Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Cartea lui Daniel – Numărul Patruzeci și Șapte

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Demascarea doctrinelor înșelătoare: o analiză critică a capitolului 8 din Daniel și a provocărilor la adresa teologiei adventiste

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Când cornul cel mic al Romei este reprezentat în versetele nouă până la doisprezece din capitolul opt al lui Daniel, el este un simbol corupt, căci este un simbol al travestismului, un travestit care oscilează între masculin și feminin. Aceasta este în acord cu înțelegerea millerită potrivit căreia Roma a fost reprezentată prin două faze, prima fază fiind cârmuirea de stat romană, iar a doua fază cârmuirea bisericească romană; însă, prin oscilația genurilor din versete, cornul cel mic se află în afara succesiunii istorice și profetice (corupt). Totuși, fiecare dintre cele patru versete reprezintă istorie asociată în mod direct fie cu cârmuirea de stat romană, fie cu cârmuirea bisericească romană. Roma păgână i-a persecutat pe toți cei care i-au rezistat autorității imperiale, dar persecuția Romei papale (feminină) din versetul zece este îndreptată în mod specific împotriva cerului.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

În înțelegerea milerită, potrivit căreia Roma era a patra și ultima împărăție, alternanța de la stat la biserică, la stat și din nou la biserică nu ar fi constituit o preocupare. Ei văzuseră amestecul de fier și lut în picioarele din capitolul doi al lui Daniel și l-au înțeles pur și simplu ca pe două faze ale Romei, fără preocuparea de a defini o succesiune istorică specifică a unei a patra și a unei a cincea împărății. La fel au înțeles și capitolul șapte, unde cornul care rostea cuvinte mari împotriva Celui Preaînalt a avut trei coarne smulse dintre cele zece coarne inițiale ale fiarei Romei. Chiar dacă Miller ar fi recunoscut oscilația de gen din versetele nouă până la doisprezece, acest lucru ar fi fost neimportant pentru înțelegerea sa că a patra împărăție este Roma. În înțelegerea milerită, a patra împărăție s-a încheiat în 1798, iar următorul eveniment profetic era A Doua Venire a lui Hristos.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Cornul feminin, care identifică femeia care săvârșește curvie spirituală cu cornul masculin, este reprezentat în versetele zece și doisprezece.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> Și s-a mărit, chiar până la oștirea cerurilor; a doborât la pământ o parte din oștire și din stele și le-a călcat în picioare. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Prigoana exercitată de puterea papală era îndreptată împotriva creștinismului (oștirea cerului), iar în versetul doisprezece Roma papală (la feminin) primește puterea de a-și duce la îndeplinire lucrarea ucigașă prin nelegiuirea curviei cu regii Europei.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> Și i-a fost dată o oștire împotriva jertfei necurmate, din pricina fărădelegii; și a aruncat adevărul la pământ; și a lucrat și a propășit. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

„Oștirea” din verset reprezintă puterea militară care i-a fost dată papalității „împotriva necurmatei”. Cuvântul „against” înseamnă „from”. Din partea regilor păgâni ai Europei (Roma păgână), reprezentați de „necurmata”, papalității i s-a dat sprijin militar (o oștire) „din pricina călcării de lege”. Unirea dintre biserică și stat, cu biserica exercitând controlul asupra relației, constituie „călcarea de lege”. Vinul acelei călcări de lege este sânge creștinesc. După ce papalitatea a dobândit controlul asupra armatelor Romei păgâne, Roma papală („ea”) „a aruncat adevărul la pământ; și a lucrat și a propășit.”

