Article

# Cartea lui Daniel - Numărul o sută doi

Tripla aplicare a Mesagerului: Dezvăluirea dinamicii profetice

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word

Aplicarea triplă a lui Ilie vizează mesajul, solul și mișcarea în perioada judecății executorii a lui Dumnezeu, care începe odată cu legea duminicală în Statele Unite ale Americii și continuă până la închiderea harului. Judecata executorie se intensifică de la o perioadă în care judecata lui Dumnezeu este amestecată cu milă până la timpul când judecățile Sale sunt revărsate fără milă în cele șapte plăgi din urmă.

Tripla aplicare a solului care pregătește calea pentru Solul Legământului vizează mesajul, solul și mișcarea în timpul perioadei de încheiere a judecății de cercetare a lui Dumnezeu, perioadă care identifică perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea perioadă se încheie odată cu iminenta lege duminicală din Statele Unite, moment în care încep judecățile executive ale lui Dumnezeu.

Ioan Botezătorul a pregătit calea pentru Hristos, Solul legământului, ca să confirme legământul, în împlinirea versetului douăzeci și șapte din capitolul nouă din Daniel. Procedând astfel, el a pregătit, de asemenea, calea pentru ca Hristos să vină deodată la Templul Său și să-i curățească pe fiii lui Levi, lucru pe care El l-a făcut la începutul și la sfârșitul lucrării Sale de trei ani și jumătate. Curățirea Templului literal a fost simbolul lucrării Sale de curățire a templului sufletului celor reprezentați drept fiii lui Levi.

Lucrarea Sa literală de curățire a templului a fost o împlinire a profeției, iar când El a înfăptuit lucrarea, așa cum este relatată în Ioan, capitolul doi, versetele treisprezece până la douăzeci și doi, Duhul Sfânt i-a călăuzit pe ucenici să-și amintească un pasaj din Vechiul Testament, care făcea parte din lucrarea Sa de curățire și purificare a ucenicilor, în împlinirea Maleahi, capitolul trei.

În pasajul din Ioan, Hristos a declarat că, atunci când templul trupului Său va fi distrus, El îl va ridica în trei zile. Discuția cu iudeii cârtitori a adus precizarea că renovarea templului literal, întreprinsă de Irod și încheiată chiar în anul acela, durase patruzeci și șase de ani. Isus Își purifica ucenicii printr-un exemplu al uneia dintre regulile asociate cu cuvântul profetic, regulă pe care El o consfințise în Cuvântul Său, prin lucrarea îngerilor, a Duhului Sfânt și a profeților.

El a oferit exemplul profetic potrivit căruia literalul reprezintă spiritualul. El a instituit cheia profetică a numărului „patruzeci și șase”, ca simbol al templului. „Patruzeci și șase” fusese numărul de zile cât Moise a stat pe munte primind instrucțiunile pentru templu. „Patruzeci și șase” este numărul de cromozomi care alcătuiesc templul omenesc. „Patruzeci și șase” este numărul de ani (1798–1844) care s-au împlinit în restaurarea templului spiritual, care fusese călcat în picioare de păgânism și apoi de papalism.

Cele două curățiri ale templului includ simbolismul potrivit căruia trei zile echivalează cu patruzeci și șase de ani. Ele includ principiul potrivit căruia sensul literal reprezintă sensul spiritual. Ele au reprezentat atât o împlinire, cât și o prevestire a profeției. Cele două curățiri reprezintă un adevăr care este înțeles greșit de o clasă și revelat unei alte clase.

Cele două curățiri identifică o perioadă de timp în care Biserica lui Dumnezeu a ajuns atât de coruptă încât este «un neam adulter, pui de năpârci», care caută un semn, pe când semnul le este explicat în mod direct, căci singurul semn care urmează să fie dat este semnul dărâmării templului care este ridicat în trei zile.

> O, seminție de vipere, cum puteți voi, fiind răi, să rostiți lucruri bune? Căci din prisosul inimii vorbește gura. ... Atunci unii dintre cărturari și dintre farisei au răspuns, zicând: Învățătorule, am vrea să vedem un semn de la tine. Dar El, răspunzând, le-a zis: Un neam rău și preacurvar caută un semn; și nu i se va da niciun semn, decât semnul prorocului Iona: Căci, după cum Iona a fost trei zile și trei nopți în pântecele balenei, tot așa și Fiul Omului va fi trei zile și trei nopți în inima pământului. Matei 12:34, 38-40.

