămână învăluite în mister. Când va veni, în providența lui Dumnezeu, vremea ca lumea să fie pusă la probă cu privire la adevărul pentru vremea aceea, mințile vor fi mișcate de Duhul Său să cerceteze Scripturile, chiar cu post și cu rugăciune, până când verigă după verigă va fi scoasă la lumină și unită într-un lanț desăvârșit. Orice fapt care privește în mod nemijlocit mântuirea sufletelor va fi făcut atât de limpede, încât nimeni să nu rătăcească, nici să umble în întuneric.

> “As we have followed down the chain of prophecy, revealed truth for our time has been clearly seen and explained. We are accountable for the privileges that we enjoy and for the light that shines upon our pathway. Those who lived in past generations were accountable for the light which was permitted to shine upon them. Their minds were exercised in regard to different points of Scripture which tested them. But they did not understand the truths which we do. They were not responsible for the light which they did not have. They had the Bible, as we have; but the time for the unfolding of special truth in relation to the closing scenes of this earth’s history is during the last generations that shall live upon the earth.

> Pe măsură ce am urmărit de-a lungul lanțului profetic, adevărul revelat pentru timpul nostru a fost văzut și explicat limpede. Suntem răspunzători pentru privilegiile de care ne bucurăm și pentru lumina care strălucește pe calea noastră. Cei care au trăit în generațiile trecute erau răspunzători pentru lumina care li s-a îngăduit să strălucească asupra lor. Mințile lor au fost solicitate cu privire la diferite puncte ale Scripturii, care i-au pus la încercare. Dar ei nu au înțeles adevărurile pe care le înțelegem noi. Nu erau răspunzători pentru lumina pe care nu o aveau. Ei aveau Biblia, așa cum o avem și noi; însă timpul pentru dezvăluirea adevărului special în legătură cu scenele de încheiere ale istoriei acestui pământ este în perioada ultimelor generații care vor trăi pe pământ.

> “Special truths have been adapted to the conditions of the generations as they have existed. The present truth, which is a test to the people of this generation, was not a test to the people of generations far back. If the light which now shines upon us in regard to the Sabbath of the fourth commandment had been given to the generations in the past, God would have held them accountable for that light.” Testimonies, volume two, 692, 693.

> "Adevăruri speciale au fost adaptate condițiilor generațiilor, așa cum au existat ele. Adevărul prezent, care este o probă pentru oamenii acestei generații, nu a fost o probă pentru oamenii generațiilor de demult. Dacă lumina care strălucește acum asupra noastră cu privire la Sabatul poruncii a patra ar fi fost dată generațiilor din trecut, Dumnezeu i-ar fi făcut răspunzători pentru acea lumină." Mărturii, volumul doi, 692, 693.

For those who may wish to deny that there are four generations in the history of Adventism I would point you to Habakkuk’s Tables. A very simple way to understand this fact is that the name Laodicea, means a people judged. The beginning of Adventism announced the opening of the judgment and the end of Adventism announces the close of judgment. The close of judgment takes place in the third and fourth generations.

Pentru cei care ar dori să nege că există patru generații în istoria Adventismului, le-aș indica Tablele lui Habacuc. Un mod foarte simplu de a înțelege acest fapt este că numele Laodiceei înseamnă un popor judecat. Începutul Adventismului a anunțat deschiderea judecății, iar sfârșitul Adventismului anunță închiderea judecății. Închiderea judecății are loc în generațiile a treia și a patra.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Să nu-ți faci chip cioplit, nici vreo asemănare a vreunui lucru care este în cer sus, sau care este pe pământ jos, sau care este în apele de sub pământ. Să nu te închini înaintea lor, nici să le slujești; căci Eu, Domnul Dumnezeul tău, sunt un Dumnezeu gelos, care cercetez nelegiuirea părinților asupra copiilor până la al treilea și al patrulea neam al celor ce Mă urăsc; și arăt îndurare la mii dintre cei ce Mă iubesc și păzesc poruncile Mele. Exodul 20:4-6.

At the close of judgment, the final generation of Laodicean (a people judged) Adventism will be judged and spewed out of the mouth of the Lord, as was ancient Israel at the destruction of Jerusalem. Biblical doctrines, are truths, and there are also testing truths and then there are present truths. Present truth is always a testing truth, but it identifies a testing truth specially designed for the generation that is currently living. The fact of the matter though, is more likely to be that any truth from God’s word which we choose to reject, has just become a testing truth that we just failed.

La încheierea judecății, ultima generație a Adventismului laodicean (un popor judecat) va fi judecată și vărsată din gura Domnului, așa cum a fost Israelul din vechime la distrugerea Ierusalimului. Doctrinile biblice sunt adevăruri, există de asemenea adevăruri de probă, iar apoi există adevăruri prezente. Adevărul prezent este întotdeauna un adevăr de probă, dar el identifică un adevăr de probă conceput în mod special pentru generația care trăiește în prezent. De fapt, însă, este mai probabil că orice adevăr din Cuvântul lui Dumnezeu pe care alegem să-l respingem tocmai a devenit un adevăr de probă la care tocmai am eșuat.

Jesus is the word of God, and He is the truth. He informed Pilate the reason He “came” “into the world,” was to “bear witness unto the truth,” and that everyone that heard His voice, “is of the truth.” The word “truth” that Pilate and Jesus spoke of comes from a Hebrew word that is translated as “truth” and is found one hundred and twenty-seven times in the Old Testament. That Hebrew word (H571) is translated into various English words, but it is translated ninety-two times as “truth” in the Old Testament. It is one of those words that is profoundly powerful, on many levels.

Isus este Cuvântul lui Dumnezeu și El este adevărul. El l-a informat pe Pilat că motivul pentru care El „a venit” „în lume” a fost „să dea mărturie despre adevăr” și că oricine aude glasul Lui „este din adevăr”. Cuvântul „adevăr” despre care au vorbit Pilat și Isus provine dintr-un cuvânt ebraic care este tradus prin „adevăr” și care se găsește de o sută douăzeci și șapte de ori în Vechiul Testament. Acel cuvânt ebraic (H571) este tradus în limba engleză prin diverși termeni, dar este tradus de nouăzeci și două de ori drept „adevăr” în Vechiul Testament. Este unul dintre acele cuvinte cu o putere profundă, pe multiple planuri.

The word translated as “truth” in the Old Testament consists of three Hebrew letters, and with Hebrew letters, the letters have their own definition, so the word that is created from the letters blends the combined meanings of each letter to produce the ultimate meaning of the word. The word “truth” is made up of three Hebrew letters, the first letter of the Hebrew alphabet, a letter in the middle and the last letter of the Hebrew alphabet. “Truth” in the Old Testament is represented by the first and the last letters of the alphabet, with a letter in the middle!

Cuvântul tradus prin „adevăr” în Vechiul Testament este alcătuit din trei litere ebraice, iar, în alfabetul ebraic, fiecare literă are propria ei definiție; astfel, cuvântul care este creat din litere îmbină semnificațiile fiecărei litere, luate împreună, pentru a produce sensul ultim al cuvântului. Cuvântul „adevăr” este compus din trei litere ebraice: prima literă a alfabetului ebraic, o literă din mijloc și ultima literă a alfabetului ebraic. „Adevărul” în Vechiul Testament este reprezentat de prima și ultima literă a alfabetului, cu o literă la mijloc!

This is the definition of the biblical “rule of first mention.” The first time a subject is presented is the most significant reference for the word, which is a seed, and it contains all the DNA necessary to produce the entire story. The second most important reference in the “rule of first mention” is the last reference, for that is where all the stories that arise between the beginning and ending are tied together. “In the Revelation all the books of the Bible meet and end,” and Revelation is the last book of the Bible.

Aceasta este definiția „regulii biblice a primei mențiuni”. Prima dată când un subiect este prezentat constituie cea mai semnificativă referință pentru cuvântul în cauză, care este o sămânță și care conține întregul ADN necesar pentru a produce întreaga narațiune. A doua cea mai importantă referință în „regula primei mențiuni” este ultima referință, căci acolo sunt aduse laolaltă toate narațiunile care iau naștere între început și sfârșit. „În Apocalipsa toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie”, iar Apocalipsa este ultima carte a Bibliei.

The Hebrew word “truth” we are considering begins with the letter “Aleph” the thirteenth character is “Mem” and the twenty-second and last letter is “Tav.” Of course, there are various nuances to the definitions of these letters depending upon which linguist you turn to for the definition but the general definitions are very informative.

Cuvântul ebraic „adevăr” pe care îl avem în vedere începe cu litera „Aleph”, a treisprezecea literă este „Mem”, iar cea de-a douăzeci și doua, ultima, este „Tav”. Desigur, există diverse nuanțe ale definițiilor acestor litere, în funcție de lingvistul la care se recurge pentru definiție, dar definițiile generale sunt foarte lămuritoare.

א (Aleph): First letter of the Hebrew alphabet, and it is often associated with the unity, and represents the Divine and the eternal, symbolizing the connection between God and creation.

א (Aleph): Prima literă a alfabetului ebraic, adesea asociată cu unitatea; ea reprezintă Divinul și eternul, simbolizând legătura dintre Dumnezeu și creație.

מ (Mem): Thirteenth letter of the Hebrew alphabet and is often associated with water.

מ (Mem): Este a treisprezecea literă a alfabetului ebraic și este adesea asociată cu apa.

ת (Tav): Last letter of the Hebrew alphabet, and it carries the meaning of “mark” or “sign.” It is often associated with the concept of completion or the “seal” of creation. In ancient Hebrew, the letter Tav had the shape of a cross.

ת (Tav): Ultima literă a alfabetului ebraic și poartă înțelesul de „însemn” sau „semn”. Este adesea asociată cu conceptul de încheiere sau cu „sigiliul” creației. În ebraica antică, litera Tav avea forma unei cruci.

The Hebrew word translated as “truth” that we are considering is made up of three letters, that together represent the everlasting gospel. What? This is easily recognized if you understand that the three angels’ messages are the everlasting gospel. It is recognizable because the definitions of these three letters represent the three angels’ message.