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

În Daniel, capitolul unsprezece, versetul treizeci și unu, este de asemenea reprezentată punerea armatelor la dispoziția Romei papale:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Și oștiri se vor ridica de partea lui, și vor pângări sanctuarul tăriei, și vor înlătura jertfa necurmată, și vor așeza urâciunea pustiirii. Daniel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Versetul identifică tranziția istorică de la Roma păgână la Roma papală. În verset, „brațele” sunt regii europeni care au început să se ridice în sprijinul papalității, începând cu Clovis, regele francilor (Franța), în anul 496. „Brațele” au pângărit, de asemenea, „sanctuarul tăriei” (cetatea Romei), prin războaiele neîncetate din secolul al IV-lea până în anul 538. „Brațele” au înlăturat totodată rezistența păgână împotriva ascensiunii papalității, iar până în anul 508 rezistența păgână a luat sfârșit.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Cuvântul tradus prin „take away” este cuvântul ebraic „sur” și înseamnă „a înlătura”. „Oștirile” au așezat „urâciunea pustiirii” (papalitatea) pe tronul pământului în anul 538. Când, în Daniel, capitolul opt, versetul doisprezece, se afirmă că „o oștire” a fost dată cornului celui mic, de gen feminin, aceasta este în acord cu mărturia versetului treizeci și unu din capitolul unsprezece. Cartea Apocalipsei dă, de asemenea, mărturie aceluiași adevăr în capitolul treisprezece.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Și fiara pe care am văzut-o era asemenea unui leopard, picioarele ei erau ca ale unui urs, și gura ei ca a unui leu: și balaurul i-a dat puterea lui, scaunul lui de domnie și o stăpânire mare. Apocalipsa 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Sora White identifică în mod direct fiara din versetul al doilea ca fiind papalitatea, iar balaurul din verset ca fiind Roma păgână. Roma păgână a dat papalității trei lucruri: „puterea lui, scaunul lui și o mare autoritate”.

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Puterea militară a fost conferită de Roma păgână, începând cu Clovis, în anul 496. „Scaunul” de pe care să domnească a fost dat papalității în anul 330, când împăratul Constantin și-a mutat capitala la Constantinopol, lăsând fosta sa capitală, Roma, sub controlul Bisericii papale. În anul 533, împăratul Iustinian a decretat că papa este capul Bisericii și îndreptătorul ereticilor, încredințând „marea sa autoritate” papei de la Roma. Versetul doisprezece din capitolul opt al cărții Daniel identifică momentul când a fost dată o „oaste”, iar acel adevăr profetic este mărturisit prin mulți martori. Din acel moment (începând cu anul 496), papalitatea „a prosperat”.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Avea să continue să „lucreze” și să „propășească” până când a luat sfârșit indignarea împotriva împărăției de nord a lui Israel, în 1798, și papalitatea a primit rana ei de moarte.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face după voia sa; se va înălța și se va slăvi mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va propăși până ce mânia va fi împlinită: căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Versetul nouă din capitolul opt descrie Roma de gen masculin (Roma păgână) și reprezintă procesul de cucerire în trei etape pe care Roma păgână l-a împlinit și care prefigura cele trei zone geografice ce aveau să fie cucerite pentru ca Roma papală să fie așezată pe tronul pământului, așa cum sunt reprezentate de cele trei coarne smulse în capitolul șapte. Aceste două cuceriri în trei etape, ale Romei păgâne și ale Romei papale, au reprezentat cele trei obstacole geografice ale Romei moderne, în versetele patruzeci până la patruzeci și trei din Daniel unsprezece. Apoi, în capitolul opt, versetul unsprezece, cornul cel mic de gen masculin (Roma păgână) este din nou reprezentat. În acel verset, logica sfințită este atât de solidă, încât bărbații batjocoritori care stăpânesc Ierusalimul au fost siliți să introducă mai multe minciuni teologice pentru a-și ridica temelia contrafăcută.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și de către el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Pe măsură ce începem să abordăm monedele și bijuteriile contrafăcute care au fost introduse în Adventism începând cu 1863, se cuvine să observăm că există două domenii principale de pretinsă expertiză teologică de care Adventismul se laudă, ca temelie pentru susținerea doctrinelor Protestantismului apostat și ale Catolicismului. Afirmația pe care o fac teologii moderni ai Adventismului este că sunt fie experți în istoria biblică, fie experți în limbile biblice. Modul în care aplică ei versetul arată că cuvântul profetic a devenit pentru ei ca o carte pecetluită și arată, de asemenea, că pretenția lor de a fi experți ai limbilor biblice nu este decât manifestarea modernă a fariseismului.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Mai întâi este ignorarea alternanței genurilor referitoare la cornul cel mic în versetele nouă până la doisprezece. Dacă ar fi într-adevăr experți în limba ebraică, nu ar nega, nici nu ar dilua faptul că Daniel a recurs în mod deliberat la alternanța de gen în aceste versete. Cornul cel mic este reprezentat în ambele genuri, iar aceste genuri se succed alternativ de-a lungul versetelor. Teologii încearcă să acopere acest fapt cu gunoaie și monede contrafăcute, căci aceasta arată limpede că versetul unsprezece se referă la Roma păgână, nu la cea papală. Ei, desigur, insistă că cornul cel mic din versetul unsprezece este papa, când, în realitate, este vorba de Roma păgână.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Odată ce se admite că două dintre cele patru versete despre cornul cel mic sunt masculine, iar două sunt feminine, devine ușor de integrat adevărul biblic potrivit căruia, în profeția biblică, o femeie reprezintă o biserică, iar un bărbat reprezintă un stat. Cunoașterea acestui fapt le permite tuturor celor care doresc să vadă că cornul cel mic din versetul unsprezece este Roma masculină (Roma păgână), nu Roma feminină (Roma papală).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Astfel, versetul este înțeles ca învățând că Roma păgână (el) s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, după cum a făcut Roma păgână când L-a pus pe Căpetenia oștirii pe crucea de pe Calvar. Nu numai că Roma păgână s-a înălțat împotriva lui Hristos la cruce, ci versetul mai spune că prin el (Roma păgână) „jertfa necurmată a fost luată.”

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

În cartea lui Daniel există două cuvinte ebraice care sunt ambele traduse prin „a înlătura”. Cuvintele sunt „sur” și „rum”. Ambele cuvinte sunt folosite în serviciul sanctuarului. „Sur” înseamnă a înlătura sau a îndepărta, iar când cenușa de pe altarul din sanctuar era îndepărtată, cuvântul folosit pentru a descrie îndepărtarea cenușii este „sur”. Cuvântul „rum” înseamnă a ridica și a înălța, iar când preotul din sanctuar trebuia să ridice o jertfă legănată, el trebuia să „rum” (să ridice) jertfa. În versetul unsprezece, Roma păgână („the daily”) ar „rum” (a înlătura) păgânismul prin ridicarea și înălțarea religiei păgânismului.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Roma păgână avea să înalțe și să exalte religia păgânismului. Teologii adventiști care pretind o competență în limbile biblice aleg să trateze fiecare ocurență a expresiei „take away” din cartea lui Daniel drept „remove”. Ei nu recunosc scrierea distinctă și precisă a lui Daniel și, astfel, se situează deasupra profetului Daniel.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Teologii care pretind că înțeleg limbile biblice oferă argumente pentru a justifica de ce Daniel a avut în vedere același lucru, deși a folosit două cuvinte diferite. Ei prezintă studii lexicale îndelungate și istovitoare pentru a-și susține afirmațiile false. Teologii care pretind că înțeleg istoria biblică susțin că aplicarea falsă se întemeiază pe recunoașterea faptului că, în diferite perioade ale istoriei, același cuvânt poate însemna altceva și, prin urmare, atunci când Daniel a întrebuințat două cuvinte diferite, numai un expert în istorie poate identifica ce a intenționat Daniel de fapt. Este important să identificăm aceste două metode false, căci ele sunt adesea folosite de teologii care caută să se ascundă de metodologia „linie după linie”.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și de către el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Cuvântul tradus în verset prin „înlăturat” înseamnă „a ridica și a înălța”. Nu înseamnă a îndepărta. Acest fapt creează confuzie și contradicție pentru teologii adventiști, căci premisele lor nu rezistă unei simple evaluări a versetului, atunci când definiția reală a cuvântului folosit de Daniel este aplicată versetului. Ei susțin că „cornul cel mic” din verset este Roma papală și, prin urmare, versetul ar suna astfel: „prin el” (Roma papală) „necurmata a fost înlăturată”.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Ei, desigur, nu au nicio problemă să includă cuvântul adăugat pe care Sora White afirmă în mod explicit că a fost introdus de înțelepciunea omenească și nu se aplică textului.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> Atunci am văzut, cu privire la «necurmatul» (Daniel 8:12), că cuvântul «jertfă» a fost adăugat de înțelepciunea omenească și nu aparține textului, și că Domnul a dat asupra acestuia înțelegerea corectă celor care au dat strigătul ceasului judecății. Scrieri timpurii, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