Cuvântul ebraic tradus prin „adevăr” pe care îl avem în vedere este alcătuit din trei litere, care, împreună, reprezintă evanghelia veșnică. Cum? Acest lucru se recunoaște cu ușurință dacă se înțelege că soliile celor trei îngeri sunt evanghelia veșnică. Este recognoscibil, deoarece semnificațiile acestor trei litere reprezintă solia celor trei îngeri.

The first angel of Revelation fourteen identifies the everlasting gospel and then tells the entire world to “fear God” and glorify Him through worshipping the Creator. The definition of (Aleph) the first of those three letters is “the Divine, Eternal God, and as mankind’s Creator, the God that men should reverently fear and worship.”

Îngerul dintâi din Apocalipsa paisprezece identifică Evanghelia veșnică și apoi spune întregii lumi să „se teamă de Dumnezeu” și să-L slăvească prin închinarea adusă Creatorului. Definiția lui (Aleph), cea dintâi dintre acele trei litere, este: „Dumnezeu Cel Divin, Cel Veșnic și, ca Creator al omenirii, Dumnezeul de care oamenii trebuie să se teamă cu evlavie și căruia să I se închine.”

Aleph represents the first angel’s message.

Aleph reprezintă solia îngerului dintâi.

The second angel’s message calls men out of Babylon, marks when the Holy Spirit is poured out and identifies the rebellion of Babylon. The definition of (Mem) is associated with water, (symbol of the outpouring of the Spirit) and it is the thirteenth number of the alphabet, the number thirteen being a symbol of rebellion, thus identifying Babylon. Mem represents the second angel’s message.

Solia celui de-al doilea înger îi cheamă pe oameni să iasă din Babilon, indică momentul în care este revărsat Duhul Sfânt și identifică răzvrătirea Babilonului. Definiția lui (Mem) este asociată cu apa (simbol al revărsării Duhului) și este al treisprezecelea număr al alfabetului, numărul treisprezece fiind un simbol al răzvrătirii, identificând astfel Babilonul. Mem reprezintă solia celui de-al doilea înger.

The third angel warns men against receiving the mark of the beast, identifies two classes of worshippers and God’s wrath. The definition of (Tav) is that it represents a “mark,” (the mark of the beast) it represents the seal of creation (the seal of God). The letter itself is shaped as the cross. Tav represents the third angel’s message.

Îngerul al treilea îi avertizează pe oameni împotriva primirii semnului fiarei, identifică două clase de închinători și mânia lui Dumnezeu. Definiția lui Tav este că el reprezintă un "semn" (semnul fiarei); el reprezintă sigiliul creației (sigiliul lui Dumnezeu). Litera însăși are forma crucii. Tav reprezintă solia celui de-al treilea înger.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.

> Care este pecetea Dumnezeului celui viu, care este așezată pe frunțile poporului Său? Este un semn pe care îl pot citi îngerii, dar nu și ochii omenești; căci îngerul nimicitor trebuie să vadă acest semn al răscumpărării. Mintea înțelegătoare a văzut semnul crucii de pe Calvar în fiii și fiicele înfiați ai Domnului. Păcatul călcării Legii lui Dumnezeu este înlăturat. Au îmbrăcat haina de nuntă și sunt ascultători și credincioși tuturor poruncilor lui Dumnezeu.

> “The Lord will not excuse those who know the truth if they do not in word and deed obey His commands.” Maranatha, 243.

> „Domnul nu-i va dezvinovăți pe cei care cunosc adevărul, dacă nu ascultă de poruncile Sale în cuvânt și în faptă.” Maranatha, 243.

The Hebrew word translated as “truth” consist of three letters that each have their own definitions. Those three definitions are also the definitions of the three angels’ messages. They are also the definitions of the first angel’s message, for the first angel’s message was the message at the beginning of Adventism and the third angel’s message is the message at the end of Adventism. Because Jesus illustrates the end with the beginning, the first angel possesses all the prophetic waymarks of the third angel’s message. In doing so, the definition of the three Hebrew letters become symbols of not only the third angel’s message, but also symbols of the first angel’s message.

Cuvântul ebraic tradus prin „adevăr” este alcătuit din trei litere, fiecare având propria definiție. Aceste trei definiții sunt, de asemenea, definițiile soliilor celor trei îngeri. Ele sunt și definițiile soliei primului înger, căci solia primului înger a fost solia de la începutul adventismului, iar solia celui de-al treilea înger este solia de la sfârșitul adventismului. Pentru că Isus ilustrează sfârșitul prin început, primul înger poartă toate reperele profetice ale soliei celui de-al treilea înger. În felul acesta, definițiile celor trei litere ebraice devin simboluri nu numai ale soliei celui de-al treilea înger, ci și simboluri ale soliei primului înger.

John in the Revelation was told to write the things which then were, and in so doing he would simultaneously be writing the things that would be in the future. He recorded the beginning to illustrate the end. In no uncertain terms, Seventh-day Adventists have been informed to study and proclaim the message of the Millerites, which is the message of the first angel. In studying and proclaiming those truths and that history we shall be proclaiming the third angel’s message and repeating the history of the first angel.

În Apocalipsă, lui Ioan i s-a poruncit să scrie lucrurile care erau atunci și, făcând astfel, el scria concomitent lucrurile care aveau să fie în viitor. El a consemnat începutul pentru a ilustra sfârșitul. În mod neechivoc, Adventiștilor de Ziua a Șaptea li s-a spus să studieze și să proclame solia milleriților, care este solia primului înger. Studiind și proclamând acele adevăruri și acea istorie, vom proclama solia celui de-al treilea înger și vom repeta istoria primului înger.

> “God is not giving us a new message. We are to proclaim the message that in 1843 and 1844 brought us out of the other churches.” Review and Herald, January 19, 1905.

> „Dumnezeu nu ne dă un mesaj nou. Trebuie să proclamăm mesajul care, în 1843 și 1844, ne-a scos din celelalte biserici.” Review and Herald, 19 ianuarie 1905.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> Toate soliile date în anii 1840-1844 trebuie să fie prezentate cu putere acum, căci sunt mulți oameni care și-au pierdut orientarea. Soliile trebuie să ajungă la toate bisericile. Manuscript Releases, volumul 21, 437.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> "Adevărurile pe care le-am primit în 1841, '42, '43 și '44 trebuie acum să fie studiate și proclamate." Manuscript Releases, volumul 15, 371.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Avertizarea a venit: Nu trebuie îngăduit să pătrundă nimic care să clatine temelia credinței pe care am zidit de atunci încoace, de când a venit solia în 1842, 1843 și 1844. Am fost în această solie, iar de atunci am stat înaintea lumii, păstrând credincioșie față de lumina pe care Dumnezeu ne-a dat-o. Nu intenționăm să ne mutăm picioarele de pe platforma pe care au fost așezate când, zi de zi, Îl căutam pe Domnul prin rugăciune stăruitoare, cerând lumină. Credeți că aș putea să renunț la lumina pe care Dumnezeu mi-a dat-o? Ea trebuie să fie precum Stânca Veacurilor. Ea m-a călăuzit de când mi-a fost dată.” Review and Herald, 14 aprilie 1903.

The message of the first angel and the history where that message was presented parallels and illustrates our current history—with some prophetic caveats. Both those histories are also represented by the three letters employed by the Divine linguist to form the word “truth.” And that word “truth” represents the everlasting gospel.

Solia primului înger și istoria în cadrul căreia acea solie a fost prezentată se află în paralel cu istoria noastră actuală și o ilustrează — cu unele rezerve profetice. Ambele istorii sunt, de asemenea, reprezentate de cele trei litere întrebuințate de Lingvistul Divin pentru a forma cuvântul „adevăr”. Iar acel cuvânt „adevăr” reprezintă evanghelia veșnică.

The history of the Millerites at the beginning of Adventism, represents the first angel and the history at the end of Adventism that is represented by the third angel are parallel histories, but they contain some differences.

Istoria milleriților de la începutul adventismului, care reprezintă primul înger, și istoria de la sfârșitul adventismului, care este reprezentată de al treilea înger, sunt istorii paralele, însă conțin unele deosebiri.

The first angel announces the opening of the judgment and the third angel announces the close of the judgment. The prophetic structure upon which the history of Adventism unfolded is identical both in its beginning history and in its ending. Either end can be shown to follow the three steps of the three angels as they arrive in history. And those three angels are also those three letters. Therefore, the prophetic sequence of events at both ends of Adventism are based upon the three steps of the three angels, which are waymarks that are also represented by those three Hebrew letters that create the word “truth.”

Primul înger anunță deschiderea judecății, iar al treilea înger anunță închiderea judecății. Structura profetică pe temeiul căreia s-a desfășurat istoria Adventismului este identică atât la începutul ei, cât și la sfârșitul ei. Se poate demonstra că atât începutul, cât și sfârșitul urmează cei trei pași ai celor trei îngeri, pe măsură ce aceștia își fac apariția în istorie. Iar acei trei îngeri sunt, de asemenea, acele trei litere. Prin urmare, succesiunea profetică a evenimentelor la ambele capete ale Adventismului se întemeiază pe cei trei pași ai celor trei îngeri, care sunt repere reprezentate, de asemenea, de acele trei litere ebraice ce alcătuiesc cuvântul „adevăr”.

Alpha is the beginning of Adventism, Omega the end of Adventism and the letter in the middle, being the thirteenth letter, thus identifies the rebellion of Adventism from its beginning unto its end.

Alfa este începutul Adventismului, Omega sfârșitul Adventismului, iar litera din mijloc, fiind a treisprezecea literă, identifică astfel răzvrătirea Adventismului de la începutul său până la sfârșitul său.

We are instructed about where God’s way is:

Ni se dă învățătură despre locul în care se află calea lui Dumnezeu:

> Thy way, O God, is in the sanctuary: who is so great a God as our God? Psalms 77:13.