Ei identifică „necurmatul” drept slujirea sanctuară a lui Hristos, astfel încât „jertfa necurmată” susține conceptul potrivit căruia „necurmatul” este lucrarea jertfitoare a lui Hristos în sanctuarul ceresc. Dar inspirația arată că termenul „jertfă” „nu aparține textului”.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Când bețivii lui Efraim identifică „cel zilnic” ca fiind lucrarea sanctuară a lui Hristos, versetul ar suna astfel: „prin el” (Roma papală) „cel zilnic a fost înlăturat”, sau ar suna: „prin puterea papală, slujirea sanctuară a lui Hristos a fost înlăturată”. Ei chiar învață acest neadevăr. Ei insistă că, prin întunericul stăpânirii papale, adevărata înțelegere a slujirii sanctuare a lui Hristos a fost înlăturată din mințile oamenilor.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Totuși, cuvântul redat prin „take away” nu înseamnă a înlătura, ci a ridica și a înălța. Dacă cei care se pretind experți în limbile biblice ar aplica corect sensul cuvântului ebraic „rum” la pasaj, redarea lor ar trebui să fie: „prin puterea papală, slujirea lui Hristos în sanctuar a fost ridicată și înălțată”. Când a ridicat și a înălțat vreodată papalitatea pe Hristos?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Ei caută să impună definiția cuvântului ebraic „sur” asupra cuvântului ebraic „rum”. Daniel folosește cuvântul „sur”, care înseamnă a înlătura, în legătură cu „necurmatul” în alte două versete, dar în versetul unsprezece Daniel a ales cuvântul „rum”, care înseamnă a ridica și a înălța. Nu numai că această înșiruire de basme cu privire la acest verset este o nerozie din pricina răstălmăcirii sensului cuvântului tradus prin „a lua”, ci nu a existat niciodată un timp în care slujirea de sanctuar a lui Hristos să fi fost, în vreun fel, luată de la oameni.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Dar Acesta, fiindcă rămâne în veci, are o preoție neschimbătoare. De aceea El poate să mântuiască în chip desăvârșit pe cei ce se apropie de Dumnezeu prin El, întrucât El trăiește pururea spre a mijloci pentru ei. Evrei 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