> Calea Ta, Dumnezeule, este în sanctuar: care Dumnezeu este atât de mare ca Dumnezeul nostru? Psalmii 77:13.

In the sanctuary we find that God’s way is the same three steps as the three angels’ messages. In the courtyard the fear of God leads one to make an offering and secure justification. In the holy place sanctification is represented by the prayer life represented by the altar of incense, the study life represented by the table of showbread and life of service represented by the candlesticks. The Most Holy Place represents judgment. When we possess the fear of God as represented in the first angel’s message, we seek justification at the foot of the cross, in the courtyard. When we are justified (made righteous) we walk in the newness of the sanctified life (growth in holiness) as represented by the holy place. The holy place represents the work of a Christian as accomplished by the Millerites during the second angel’s message accompanied by the Midnight Cry. Justified and sanctified we are prepared for the judgment represented by the Most Holy Place. Three sanctuary steps, representing among other things three theological terms—justification, sanctification and glorification and also representing the three angels’ messages, and of course also representing the first angel’s message and of course also representing the three letters that are employed to create the word “truth.”

În sanctuar aflăm că calea lui Dumnezeu constă în aceiași trei pași ca cei ai soliilor celor trei îngeri. În curte, frica de Dumnezeu îl conduce pe om să aducă o jertfă și să dobândească îndreptățirea. În Locul Sfânt, sfințirea este reprezentată de viața de rugăciune, simbolizată de altarul tămâierii, de viața de studiu, simbolizată de masa pâinilor pentru punerea înainte, și de viața de slujire, simbolizată de sfeșnice. Locul Preasfânt reprezintă judecata. Când avem frica de Dumnezeu, așa cum este ea reprezentată în cea dintâi solie îngerească, căutăm îndreptățirea la poalele crucii, în curte. Când suntem îndreptățiți (făcuți drepți), umblăm în noutatea vieții sfințite (creșterea în sfințenie), așa cum este reprezentată de Locul Sfânt. Locul Sfânt reprezintă lucrarea unui creștin, așa cum a fost împlinită de mileriți în timpul celei de-a doua solii îngerești, însoțită de Strigătul de la miezul nopții. Îndreptățiți și sfințiți, suntem pregătiți pentru judecata reprezentată de Locul Preasfânt. Trei trepte ale sanctuarului reprezintă, între altele, trei termeni teologici (îndreptățirea, sfințirea și proslăvirea); ele reprezintă, de asemenea, soliile celor trei îngeri, desigur inclusiv cea dintâi solie îngerească, și, bineînțeles, și cele trei litere folosite pentru a forma cuvântul "truth".

In the courtyard of the sanctuary, we find all three steps as well. The first step into the sanctuary must illustrate the last step of the sanctuary, just as the first angel parallels the third angel. The first step in the courtyard is the slaying of the offering, representing justification. The second step is the laver where the fat (sin) is removed and the offering cleansed before the final steps. The water of the laver is a characteristic of the second step. The third step is the actual burnt offering, which typified Christ on the cross where judgment was accomplished. The same three steps are in the first step of the sanctuary, just as the same three steps are in the first angel’s message. The principle of alpha and omega is within the sanctuary, as it is in the three angels’ messages, as it is in the letters forming the word “truth.”

În curtea sanctuarului găsim, de asemenea, toate cele trei trepte. Prima treaptă de intrare în sanctuar trebuie să ilustreze ultima treaptă a sanctuarului, așa cum primul înger corespunde celui de-al treilea. Prima treaptă din curte este înjunghierea jertfei, reprezentând îndreptățirea. A doua treaptă este ligheanul, unde grăsimea (păcatul) este îndepărtată și jertfa este curățită înaintea pașilor finali. Apa ligheanului este un element caracteristic al celei de-a doua trepte. A treia treaptă este arderea-de-tot propriu-zisă, care Îl preînchipuia pe Hristos pe cruce, unde judecata a fost înfăptuită. Aceleași trei trepte se regăsesc în prima treaptă a sanctuarului, la fel cum aceleași trei trepte se regăsesc în solia primului înger. Principiul Alfa și Omega se află în sanctuar, așa cum se află în soliile celor trei îngeri, precum și în literele care alcătuiesc cuvântul "truth".

The 2300-year prophecy possesses the identical structure. The prophecy began with three decrees and ended at the arrival of the third angel’s message on October 22, 1844. The prophecy sets forth five prophetic lines and the history at the beginning of the 2300-year prophecy represents the ending history of each of those five prophecies. The beginning and ending of the complete 2300-year prophecy has three decrees, and it ends with three messages.

Profeția de 2300 de ani are o structură identică. Profeția a început cu trei decrete și s-a încheiat odată cu sosirea soliei îngerului al treilea la 22 octombrie 1844. Profeția prezintă cinci linii profetice, iar istoria de la începutul profeției de 2300 de ani reprezintă istoria de încheiere a fiecăreia dintre acele cinci profeții. Această profeție completă de 2300 de ani are la început trei decrete și se încheie cu trei solii.

The beginning of the prophecy in 457 BC took place in troublous times and provided for the Jews to return and rebuild the temple and city. In agreement with the prediction, 49 years later after the work that was started in 457 BC, it was finished in troublous times. The beginning of the 49 years illustrates the end of the 49 years.

Începutul profeției, în 457 î.Hr., a avut loc în vremuri tulburi și a prevăzut întoarcerea evreilor și rezidirea templului și a cetății. Potrivit predicției, lucrarea începută în 457 î.Hr. a fost încheiată, 49 de ani mai târziu, în vremuri tulburi. Începutul celor 49 de ani ilustrează sfârșitul celor 49 de ani.

457 BC marks the beginning of the prophecy that identifies the anointing of Christ at His baptism. His anointing marked the beginning of His work in gathering together a people to be citizens of New, not Old Jerusalem, just as ancient Israel was gathered to re-build literal Jerusalem in 457 BC.

457 î.Hr. marchează începutul profeției care identifică ungerea lui Hristos la botezul Său. Ungerea Sa a marcat începutul lucrării Sale de a strânge laolaltă un popor care să fie cetățeni ai Noului Ierusalim, nu ai Vechiului Ierusalim, așa cum Israelul din vechime a fost strâns laolaltă pentru a rezidi Ierusalimul literal în 457 î.Hr.

457 BC also marks the beginning of the prophecy identifying when Christ would be crucified. Sister White lines the history of the cross up with the Great Disappointment of October 22, 1844, and she also aligns the history of the Red Sea crossing up with the Great Disappointment. In 457 BC there was a disappointment which typified the disappointment of the Hebrews at the Red Sea, the Great disappointment for Adventists, the disappointment of disciples at the cross and of Ezra in 457 BC.

457 î.Hr. marchează, de asemenea, începutul profeției care identifică momentul în care Hristos avea să fie răstignit. Sora White corelează istoria crucii cu Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844, și de asemenea corelează istoria trecerii Mării Roșii cu Marea Dezamăgire. În 457 î.Hr. a existat o dezamăgire care prefigura dezamăgirea evreilor la Marea Roșie, Marea Dezamăgire a adventiștilor, dezamăgirea ucenicilor la cruce și a lui Ezra în 457 î.Hr.

> “Ezra had expected that a large number would return to Jerusalem, but the number who responded to the call was disappointingly small. Many who had acquired houses and lands had no desire to sacrifice these possessions. They loved ease and comfort and were well satisfied to remain. Their example proved a hindrance to others who otherwise might have chosen to cast in their lot with those who were advancing by faith.” Prophets and Kings, 612.

> „Ezra se așteptase ca un număr mare să se întoarcă la Ierusalim, dar numărul celor care au răspuns chemării a fost dezamăgitor de mic. Mulți dintre cei care dobândiseră case și ogoare nu aveau nicio dorință să-și jertfească aceste bunuri. Iubeau tihna și confortul și erau pe deplin mulțumiți să rămână. Exemplul lor s-a dovedit a fi o piedică pentru alții care, altminteri, ar fi putut alege să-și unească soarta cu aceia care înaintau prin credință.” Profeți și regi, 612.

457 BC also marks the beginning of the prophecy identifying when ancient Israel would be divorced of God and the gospel would be taken to the Gentiles, marking the end of a special probationary time of 490 years especially for ancient Israel. 457 BC therefore marks the beginning of their probationary time and 34 AD marks the end of their probationary time, typifying that Adventism’s probationary time began in 1844 and ends at the Sunday law.

457 î.Hr. marchează, de asemenea, începutul profeției care identifică momentul când Israelul antic avea să fie repudiat de Dumnezeu și când evanghelia avea să fie dusă Neamurilor, ceea ce marchează sfârșitul unui timp special de probă de 490 de ani, destinat în mod deosebit Israelului antic. Prin urmare, 457 î.Hr. marchează începutul timpului lor de probă, iar 34 d.Hr. marchează sfârșitul timpului lor de probă, tipificând faptul că timpul de probă al adventismului a început în 1844 și se încheie odată cu legea duminicală.

There are a few other internal time prophecies in the 2300-years prophecy, but they all possess the signature of Alpha and Omega. Their beginnings illustrate their endings.

Există câteva alte profeții de timp interne în profeția celor 2300 de ani, dar toate poartă semnătura lui Alfa și Omega. Începuturile lor ilustrează sfârșiturile lor.

It is important to note that ancient Israel was made the depositaries of the law of God and that modern Israel was made not only the depositaries of His law, but also the depositaries of His prophecies. When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He made them the depositaries of the Ten Commandments as written on two tables of stone. When He entered into covenant with modern Israel in the Millerite history, He made them the depositaries of His prophetic word as represented upon the two tables of Habakkuk represented by the 1843 and 1850 pioneer charts. The beginning of ancient Israel illustrates the beginning of modern Israel.

Este important de observat că Israelul vechi a fost rânduit drept depozitar al Legii lui Dumnezeu, iar Israelul modern a fost rânduit nu numai depozitar al Legii Sale, ci și depozitar al profețiilor Sale. Când Domnul a încheiat un legământ cu Israelul vechi, i-a rânduit depozitari ai Celor Zece Porunci, așa cum erau scrise pe două table de piatră. Când a încheiat un legământ cu Israelul modern, în istoria milerită, i-a rânduit depozitari ai cuvântului Său profetic, așa cum este înfățișat pe cele două table ale lui Habacuc, reprezentate de hărțile pionierilor din 1843 și 1850. Începutul Israelului vechi ilustrează începutul Israelului modern.

> “The Lord called out His people Israel, and separated them from the world, that He might commit to them a sacred trust. He made them the depositaries of His law; and He designed through them to preserve among men the knowledge of Himself. Through them the light of heaven was to shine out to the dark places of the earth, and a voice was to be heard appealing to all peoples to turn from their idolatry to serve the living and true God.

> Domnul Și-a chemat poporul Său, Israel, și i-a despărțit de lume, pentru ca să le încredințeze o însărcinare sfântă. I-a făcut depozitarii Legii Sale; El a rânduit ca, prin ei, să se păstreze între oameni cunoașterea Lui Însuși. Prin ei, lumina cerului avea să strălucească spre locurile întunecate ale pământului, iar un glas avea să se audă, chemând pe toate popoarele să se întoarcă de la idolatria lor, pentru a sluji Dumnezeului celui viu și adevărat.

> “Had the Hebrews been true to their trust, they would have been a power in the world. God would have been their defense, and He would have exalted them above all other nations. His might and truth would have been revealed through them, and they would have stood forth under His wise and holy rule as an example of the superiority of His government over every form of idolatry. But they did not keep their covenant with God. They followed after the idolatrous practises of other nations; and instead of making their Creator’s name a praise in the earth, they brought it into contempt.

> Dacă evreii ar fi fost credincioși încredințării care le fusese dată, ar fi fost o putere în lume. Dumnezeu le-ar fi fost apărarea și i-ar fi înălțat mai presus de toate celelalte neamuri. Puterea și adevărul Său s-ar fi descoperit prin ei, iar ei ar fi stat sub cârmuirea Sa înțeleaptă și sfântă, ca pildă a superiorității cârmuirii Sale asupra oricărei forme de idolatrie. Dar ei nu și-au păzit legământul cu Dumnezeu. Au urmat practicile idolatre ale altor neamuri; și, în loc să facă Numele Creatorului lor o laudă pe pământ, l-au adus în dispreț.

> “Yet the purpose of God must be accomplished. The knowledge of His will must be given to the world. God brought the hand of oppression upon His people, and scattered them as captives among the nations. In affliction many of them repented of their transgressions, and sought the Lord. Thus scattered throughout the countries of the heathen, they spread abroad the knowledge of the true God.

> Totuși, scopul lui Dumnezeu trebuie să se împlinească. Cunoașterea voii Sale trebuie să fie dată lumii. Dumnezeu a adus mâna asupririi asupra poporului Său și i-a împrăștiat ca pe niște captivi printre neamuri. În strâmtorare, mulți dintre ei s-au pocăit de fărădelegile lor și L-au căutat pe Domnul. Astfel, împrăștiați prin țările păgânilor, au răspândit cunoașterea adevăratului Dumnezeu.

> “In this day, God has called His church, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth,—the messages of the first, second, and third angels,—He has separated a people from the churches and from the world, to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositories of His law, and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world.

> În vremea aceasta, Dumnezeu Și-a chemat Biserica, așa cum a chemat pe Israelul din vechime, să stea ca o lumină pe pământ. Prin puternicul despărțitor al adevărului — soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger — El a separat un popor de biserici și de lume, pentru a-l aduce într-o apropiere sfântă de Sine. I-a făcut depozitarii Legii Sale și le-a încredințat marile adevăruri ale profeției pentru timpul acesta. Asemenea oracolelor sfinte încredințate Israelului din vechime, acestea constituie un depozit sacru ce trebuie transmis lumii.

> “Prophecy declares that the first angel would make his announcement to ‘every nation, and kindred, and tongue, and people.’ The warning of the third angel, which forms a part of the same threefold message, and is the message for this time, will be no less widespread. The banner on which is inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus,’ is to be raised aloft. The power of the first and second messages is to be intensified in the third. It is represented in the prophecy as being proclaimed with a loud voice by an angel flying in the midst of heaven, and it will command the attention of the world.

> Profeția afirmă că primul înger își va adresa solia către «orice neam, și seminție, și limbă, și popor». Avertizarea celui de-al treilea înger, care face parte din aceeași solie triplă și care este solia pentru acest timp, nu va fi nicidecum mai puțin răspândită. Stindardul pe care este înscris «Poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus» trebuie înălțat. Puterea soliei întâi și a celei de-a doua trebuie să fie intensificată în a treia. Ea este înfățișată în profeție ca fiind proclamată cu glas tare de un înger care zboară în mijlocul cerului și va atrage atenția lumii.

> “The most fearful threatening ever addressed to mortals is contained in the third angel’s message. That must be a terrible sin which calls down the wrath of God unmingled with mercy. But men are not left in darkness concerning this important matter; the warning against the worship of the beast and his image is to be given to the world before the visitation of God’s judgments, that all may know why the judgments are inflicted, and may have opportunity to escape.” Signs of the Times, January 25, 1910.

> Cea mai înfricoșătoare amenințare adresată vreodată muritorilor este cuprinsă în solia îngerului al treilea. Trebuie să fie un păcat cumplit acela care atrage asupra sa mânia lui Dumnezeu neamestecată cu milă. Dar oamenii nu sunt lăsați în întuneric cu privire la această chestiune importantă; avertizarea împotriva închinării fiarei și a icoanei ei trebuie dată lumii înainte de revărsarea judecăților lui Dumnezeu, pentru ca toți să știe de ce sunt abătute aceste judecăți și să aibă prilejul de a scăpa. Semnele Timpului, 25 ianuarie 1910.

The production of the two tables in fulfillment of Habakkuk chapter two was a fulfillment of several prophecies.

Realizarea celor două table, ca împlinire a capitolului al doilea din Habacuc, a reprezentat împlinirea mai multor prorocii.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.

> Voi sta de strajă la locul meu, mă voi așeza pe turn și voi veghea ca să văd ce‑mi va spune și ce voi răspunde când voi fi mustrat. Și Domnul mi‑a răspuns și a zis: Scrie vedenia și fă‑o limpede pe tăblițe, ca să alerge cel ce o citește. Căci vedenia este încă pentru un timp hotărât, dar la sfârșit va grăi și nu va minți; chiar dacă întârzie, așteapt‑o, fiindcă va veni negreșit, nu va zăbovi.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Iată, sufletul lui, care este trufaș, nu este drept în el; însă cel drept va trăi prin credința lui. Habacuc 2:1-4.

The production of both the 1843 pioneer chart and the 1850 pioneer chart was a fulfillment of prophecy. The study of Habakkuk’s Tables provides ample evidence of this. But the passage in Habakkuk makes an important contribution to this point in our discussion.

Întocmirea atât a diagramei pionierilor din 1843, cât și a diagramei pionierilor din 1850 a fost o împlinire a profeției. Studiul tablelor lui Habacuc oferă dovezi îndestulătoare în acest sens. Însă pasajul din Habacuc aduce o contribuție importantă la acest punct al discuției noastre.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> Am văzut că diagrama din 1843 a fost întocmită sub călăuzirea mâinii Domnului și că nu trebuia să fie modificată; că cifrele erau așa cum El le-a voit; că mâna Sa era peste ele și a ascuns o greșeală în unele dintre cifre, astfel încât nimeni n-a putut s-o vadă, până când mâna Sa a fost ridicată. Scrieri timpurii, 74, 75.

After 1843 the Lord directed to make another chart, but that the first (1843) chart should not be altered, except by inspiration.

După 1843, Domnul a rânduit să fie întocmită o altă diagramă, dar ca prima diagramă (1843) să nu fie modificată decât prin inspirație.

> “I saw that the truth should be made plain upon tables, that the earth and the fullness thereof is the Lord’s, and that necessary means should not be spared to make it plain. I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> „Am văzut că adevărul trebuia să fie lămurit pe tăblițe, că pământul și plinătatea lui sunt ale Domnului și că nu trebuia să se cruțe mijloacele necesare pentru a-l face lămurit. Am văzut că vechea diagramă a fost îndrumată de Domnul și că niciunul dintre numerele ei nu trebuia să fie schimbat decât prin inspirație. Am văzut că numerele diagramei erau așa cum voia Dumnezeu și că mâna Sa era deasupra și a ascuns o greșeală în unele dintre ele, astfel încât nimeni să nu o vadă până la îndepărtarea mâinii Sale.” Spalding și Magan, 2.

While living with Brother Nichols (who produced the 1850 chart), during the time he made the chart, Sister White said she saw the 1850 chart in the Bible.

Pe când locuia împreună cu fratele Nichols (care a realizat planșa din 1850), în perioada în care el o întocmea, sora White a afirmat că a văzut planșa din 1850 în Biblie.

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> Am văzut că Dumnezeu a fost în lucrarea de publicare a tabloului de către fratele Nichols. Am văzut că în Biblie era o profeție despre acest tablou și că, dacă acest tablou este destinat poporului lui Dumnezeu, dacă el [este] suficient pentru unul, este și pentru altul; iar dacă cineva are nevoie de un nou tablou pictat la o scară mai mare, toți au nevoie de el în aceeași măsură. Manuscript Releases, volumul 13, 359.

Habakkuk had commanded “Write the vision, and make it plain upon tables.” The two tables of Habakkuk were the symbol of the covenant God made with Adventism when He made them depositaries of His prophecies, just as He did when he entered into covenant with ancient Israel and gave the two tables of the law and the responsibility to be the depositaries of the law. But Habakkuk identifies two classes of worshippers in relation to the tables that were to make the vision plain. One class whose “soul which is lifted up” and “is not upright,” and another class that are identified as “the just” who “shall live by his faith.”