A pretinde, așa cum fac teologii adventiști, în încercarea de a-și sprijini aplicarea eronată a versetului, că a existat o perioadă în care papalitatea a exercitat o anumită formă de putere pentru a înlătura mijlocirea lui Hristos în sanctuar, este absurd!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Dar teologii nu predau că versetul indică faptul că papalitatea a înălțat și a preamărit slujirea lui Hristos în sanctuar. Ei evită sensul cuvintelor lui Daniel și sfatul inspirat al lui Ellen White, pentru a preda ceea ce aleg să predea, în pofida mărturiei cuvintelor lui Daniel.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și de către el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ. Daniel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teologii învață că versetul înseamnă „prin puterea papală, lucrarea lui Hristos în sanctuar a fost înlăturată”, iar înlăturarea lucrării lui Hristos în sanctuar din mintea oamenilor este susținută de faptul că, în legătură cu această înlăturare, locul sanctuarului lui Hristos a fost „aruncat la pământ”. Nu există niciun verset în Cuvântul lui Dumnezeu care să ateste că sanctuarul ceresc, care este locul unde Hristos Își exercită mijlocirea, a fost vreodată aruncat la pământ. Și nu există niciun pasaj biblic care să ateste că cerul însuși, care este „locul sanctuarului Său”, a fost vreodată aruncat la pământ. Încă o dată, teologii se situează deasupra profetului Daniel, căci susțin cu insistență că „locul sanctuarului Său” din verset se referă la sanctuarul lui Dumnezeu, în pofida faptului că Daniel învață în mod direct opusul acelei idei.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Experții declarați ai limbii ebraice insistă că, în verset, cuvântul ebraic „rum” trebuie înțeles în sensul cuvântului ebraic „sur”. Ei insistă, de asemenea, că cuvântul ebraic „miqdash” trebuie înțeles în sensul cuvântului ebraic „qodesh”. „Miqdash” și „qodash” sunt ambele traduse simplu prin „sanctuar” în cartea lui Daniel, însă au sensuri diferite. „Miqdash” desemnează orice sanctuar, fie că este sanctuarul lui Dumnezeu, fie un sanctuar păgân. Este cuvântul generic pentru „sanctuar”, dar „qodesh” este folosit în Biblie numai pentru a desemna sanctuarul lui Dumnezeu.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Daniel cunoștea diferența dintre un sanctuar păgân și sanctuarul lui Dumnezeu. Dacă Daniel urma să identifice un sanctuar păgân, ar fi folosit cuvântul "miqdash". Mi se pare uimitor că așa-zișii experți ai limbii ebraice nu abordează niciodată faptul că, în patru versete consecutive, Daniel folosește ambele cuvinte de trei ori. Întrebuințarea de către Daniel a celor două cuvinte ebraice, ambele traduse prin "sanctuar", definește sensul pe care Daniel a intenționat să fie înțeles.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Da, el s-a înălțat până la Căpetenia oștirii; și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sfântului său locaș a fost aruncat la pământ. Și i s-a dat o oștire împotriva jertfei necurmate, din pricina fărădelegii; a aruncat adevărul la pământ; a făcut și a izbutit. Apoi am auzit pe un sfânt vorbind, și un alt sfânt i-a zis acelui sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia care privește jertfa necurmată și fărădelegea pustiirii, pentru ca atât sfântul locaș, cât și oștirea să fie date spre a fi călcate în picioare? El mi-a zis: Până la două mii trei sute de zile; apoi sfântul locaș va fi curățit. Daniel 8:11-14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Chiar în pasajul care stă la baza Adventismului, Daniel folosește două cuvinte ebraice diferite, ambele traduse prin «sanctuar». În versetele treisprezece și paisprezece, Daniel a ales să folosească cuvântul ebraic pentru «sanctuar», care este folosit în Biblie numai pentru a desemna sanctuarul lui Dumnezeu, dar în versetul unsprezece, Daniel a folosit cuvântul ebraic general sau generic, care poate desemna fie sanctuarul lui Dumnezeu, fie un sanctuar păgân.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Dacă Daniel ar fi dorit să identifice «sanctuarul» din versetul unsprezece ca fiind sanctuarul lui Dumnezeu, ar fi folosit același cuvânt ebraic pe care l-a folosit de două ori în următoarele trei versete. Este absolut clar că Daniel făcea o distincție între un sanctuar păgân în versetul unsprezece și sanctuarul lui Dumnezeu în versetele treisprezece și paisprezece! Dar bețivii lui Efraim susțin că «locul sanctuarului său», care a fost «aruncat la pământ» în versetul unsprezece, era locul sanctuarului lui Dumnezeu, deși evită cuvântul «loc».

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Ei învață că papalitatea a înlăturat lucrarea de mijlocire a lui Hristos și a aruncat la pământ adevărul privitor la sanctuarul ceresc. Dar Daniel a fost clar că „sanctuarul” din versetul unsprezece nu era sanctuarul lui Dumnezeu, ci un sanctuar păgân. Daniel a fost la fel de clar că nu „sanctuarul” a fost aruncat la pământ, ci „locul” sanctuarului său.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Refuzând să recunoască oscilația de gen intenționată din versetele nouă până la doisprezece, teologii moderni au adoptat definiția termenului „the daily” care a luat naștere în sânul protestantismului apostat și au început să clădească o temelie pe nisipul conjecturii omenești, al tradiției și al cutumei. Când ajung la versetul unsprezece, ei resping chiar sfatul inspirat al Sorei White, care a arătat că înțelegerea lui Miller a termenului „the daily” ca fiind păgânism era corectă, și încep să recurgă la arta diversiunii și a conjecturii pentru a-și apăra dragostea față de teologia catolică și protestantă.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

Ei preschimbă Roma păgână în Roma papală în versetul respectiv și impun definiția „a înlătura” asupra cuvântului care înseamnă „a ridica și a înălța”. Ei definesc simbolul satanic al „necurmatului” ca un simbol dumnezeiesc, și apoi susțin că un templu păgân este templul lui Dumnezeu, evitând referința directă la „locul” sanctuarului. Iar „neînvățații” (așa cum îi identifică Isaia), care nu vor înțelege decât dacă „învățații” le spun că așa este, acceptă porția de basme spre propria lor pierzare.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

Vom continua în articolul următor examinarea sporirii cunoașterii, reprezentată prin nestematele din visul lui Miller.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> Apostolul Pavel ne avertizează că «unii se vor depărta de la credință, luând aminte la duhuri amăgitoare și la învățături ale demonilor». La aceasta trebuie să ne așteptăm. Cele mai mari încercări ale noastre vor veni din partea acelei categorii de oameni care cândva au susținut adevărul, dar care se întorc de la el spre lume și îl calcă în picioare cu ură și batjocură. Dumnezeu are o lucrare pe care slujitorii Săi credincioși trebuie s-o împlinească. Atacurile vrăjmașului trebuie întâmpinate cu adevărul Cuvântului Său. Minciuna trebuie demascată, adevăratul ei caracter trebuie dezvăluit, iar lumina legii lui Iehova trebuie să strălucească în întunericul moral al lumii. Suntem datori să prezentăm cerințele Cuvântului Său. Nu vom fi socotiți nevinovați dacă neglijăm această datorie solemnă. Dar, în timp ce stăm în apărarea adevărului, să nu stăm în apărarea propriei persoane și să nu facem mare caz pentru că suntem chemați să îndurăm ocara și răstălmăcirile. Să nu ne compătimim pe noi înșine, ci să fim foarte zeloși pentru legea Celui Preaînalt.