Habacuc poruncise: „Scrie vedenia și fă-o limpede pe table.” Cele două table ale lui Habacuc au fost simbolul legământului pe care Dumnezeu l-a încheiat cu Adventismul, când a făcut din acesta depozitarul profețiilor Sale, întocmai cum a făcut atunci când a încheiat legământ cu Israelul antic și a dat cele două table ale Legii și responsabilitatea de a fi depozitarii Legii. Dar Habacuc identifică două clase de închinători în legătură cu tablele care trebuiau să facă vedenia limpede: una, al cărei „suflet este îngâmfat” și „nu este drept”, și o altă clasă, identificată ca „cel drept”, care „va trăi prin credința lui”.

The context of Habakkuk identifies that those who are justified are living by a faith that is based upon the prophetic Word, as represented by the two tables, and therefore those who are not justified have rejected the beginnings of Adventism. The point I wish to make is based upon a passage we considered some time back. It reads:

Contextul din Habacuc arată că cei îndreptățiți trăiesc printr-o credință întemeiată pe Cuvântul profetic, așa cum este reprezentat prin cele două table, și, prin urmare, cei care nu sunt îndreptățiți au respins începuturile Adventismului. Punctul pe care doresc să-l subliniez se întemeiază pe un pasaj pe care l-am luat în considerare cu ceva vreme în urmă. Acesta se citește astfel:

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> Dar subiecte precum sanctuarul, în legătură cu cele 2300 de zile, poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus, sunt pe deplin menite să explice mișcarea adventă din trecut și să arate care este poziția noastră prezentă, să întemeieze credința celor îndoielnici și să ofere certitudine cu privire la viitorul glorios. Acestea, am văzut adesea, erau subiectele principale asupra cărora solii ar trebui să stăruie. Scrieri timpurii, 63.

We have just reviewed all four of these truths; the sanctuary, the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus. We placed all four of these truths into the framework of truth that has been “perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is.” That framework is “the rule of first mention,” it is the signature of Alpha and Omega, and it is the framework of truth, for the word “truth” contains the very same signature as all four of the truths that are identified as “present truth” which was designed to explain the beginning of Adventism.

Tocmai am trecut în revistă toate cele patru adevăruri: sanctuarul, cele 2300 de zile, poruncile lui Dumnezeu și credința lui Isus. Am așezat toate cele patru adevăruri în cadrul adevărului, care a fost „perfect calculat pentru a explica mișcarea adventă din trecut și a arăta care este poziția noastră prezentă”. Acel cadru este „regula primei mențiuni”, este semnătura lui Alfa și Omega și este cadrul adevărului, căci cuvântul „adevăr” conține aceeași semnătură ca toate cele patru adevăruri care sunt identificate drept „adevărul prezent”, conceput pentru a explica începutul adventismului.

If nothing else, this means that the word translated as “truth” which we are considering is the framework of the everlasting gospel, and it is the framework for the final warning message, and it is the framework of the third angel’s message, and it is a large part of the Revelation of Jesus Christ.

Cel puțin, aceasta înseamnă că cuvântul tradus prin „adevăr”, pe care îl analizăm, este cadrul Evangheliei veșnice, și este cadrul pentru mesajul final de avertizare, și este cadrul soliei celui de-al treilea înger, și este o mare parte din Apocalipsa lui Isus Hristos.

The final warning message represented as the Revelation of Jesus Christ in the first three verses of Revelation chapter one is testified to a second time at the end of Revelation. The end of Revelation testifies of the first verses of the Old Testament and also the last verses of the Old Testament. With those four references it can be deduced by employing the divine rule of placing prophetic line upon prophetic line that the final warning message has to do with the Creator’s relationship to His created beings. It has to do with His creative power. It has to do with how His creative power is communicated to His church. It has to do with the attribute of Divinity that identifies the end with the beginning. It is a message that arrives just before the close of probation and more. When considered together it is about God’s creative power! And the first mention of His creative power is in the beginning of Genesis one from the first verse through to the second chapter verse three.

Mesajul final de avertizare, prezentat drept Descoperirea lui Isus Hristos în primele trei versete ale capitolului întâi din Apocalipsă, este mărturisit a doua oară la sfârșitul Apocalipsei. Sfârșitul Apocalipsei dă mărturie despre primele versete ale Vechiului Testament și, de asemenea, despre ultimele versete ale Vechiului Testament. Pe baza acestor patru referințe se poate deduce, prin aplicarea regulii divine a așezării rândului profetic peste rând profetic, că mesajul final de avertizare are de-a face cu relația Creatorului cu ființele Sale create. Are de-a face cu puterea Sa creatoare. Are de-a face cu modul în care puterea Sa creatoare este comunicată Bisericii Sale. Are de-a face cu atributul Dumnezeirii care identifică sfârșitul cu începutul. Este un mesaj care sosește chiar înainte de închiderea timpului de probă și chiar mai mult. Luate împreună, toate acestea se referă la puterea creatoare a lui Dumnezeu! Iar prima mențiune a puterii Sale creatoare se află la începutul Genezei, capitolul unu, de la primul verset până la capitolul al doilea, versetul trei.

> In the beginning God created the heaven and the earth. And the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep. And the Spirit of God moved upon the face of the waters.

> La început, Dumnezeu a creat cerul și pământul. Iar pământul era netocmit și gol; și întuneric era deasupra adâncului. Și Duhul lui Dumnezeu Se purta pe deasupra apelor.

> And God said, Let there be light: and there was light. And God saw the light, that it was good: and God divided the light from the darkness. And God called the light Day, and the darkness he called Night. And the evening and the morning were the first day.

> Și Dumnezeu a zis: Să fie lumină! Și a fost lumină. Și Dumnezeu a văzut lumina că este bună; și Dumnezeu a despărțit lumina de întuneric. Și Dumnezeu a numit lumina Ziua, iar întunericul l-a numit Noaptea. Și a fost seară, și a fost dimineață: ziua întâi.

> And God said, Let there be a firmament in the midst of the waters, and let it divide the waters from the waters. And God made the firmament, and divided the waters which were under the firmament from the waters which were above the firmament: and it was so. And God called the firmament Heaven. And the evening and the morning were the second day.

> Și a zis Dumnezeu: Să fie o tărie în mijlocul apelor și ea să despartă apele de ape. Și a făcut Dumnezeu tăria și a despărțit apele cele de dedesubtul tăriei de apele cele de deasupra tăriei; și a fost așa. Și a numit Dumnezeu tăria cer. Și a fost seară și a fost dimineață: ziua a doua.

> And God said, Let the waters under the heaven be gathered together unto one place, and let the dry land appear: and it was so. And God called the dry land Earth; and the gathering together of the waters called he Seas: and God saw that it was good. And God said, Let the earth bring forth grass, the herb yielding seed, and the fruit tree yielding fruit after his kind, whose seed is in itself, upon the earth: and it was so. And the earth brought forth grass, and herb yielding seed after his kind, and the tree yielding fruit, whose seed was in itself, after his kind: and God saw that it was good. And the evening and the morning were the third day.

> Și Dumnezeu a zis: „Să se adune apele de sub cer la un singur loc și să se arate uscatul!” Și așa a fost. Și Dumnezeu a numit uscatul „Pământ”, iar adunarea la un loc a apelor a numit-o „Mări”. Și Dumnezeu a văzut că este bun. Și Dumnezeu a zis: „Să dea pământul verdeață: iarbă cu sămânță și pom roditor care să facă rod după soiul lui, având în el sămânța lui, pe pământ!” Și așa a fost. Și pământul a dat verdeață: iarbă cu sămânță după soiul ei și pom care face rod, având în el sămânța lui, după soiul lui. Și Dumnezeu a văzut că este bun. Și a fost seară și a fost dimineață: ziua a treia.

> And God said, Let there be lights in the firmament of the heaven to divide the day from the night; and let them be for signs, and for seasons, and for days, and years: And let them be for lights in the firmament of the heaven to give light upon the earth: and it was so. And God made two great lights; the greater light to rule the day, and the lesser light to rule the night: he made the stars also. And God set them in the firmament of the heaven to give light upon the earth, And to rule over the day and over the night, and to divide the light from the darkness: and God saw that it was good. And the evening and the morning were the fourth day.

> Și Dumnezeu a zis: Să fie luminători în tăria cerului, ca să despartă ziua de noapte; și să fie spre semne și spre vremuri, și spre zile și spre ani. Și să fie ca luminători în tăria cerului, ca să lumineze pământul; și așa a fost. Și Dumnezeu a făcut doi luminători mari: luminătorul cel mai mare, ca să stăpânească ziua, iar luminătorul cel mai mic, ca să stăpânească noaptea; a făcut și stelele. Și Dumnezeu i-a așezat în tăria cerului, ca să lumineze pământul, și să stăpânească peste zi și peste noapte și să despartă lumina de întuneric; și Dumnezeu a văzut că este bine. Și a fost seară și a fost dimineață: ziua a patra.

> And God said, Let the waters bring forth abundantly the moving creature that hath life, and fowl that may fly above the earth in the open firmament of heaven. And God created great whales, and every living creature that moveth, which the waters brought forth abundantly, after their kind, and every winged fowl after his kind: and God saw that it was good. And God blessed them, saying, Be fruitful, and multiply, and fill the waters in the seas, and let fowl multiply in the earth. And the evening and the morning were the fifth day.

> Și Dumnezeu a zis: Să mișune apele de viețuitoare mișcătoare cu suflet viu, și păsări să zboare deasupra pământului, pe fața tăriei cerului. Și Dumnezeu a creat monștrii marini cei mari și toate viețuitoarele care se mișcă, cu suflet viu, pe care apele le-au scos din belșug, după felul lor, și orice pasăre înaripată după felul ei; și Dumnezeu a văzut că este bun. Și Dumnezeu le-a binecuvântat, zicând: Fiți roditori, înmulțiți-vă și umpleți apele în mări, iar păsările să se înmulțească pe pământ. Și a fost seară și a fost dimineață: ziua a cincea.