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> Zice apostolul: „Va veni vremea când nu vor mai suferi învățătura sănătoasă; ci, după poftele lor, își vor grămădi învățători, ca să le gâdile urechile; își vor întoarce urechile de la adevăr și se vor abate spre basme.” De pretutindeni vedem cum oamenii sunt lesne duși în robie de închipuirile amăgitoare ale celor ce zădărnicesc Cuvântul lui Dumnezeu; dar, când li se aduce înainte adevărul, se umplu de nerăbdare și de mânie. Însă îndemnul apostolului către slujitorul lui Dumnezeu este: „Veghează în toate lucrurile, îndură suferințele, fă lucrarea unui evanghelist, fă-ți deplin datoria slujbei tale.” În zilele lui, unii au părăsit cauza Domnului. El scrie: „Demas m-a părăsit, pentru că a iubit lumea de acum”; și iarăși zice: „Alexandru, arămarul, mi-a făcut mult rău; Domnul să-i răsplătească după faptele lui. Păzește-te și tu de el, căci s-a împotrivit cu tărie cuvintelor noastre.”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> Profeții și apostolii au avut parte de încercări asemănătoare de împotrivire și ocară, și chiar Mielul lui Dumnezeu fără pată a fost ispitit în toate privințele asemenea nouă. El a suferit împotrivirea păcătoșilor îndreptată împotriva Sa.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> Fiecare avertizare pentru vremea aceasta trebuie rostită cu credincioșie; dar „robul Domnului nu trebuie să se certe, ci să fie blând cu toți, destoinic să învețe, răbdător; în blândețe îndrumând pe cei ce se împotrivesc.” Trebuie să prețuim cu mare grijă cuvintele Dumnezeului nostru, ca nu cumva să fim întinați de lucrările amăgitoare ale celor care au părăsit credința. Suntem datori să ne împotrivim duhului și influenței lor cu aceeași armă pe care a folosit-o Stăpânul nostru când a fost asaltat de prințul întunericului — „Este scris.” Ar trebui să învățăm să mânuim cu iscusință Cuvântul lui Dumnezeu. Îndemnul este: „Străduiește-te să te înfățișezi lui Dumnezeu ca un lucrător încercat, care să nu aibă de ce să se rușineze, tăind drept cuvântul adevărului.” Trebuie lucrare stăruitoare și rugăciune fierbinte și credință pentru a face față rătăcirii întortocheate a învățătorilor mincinoși și a amăgitorilor; căci „în zilele din urmă vor veni vremuri primejdioase. Căci oamenii vor fi iubitori de sine, lacomi, lăudăroși, trufași, hulitori, neascultători de părinți, nemulțumitori, nesfinți, fără afecțiune firească, călcători de legământ, clevetitori, neînfrânați, sălbatici, disprețuitori ai celor buni, trădători, nesăbuiți, îngâmfați, iubitori de plăceri mai mult decât iubitori de Dumnezeu; având o formă de evlavie, dar tăgăduindu-i puterea: de aceștia depărtează-te.” Aceste cuvinte înfățișează caracterul oamenilor cu care slujitorii lui Dumnezeu vor trebui să se confrunte. „Clevetitori”, „disprețuitori ai celor buni”, îi vor ataca pe cei credincioși Dumnezeului lor în acest veac decăzut. Dar ambasadorul Cerului trebuie să manifeste duhul care s-a arătat în Stăpânul. În smerenie și dragoste el trebuie să lucreze pentru mântuirea oamenilor.

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> Pavel continuă cu privire la cei ce se împotrivesc lucrării lui Dumnezeu, asemănându-i cu oamenii care au purtat război împotriva celor credincioși pe vremea vechiului Israel. El spune: „După cum Iane și Iambre s-au împotrivit lui Moise, tot așa și aceștia se împotrivesc adevărului: oameni stricați la minte, lepădați în ceea ce privește credința. Dar nu vor mai înainta, fiindcă nebunia lor va fi dată pe față înaintea tuturor, așa cum a fost și a acelora.” Știm că vine vremea când nebunia de a purta război împotriva lui Dumnezeu va fi descoperită. Ne putem îngădui să așteptăm cu răbdare liniștită și cu încredere, oricât de mult am fi defăimați și disprețuiți; căci „nimic nu este ascuns care să nu fie făcut cunoscut”, iar cei ce-L cinstesc pe Dumnezeu vor fi cinstiți de El înaintea oamenilor și a îngerilor. Suntem chemați să avem parte de suferințele reformatorilor. Este scris: „Ocările celor ce Te ocărau au căzut peste mine.” Hristos ne înțelege durerea. Niciunul dintre noi nu este chemat să poarte crucea singur. Omul durerilor de pe Calvar este mișcat de simțământul necazurilor noastre și, întrucât El a suferit, fiind ispitit, poate de asemenea să vină în ajutorul celor ce sunt în întristare și în încercare din pricina Lui. „Da, și toți cei ce voiesc să trăiască cu evlavie în Hristos Isus vor fi prigoniți. Dar oamenii răi și amăgitorii vor merge din rău în mai rău, înșelând și fiind înșelați. Tu însă rămâi în cele pe care le-ai învățat.” Review and Herald, 10 ianuarie 1888.

Back to Articles