> And God said, Let the earth bring forth the living creature after his kind, cattle, and creeping thing, and beast of the earth after his kind: and it was so. And God made the beast of the earth after his kind, and cattle after their kind, and everything that creepeth upon the earth after his kind: and God saw that it was good. And God said, Let us make man in our image, after our likeness: and let them have dominion over the fish of the sea, and over the fowl of the air, and over the cattle, and over all the earth, and over every creeping thing that creepeth upon the earth. So God created man in his own image, in the image of God created he him; male and female created he them. And God blessed them, and God said unto them, Be fruitful, and multiply, and replenish the earth, and subdue it: and have dominion over the fish of the sea, and over the fowl of the air, and over every living thing that moveth upon the earth. And God said, Behold, I have given you every herb bearing seed, which is upon the face of all the earth, and every tree, in the which is the fruit of a tree yielding seed; to you it shall be for meat. And to every beast of the earth, and to every fowl of the air, and to everything that creepeth upon the earth, wherein there is life, I have given every green herb for meat: and it was so. And God saw everything that he had made, and, behold, it was very good. And the evening and the morning were the sixth day. Thus the heavens and the earth were finished, and all the host of them. And on the seventh day God ended his work which he had made; and he rested on the seventh day from all his work which he had made. And God blessed the seventh day, and sanctified it: because that in it he had rested from all his work which God created and made. Genesis 1:1–2:3.

> Și Dumnezeu a zis: Să scoată pământul viețuitoare după felul lor: vite, târâtoare și fiare ale pământului, după felul lor. Și așa a fost. Și Dumnezeu a făcut fiarele pământului după felul lor, vitele după felul lor și tot ce se târăște pe pământ după felul său; și Dumnezeu a văzut că era bun. Și Dumnezeu a zis: Să facem om după chipul Nostru, după asemănarea Noastră; și să stăpânească peste peștii mării, peste păsările cerului, peste vite, peste tot pământul și peste toate târâtoarele care se târăsc pe pământ. Astfel, Dumnezeu a creat pe om după chipul Său; după chipul lui Dumnezeu l-a creat; bărbat și femeie i-a creat. Și Dumnezeu i-a binecuvântat, și Dumnezeu le-a zis: Fiți roditori, înmulțiți-vă, umpleți pământul și supuneți-l; și stăpâniți peste peștii mării, peste păsările cerului și peste orice viețuitoare care se mișcă pe pământ. Și Dumnezeu a zis: Iată, v-am dat orice iarbă care face sămânță, care este pe fața întregului pământ, și orice pom care are în el rod cu sămânță; acestea vă vor fi spre hrană. Iar tuturor fiarelor pământului, tuturor păsărilor cerului și tuturor vietăților care se târăsc pe pământ, în care este viață, le-am dat toată iarba verde spre hrană. Și așa a fost. Și Dumnezeu a văzut tot ce făcuse; și iată, era foarte bun. Și a fost seară, și a fost dimineață: ziua a șasea. Astfel au fost sfârșite cerurile și pământul și toată oștirea lor. Și în ziua a șaptea Dumnezeu a sfârșit lucrarea Sa pe care o făcuse; și în ziua a șaptea S-a odihnit de toată lucrarea Sa pe care o făcuse. Și Dumnezeu a binecuvântat ziua a șaptea și a sfințit-o, pentru că în ea S-a odihnit de toată lucrarea Sa pe care Dumnezeu a creat-o și a făcut-o. Geneza 1:1–2:3.

The previous verses represent the entire testimony of creation, emphasizing that God’s word possesses creative power.

Versetele precedente reprezintă întreaga mărturie a creației, subliniind că cuvântul lui Dumnezeu posedă putere creatoare.

> Let all the earth fear the Lord: let all the inhabitants of the world stand in awe of him. For he spake, and it was done; he commanded, and it stood fast. Psalms 33:8, 9.

> Să se teamă tot pământul de Domnul: toți locuitorii lumii să se cutremure înaintea Lui. Căci El a grăit și s-a făcut; El a poruncit și s-a întărit. Psalmii 33:8, 9.

The same creative power that made the world is employed by Christ to transform men.

Aceeași putere creatoare care a creat lumea este pusă în lucrare de Hristos pentru a-i transforma pe oameni.

> “The creative energy that called the worlds into existence is in the word of God. This word imparts power; it begets life. Every command is a promise; accepted by the will, received into the soul, it brings with it the life of the Infinite One. It transforms the nature and re-creates the soul in the image of God.

> Energia creatoare care a chemat lumile la existență se află în cuvântul lui Dumnezeu. Acest cuvânt conferă putere; el dă naștere vieții. Fiecare poruncă este o făgăduință; acceptată de voință, primită în suflet, ea aduce cu sine viața Celui Infinit. Ea transformă firea și recreează sufletul după chipul lui Dumnezeu.

> “The life thus imparted is in like manner sustained. ‘By every word that proceedeth out of the mouth of God’ (Matthew 4:4) shall man live.” Education, 126.

> Viața astfel dăruită este, în același chip, susținută. „Cu orice cuvânt care iese din gura lui Dumnezeu” (Matei 4:4) va trăi omul. Educație, 126.

The Revelation of Jesus Christ emphasizes how the Word of God is conveyed to men. It comes from the Father, to the Son, to an angel, to a prophet who writes it down and sends it to the churches. The communication process set forth at the beginning and ending of the book of Revelation is also illustrated with Jacob’s ladder with angels ascending and descending the ladder. It is illustrated with Zechariah’s two golden pipes that bring the oil into the sanctuary. The communication process between God and man is a subject of Bible prophecy and the message that is sent forth contains the creative power that made the universe. In the communication process in chapter one of Revelation, it is to be understood that the message handed down to the churches contains the power to transform a Laodicean unto a Philadelphian.

Apocalipsa lui Isus Hristos subliniază modul în care Cuvântul lui Dumnezeu este transmis oamenilor. Acesta vine de la Tatăl, la Fiul, la un înger, la un profet, care îl consemnează în scris și îl trimite bisericilor. Procesul de comunicare expus la începutul și la sfârșitul cărții Apocalipsei este de asemenea ilustrat prin scara lui Iacov, cu îngeri urcând și coborând pe scară. El este ilustrat prin cele două țevi de aur ale lui Zaharia, care aduc untdelemnul în sanctuar. Procesul de comunicare dintre Dumnezeu și om este un subiect al profeției biblice, iar mesajul care este trimis conține puterea creatoare care a adus la existență universul. În cadrul procesului de comunicare din capitolul întâi al Apocalipsei, trebuie înțeles că mesajul încredințat bisericilor conține puterea de a transforma un laodicean într-un filadelfian.

Whether we consider the beginning or ending of the Old or the New Testament it is the same message. God is conveying the final warning message and it contains the creative power of God if it is heard and kept by those that hear. The message that accomplishes this is set within the divine framework of the Alpha and Omega. The beginning, middle and ending. The three Hebrew letters that go together to create the word “truth” are the everlasting gospel, and the letters and their meanings, and the word they produce when combined with one another symbolize the principle and also the One who is Alpha and Omega. It emphasizes His creative power. The last three words of the creation story, each begin with the three letters, in the order that make up the word “truth.”

Fie că ne raportăm la începutul sau la sfârșitul Vechiului ori Noului Testament, mesajul este același. Dumnezeu transmite ultimul mesaj de avertizare, iar acesta conține puterea Sa creatoare, dacă este auzit și păzit de cei ce aud. Mesajul care împlinește aceasta este așezat în cadrul divin definit de Alfa și Omega. Începutul, mijlocul și sfârșitul. Cele trei litere ebraice care, puse împreună, formează cuvântul «adevăr», sunt evanghelia veșnică; iar literele și semnificațiile lor, precum și cuvântul pe care îl produc când sunt îmbinate între ele, simbolizează principiul și totodată pe Cel ce este Alfa și Omega. Aceasta subliniază puterea Sa creatoare. Ultimele trei cuvinte ale relatării creației încep, fiecare, cu câte una dintre cele trei litere, în ordinea care formează cuvântul «adevăr».

The three words that are the ending of the creation story begin with the three letters which together create the word “truth.” The last three words of the verse begin with the letters א (Aleph), מ (Mem), and ת (Tav) in order. Those three words are translated as “God,” “created” and “made.” These three words each start with the letters א (Aleph), מ (Mem), and ת (Tav) in that order, further emphasize the completeness and orderliness of the creation narrative. This pattern has been noted by Jewish commentators as an interesting linguistic feature of the Hebrew text.

Cele trei cuvinte care constituie încheierea narațiunii creației încep cu cele trei litere care, împreună, alcătuiesc cuvântul „adevăr”. Ultimele trei cuvinte ale versetului încep cu literele א (Aleph), מ (Mem) și ת (Tav), în această ordine. Aceste trei cuvinte sunt traduse ca „Dumnezeu”, „a creat” și „a făcut”. Aceste trei cuvinte, fiecare începând cu literele א (Aleph), מ (Mem) și ת (Tav) în această ordine, subliniază încă și mai mult deplinătatea și ordinea narațiunii creației. Acest tipar a fost remarcat de comentatorii evrei ca o trăsătură lingvistică interesantă a textului ebraic.

The creation story begins with the words “in the beginning” and it ends with three words that represent the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last. The creative power illustrated in the Genesis testimony begins and ends with the signature of the wonderful linguist.

Relatarea creației începe cu cuvintele „la început” și se încheie cu trei cuvinte care reprezintă Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, cel dintâi și cel de pe urmă. Puterea creatoare ilustrată în mărturia Genezei începe și se încheie cu semnătura minunatului lingvist.

The first of a thing illustrating the last of a thing is what the prophet John emphasized when by writing what then was, he was then simultaneously writing what would be.

Faptul că începutul unui lucru ilustrează sfârșitul unui lucru este ceea ce a subliniat profetul Ioan, când, scriind ceea ce atunci era, el, în același timp, scria ceea ce avea să fie.

The final warning message of Elijah represented at the end of the Old Testament identifies the same prophetic principle, within the context of the Sunday law crisis and the approaching seven last plagues.

Mesajul final de avertizare al lui Ilie, reprezentat la sfârșitul Vechiului Testament, identifică același principiu profetic, în contextul crizei legii duminicale și al apropierii celor șapte plăgi de pe urmă.

The “rule of first mention” and all that it represents is the “framework” that “present truth” is to be placed within. That framework is “the rule of first mention” that is also one of the attributes of God.

„Regula primei mențiuni” și tot ceea ce ea reprezintă constituie „cadrul” în care trebuie așezat „adevărul prezent”. Acel cadru este „regula primei mențiuni”, care este, totodată, unul dintre atributele lui Dumnezeu.

In the book of Daniel representing the beginning of Adventism and the book of Revelation representing the end of Adventism, we find amazing parallels when we look at it with the principle of the first illustrating the last. The book of Daniel sets forth an attribute of Jesus when it uses the name Palmoni, meaning the wonderful numberer of secrets. Daniel also introduces Jesus as Michael the archangel. John is employed to do the same as Daniel, and he identifies not the master of math, or the leader of the angels, but the master of language. When we consider Jesus as the master of the alphabet, we should consider Psalms 119, the longest chapter in the Bible.

În cartea lui Daniel, care reprezintă începutul adventismului, și în cartea Apocalipsei, care reprezintă sfârșitul adventismului, găsim paralele uimitoare când le privim prin principiul potrivit căruia cel dintâi îl ilustrează pe cel de pe urmă. Cartea lui Daniel prezintă un atribut al lui Isus când folosește numele Palmoni, însemnând minunatul numărător al tainelor. Daniel, de asemenea, Îl introduce pe Isus ca Mihail, arhanghelul. Ioan este însărcinat să facă același lucru ca Daniel, iar el nu-L identifică pe maestrul matematicii, nici pe conducătorul îngerilor, ci pe maestrul limbajului. Atunci când Îl considerăm pe Isus drept stăpânul alfabetului, ar trebui să luăm în considerare Psalmul 119, cel mai lung capitol din Biblie.

Psalms 119 is an alphabetic acrostic, meaning that the first letters of each set of eight verses starts with the same letter. There are twenty-two letters in the Hebrew alphabet, so there twenty-two sections of eight verses. Each section begins with the letter of the alphabet in the order of the alphabet, and thereafter each of the eight verses assigned to that letter begin with that letter. There are eight verses for each letter, thus eight verses times the twenty-two letters of the Hebrew alphabet equal one hundred and seventy-six lines. The Psalm emphasizes obedience to a God who is a God of order (hence the acrostic structure), not of chaos.

Psalmul 119 este un acrostih alfabetic, ceea ce înseamnă că primele litere ale fiecărui set de opt versete încep cu aceeași literă. Alfabetul ebraic are douăzeci și două de litere, așadar există douăzeci și două de secțiuni a câte opt versete. Fiecare secțiune începe cu o literă a alfabetului, în ordinea alfabetică, iar apoi fiecare dintre cele opt versete atribuite acelei litere începe cu acea literă. Sunt opt versete pentru fiecare literă; așadar, opt versete înmulțite cu cele douăzeci și două de litere ale alfabetului ebraic fac o sută șaptezeci și șase de versete. Psalmul pune accentul pe ascultarea față de un Dumnezeu care este un Dumnezeu al rânduielii (de aici structura acrostihului), nu al haosului.

Another prominent theme in Psalms 119 is the profound truth that the Word of God is all-sufficient. There are eight different terms referring to the Word of God throughout the Psalm: law, testimonies, precepts, statutes, commandments, judgments, word, and ordinances. In almost every verse, the Word of God is mentioned. Psalms 119 affirms not only the character of the Scriptures, but it affirms that God’s Word reflects the very character of God Himself. Notice these attributes of God set forth in Psalms 119:

O altă temă proeminentă în Psalmul 119 este adevărul profund că Cuvântul lui Dumnezeu este întru totul suficient. De-a lungul Psalmului apar opt termeni diferiți care se referă la Cuvântul lui Dumnezeu: lege, mărturii, precepte, orânduiri, porunci, judecăți, cuvânt și rânduieli. În aproape fiecare verset este menționat Cuvântul lui Dumnezeu. Psalmul 119 afirmă nu doar caracterul Scripturilor, ci și că Cuvântul lui Dumnezeu reflectă chiar caracterul lui Dumnezeu Însuși. Observați aceste atribute ale lui Dumnezeu prezentate în Psalmul 119:

1. 1. Righteousness (verses 7, 62, 75, 106, 123, 138, 144, 160, 164, 172)

   Dreptate (versetele 7, 62, 75, 106, 123, 138, 144, 160, 164, 172)

2. 2. Trustworthiness (verse 42)

   Vrednicie de crezare (versetul 42)

3. 3. Truthfulness (verses 43, 142, 151, 160)

   Veracitate (versetele 43, 142, 151, 160)

4. 4. Faithfulness (verse 86)

   Credincioșia (versetul 86)

5. 5. Unchangeableness (verse 89)

   Imuabilitatea (versetul 89)

6. 6. Eternality (verses 90, 152)

   Eternitatea (versetele 90, 152)

7. 7. Light (verse 105)

   Lumină (versetul 105)

8. 8. Purity (verse 140)

   Puritatea (versetul 140)

The Psalm opens with two beatitudes. “Blessed” are those whose ways are blameless, who live according to God’s law, who keep His statutes and seek Him with all their heart. These are the lessons for us in this great Psalm. The Word of God is sufficient to make us wise, train us in righteousness, and equip us for every good work (2 Timothy 3:15–17).

Psalmul se deschide cu două fericiri. „Fericiți” sunt cei ale căror căi sunt fără prihană, care trăiesc potrivit Legii lui Dumnezeu, care păzesc rânduielile Lui și Îl caută din toată inima. Acestea sunt învățăturile pentru noi în acest mare Psalm. Cuvântul lui Dumnezeu este suficient pentru a ne face înțelepți, a ne forma în neprihănire și a ne înzestra pentru orice lucrare bună (2 Timotei 3:15-17).

Of course, Psalms 119 is part of a subject that is pretty much unresolved in the religious world. It has to do with which verse is the middle verse of the Bible and which chapter is the middle chapter of the Bible. If you search the internet, you will find the various arguments centered around which Bible you use and so on and so forth. The problem with every position in the argument is that the definition of the middle of the Bible, whether a verse or a chapter should be defined by the author of the Bible, not the human student or critic of the Bible.

Desigur, Psalmul 119 se înscrie într-o problematică care rămâne, în bună măsură, nerezolvată în lumea religioasă. Aceasta privește care verset este versetul de mijloc al Bibliei și care capitol este capitolul de mijloc al Bibliei. Dacă căutați pe internet, veți găsi diferitele argumente, axate pe care Biblie o folosiți și așa mai departe. Problema cu fiecare poziție din această dezbatere este că definiția mijlocului Bibliei, fie că este vorba de un verset sau de un capitol, ar trebui să fie stabilită de autorul Bibliei, nu de cercetătorul sau criticul uman al Bibliei.

The Bible teaches that there is a beginning and end to everything. To everything there is a season.

Biblia învață că există un început și un sfârșit pentru toate. Toate își au vremea lor.

> To everything there is a season, and a time to every purpose under the heaven: A time to be born, and a time to die; a time to plant, and a time to pluck up that which is planted. Ecclesiastes 3:1, 2.

> Toate își au vremea lor, iar fiecare lucru de sub cer își are timpul lui: vreme pentru naștere și vreme pentru moarte; vreme pentru a sădi și vreme pentru a dezrădăcina ceea ce a fost sădit. Eclesiastul 3:1, 2.

There is a time to be born and a time to die, yet there is also the life that takes place in the middle of the beginning and ending of our lives. The birth is a brief moment in time, as is death. The life is the middle and has generally much more history connected with it than the time when we are born and time when we die.

Este un timp pentru naștere și un timp pentru moarte; totuși există și viața care se desfășoară între începutul și sfârșitul vieții noastre. Nașterea este o clipă scurtă în timp, asemenea morții. Viața este mijlocul și, în general, are legată de ea mult mai multă istorie decât timpul în care ne naștem și timpul în care murim.

The middle in the “rule of first mention” generally has much more testimony than the first and last. To seek a single verse or chapter in the Bible and define it as the middle is to disregard the biblical evidence even if the beginning and ending are essentially points in time; the middle is generally a period of time. Of course, the beginning, ending and middle will agree with one another, though often the identical waymark at the end is the opposite of the beginning.

Mijlocul în „regula primei mențiuni” are, în general, mult mai multă mărturie decât începutul și sfârșitul. A căuta un singur verset sau capitol în Biblie și a-l defini drept mijloc înseamnă a nesocoti mărturia biblică, chiar dacă începutul și sfârșitul sunt, în esență, puncte în timp; mijlocul este, de obicei, o perioadă de timp. Desigur, începutul, sfârșitul și mijlocul vor fi în acord între ele, deși adesea același jalon de la sfârșit este opus celui de la început.

Jesus identified John the Baptist as Elijah, and they both illustrate the same prophetic sequence of events, but Elijah was persecuted by a wicked woman (Jezebel) who sought to imprison and kill Elijah, but she never did. John who was a symbol of Elijah was sought by an evil woman (Herodias) to imprison and kill him, and she did. Elijah and John are interchangeable symbols but they have some prophetic characteristics that are opposite characteristics, but still parallel each other. Elijah never died, John did. Understanding that prophetic waymarks that align with each other are often opposites allows those who wish to see that the middle of the Bible is Psalms 118.

Iisus l-a identificat pe Ioan Botezătorul cu Ilie, iar amândoi ilustrează aceeași succesiune profetică de evenimente; însă Ilie a fost prigonit de o femeie nelegiuită (Izabela), care a căutat să-l întemnițeze și să-l omoare pe Ilie, dar nu a izbutit. Ioan, care era un simbol al lui Ilie, a fost urmărit de o femeie rea (Irodiada) spre a fi întemnițat și ucis, iar ea a reușit. Ilie și Ioan sunt simboluri interschimbabile, dar au unele trăsături profetice opuse, care totuși rămân paralele între ele. Ilie nu a murit, Ioan a murit. Înțelegerea faptului că reperele profetice care se aliniază unele cu altele sunt adesea opuse le permite celor care doresc să vadă că mijlocul Bibliei este Psalmul 118.

When we use the principle of rule of first mention as we have been defining it, we find that the beginning of the middle of the Bible is Psalms 117, the shortest chapter in the Bible, consisting of two verses. It is followed by chapter 118, which is the middle of the Bible, and chapter 118 is followed by 119 which is the longest chapter in the Bible and the ending of the middle of the Bible. The wonderful linguist marks the beginning with the shortest chapter, then marks the ending with the longest chapter. They are two opposite chapters. The beginning is the seed, and the ending is where the fully mature plant is developed where all the testimonies located within the middle are tied together. Notice Psalms 117.

Când folosim principiul regulii primei mențiuni, așa cum l-am definit, constatăm că începutul mijlocului Bibliei este Psalmul 117, cel mai scurt capitol din Biblie, alcătuit din două versete. El este urmat de Psalmul 118, care este mijlocul Bibliei, iar Psalmul 118 este urmat de Psalmul 119, care este cel mai lung capitol din Biblie și sfârșitul mijlocului Bibliei. Minunatul lingvist marchează începutul cu cel mai scurt capitol, apoi marchează sfârșitul cu cel mai lung capitol. Sunt două capitole opuse. Începutul este sămânța, iar sfârșitul este locul în care este dezvoltată planta pe deplin matură, unde toate mărturiile aflate în mijloc sunt legate împreună. Luați aminte la Psalmul 117.

> O Praise the Lord, all ye nations: praise him, all ye people. For his merciful kindness is great toward us: and the truth of the Lord endureth forever. Praise ye the Lord. Psalms 117:1, 2.

> Lăudați pe Domnul, toate neamurile; lăudați-L, toate popoarele. Căci mare este peste noi îndurarea Lui, și adevărul Domnului dăinuiește în veci. Lăudați pe Domnul. Psalmii 117:1, 2.

The word we are considering that is made up of three letters is translated as “truth” in verse two, and represents the beginning of the middle of the Bible, (the middle of the Bible being Psalms 117–119). The end of the middle is Psalms 119. Psalms 118 is the middle of the middle. Psalms 118 is sandwiched between the shortest and longest chapters in the Bible, and the shortest which is the beginning sets forth the word “truth” which is created by three letters that represent the three-steps of the everlasting gospel, and are the framework of understanding the truth. The framework being the principle representing Christ’s character as the Alpha and Omega.

Cuvântul pe care îl avem în vedere, alcătuit din trei litere, este tradus prin „adevăr” în versetul al doilea și reprezintă începutul părții de mijloc a Bibliei (partea de mijloc a Bibliei fiind Psalmii 117-119). Sfârșitul părții de mijloc este Psalmul 119. Psalmul 118 este mijlocul mijlocului. Psalmul 118 este încadrat între cel mai scurt și cel mai lung capitol din Biblie, iar cel mai scurt, care reprezintă începutul, enunță cuvântul „adevăr”, care este alcătuit din trei litere ce reprezintă cei trei pași ai Evangheliei veșnice și constituie cadrul înțelegerii adevărului. Acest cadru este principiul care reprezintă caracterul lui Hristos ca Alfa și Omega.

The ending of the middle, being chapter 119 is an alphabetic acrostic placed in the middle of the Bible emphasizing the wonderful linguist. Four times in chapter 119 the same word is translated as truth.

Încheierea părții de mijloc, adică capitolul 119, este un acrostih alfabetic așezat în mijlocul Bibliei, care îl pune în evidență pe lingvistul minunat. De patru ori în capitolul 119 același cuvânt este tradus prin „adevăr”.

> And take not the word of truth utterly out of my mouth; for I have hoped in thy judgments. Verse 43.

> Și nu lua cu totul cuvântul adevărului din gura mea; căci am nădăjduit în judecățile Tale. Versetul 43.

> Thy righteousness is an everlasting righteousness, and thy law is the truth. Verse 142.

> Dreptatea Ta este o dreptate veșnică, iar legea Ta este adevărul. Versetul 142.

> Thou art near, O Lord; and all thy commandments are truth. Verse 151.

> Tu ești aproape, Doamne; și toate poruncile Tale sunt adevăr. Versetul 151.

> Thy word is true from the beginning: and every one of thy righteous judgments endureth forever. Verse 160.

> Cuvântul Tău este adevăr dintru început, iar fiecare dintre judecățile Tale drepte dăinuiește în veac. Versetul 160.

Truth in these verses is a rule of Bible prophecy identifying the end from the beginning, and the truth in the verses is that the Alpha and Omega has placed His signature upon the middle of the Bible, as He has done for the beginning and the end. The signature of the first and last is the “framework” for presenting the final warning message of the third angel. The last of the middle includes four verses which use the word translated as “truth,” though the fourth reference is translated simply as “true.” The last final of those four verses identifies that “from the beginning,” the word is “true.”

Adevărul din aceste versete este o regulă a profeției biblice care identifică sfârșitul de la început, iar adevărul din versete este că Alfa și Omega Și-a așezat semnătura asupra mijlocului Bibliei, așa cum a făcut-o pentru început și pentru sfârșit. Semnătura Celui dintâi și a Celui de pe urmă este „cadrul” pentru prezentarea mesajului de avertizare final al celui de-al treilea înger. În mijloc, partea de pe urmă cuprinde patru versete care folosesc cuvântul tradus ca „adevăr”, deși a patra referință este tradusă simplu drept „adevărat”. Ultimul, cel final, dintre aceste patru versete identifică faptul că „de la început”, cuvântul este „adevărat”.

In the beginning in the creation story of Genesis one and two, The word “truth” though not directly written is represented in the final three words of the creation story, for each word begins with the letters, in order, that create the word “truth.” In the beginning was the word, and by Him were all things created, and the testimony of the creation in Genesis begins with the words, “In the beginning” and ends with three words representing the truths associated with an attribute of Christ that in Isaiah is defined as the proof that He is the one and only God.

La început, în relatarea creației din Geneza 1 și 2, cuvântul "truth", deși nu apare în mod direct, este reprezentat în ultimele trei cuvinte ale relatării creației, căci fiecare cuvânt începe, în ordine, cu literele care alcătuiesc cuvântul "truth". La început era Cuvântul, și prin El au fost create toate lucrurile, iar mărturia creației din Geneza începe cu cuvintele "La început" și se încheie cu trei cuvinte care reprezintă adevărurile asociate cu un atribut al lui Hristos care, în Isaia, este definit drept dovada că El este singurul Dumnezeu.

The middle of the Bible (Psalms 117–119) begins in chapter 117 by referencing the truth that the beginning represents the end through its use of the word “truth.” The word is created by three letters which represent the everlasting gospel and the three angels’ messages, and identify the ending of the creation story. The end of the middle of the Bible is a presentation of the alphabet that the wonderful linguist produced to establish the understanding that what is now being revealed concerning His character is in agreement with the definition of the word revelation, for the Revelation of Jesus Christ is a message that is designed to present an aspect of Christ character that here-to-fore has not been fully recognized, if at all. The revelation is consistent with the lines of covenant history, for covenant history includes evidence of God’s effort to reveal Himself through names as His-story unfolded.

Partea de mijloc a Bibliei (Psalmii 117–119) începe în psalmul 117 printr-o trimitere la adevărul că începutul reprezintă sfârșitul, prin folosirea cuvântului „adevăr”. Cuvântul este alcătuit din trei litere care reprezintă Evanghelia veșnică și soliile celor trei îngeri și identifică sfârșitul istoriei creației. Sfârșitul părții de mijloc a Bibliei este o prezentare a alfabetului pe care minunatul lingvist l-a alcătuit, pentru a întemeia înțelegerea că ceea ce este acum revelat cu privire la caracterul Său este în acord cu definiția cuvântului „revelație”, căci Apocalipsa lui Isus Hristos este un mesaj menit să prezinte un aspect al caracterului lui Hristos care până acum nu a fost pe deplin recunoscut, dacă a fost recunoscut în vreun fel. Această revelație este în consonanță cu liniile istoriei legământului, întrucât istoria legământului include dovezi ale efortului lui Dumnezeu de a Se revela pe Sine prin nume, pe măsură ce istoria-Lui se desfășura.

> “The great principles of the law, of the very nature of God, are embodied in the words of Christ on the mount. Whoever builds upon them is building upon Christ, the Rock of Ages. In receiving the word, we receive Christ. And only those who thus receive His words are building upon Him. ‘Other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ.’ 1 Corinthians 3:11. ‘There is none other name under heaven, given among men, whereby we must be saved.’ Acts 4:12. Christ, the Word, the revelation of God,—the manifestation of His character, His law, His love, His life,—is the only foundation upon which we can build a character that will endure.” Mount of Blessings, 148.

> „Marile principii ale Legii, ale însăși naturii lui Dumnezeu, sunt întruchipate în cuvintele lui Hristos rostite pe munte. Cine zidește pe ele, zidește pe Hristos, Stânca Veacurilor. Primind cuvântul, Îl primim pe Hristos. Și numai aceia care astfel primesc cuvintele Lui zidesc pe El. ‘Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea pusă, care este Isus Hristos.’ 1 Corinteni 3:11. ‘Nu este sub cer niciun alt nume dat oamenilor în care trebuie să fim mântuiți.’ Faptele Apostolilor 4:12. Hristos, Cuvântul, revelația lui Dumnezeu, manifestarea caracterului Său, a Legii Sale, a iubirii Sale, a vieții Sale, este singura temelie pe care putem zidi un caracter care va dăinui.” Muntele binecuvântărilor, 148.

There is of course much more to address concerning this truth, but we will leave off here.

Desigur, ar mai fi multe de spus cu privire la acest adevăr, însă ne vom opri aici.

Back to Articles