Toate aceste dinamici profetice sunt reprezentate în toate cele trei împliniri ale venirii pe neașteptate a Solului Legământului la templul Său, așa cum a făcut în capitolul al doilea din Ioan.

> Și Paștile iudeilor erau aproape, și Isus S-a suit la Ierusalim. Și a găsit în templu pe cei ce vindeau boi și oi și porumbei, și pe schimbătorii de bani șezând. Și, după ce a făcut un bici din șnururi, i-a scos pe toți afară din templu, și oile, și boii; a vărsat banii schimbătorilor și a răsturnat mesele. Și le-a zis celor ce vindeau porumbei: Luați acestea de aici; nu faceți din casa Tatălui Meu o casă de negoț. Și ucenicii Lui și-au adus aminte că este scris: Râvna pentru casa Ta m-a mistuit. Atunci iudeii au răspuns și I-au zis: Ce semn ne arăți nouă, de vreme ce faci aceste lucruri? Isus a răspuns și le-a zis: Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica. Atunci iudeii au zis: Patruzeci și șase de ani s-a zidit templul acesta, și Tu îl vei ridica în trei zile? Dar El vorbea despre templul trupului Său. Așadar, când a înviat din morți, ucenicii Lui și-au adus aminte că le spusese aceasta; și au crezut Scripturii și cuvântului pe care îl spusese Isus. Ioan 2:13-22.

Solul Legământului avea să-i purifice și să-i lămurească pe fiii lui Levi ca pe «argint», care reprezintă Cuvântul lui Dumnezeu, și ca pe «aur», care reprezintă credința. Solul Legământului avea să-i purifice pe ucenicii Săi, sporindu-le «credința» în «cuvântul» Său profetic. Acel cuvânt profetic era menit să purifice, dar și să lămurească. Cuvântul Său profetic reprezintă întotdeauna o încercare și prin Cuvântul Său profetic sunt lămuriți fiii lui Levi în perioada când El vine deodată la templul Său.

> „A cărui lopată de vânturat este în mâna Sa, și El Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va aduna grâul în grânar.” Matei 3:12. Acesta a fost unul dintre momentele de curățire. Prin cuvintele adevărului, pleava era despărțită de grâu. Pentru că erau prea trufași și plini de îndreptățire de sine ca să primească mustrarea, prea iubitori de lume ca să accepte o viață de smerenie, mulți s-au întors de la Isus. Mulți fac încă același lucru. Sufletele sunt puse la încercare și astăzi, la fel cum au fost acei ucenici în sinagoga din Capernaum. Când adevărul ajunge la inimă, ei văd că viețile lor nu sunt în conformitate cu voia lui Dumnezeu. Văd nevoia unei schimbări în întregime în ei înșiși; dar nu sunt dispuși să ia asupra lor lucrarea lepădării de sine. De aceea se mânie când păcatele le sunt descoperite. Pleacă jigniți, întocmai cum ucenicii L-au părăsit pe Isus, murmurând: „Acesta este un cuvânt greu; cine poate să-l asculte?” Dorința veacurilor, 392.

Acele „suflete care au fost puse la încercare” în „sinagoga din Capernaum” au refuzat să înțeleagă că, atunci când Hristos le-a spus că trebuie să-I mănânce trupul și să-I bea sângele, El Își folosea trupul literal pentru a transmite un adevăr spiritual. Era reprezentarea profetică identică pe care a făcut-o cu privire la templu în Ioan, capitolul doi. Când principiul potrivit căruia literalul precede și reprezintă spiritualul a fost recunoscut drept „un cuvânt greu”, pe care nu erau dispuși să-l „asculte”, ei s-au întors și n-au mai umblat cu El niciodată. Aceasta a avut loc în Ioan, capitolul șase, versetul șaizeci și șase (666), care reprezintă apropiata lege duminicală, care a fost prefigurată prin 22 octombrie 1844, care, la rândul ei, a fost prefigurată prin crucea de pe Calvar.

> Din clipa aceea, mulți dintre ucenicii Săi s-au întors înapoi și nu mai umblau cu El. Ioan 6:66.

În capitolul al doilea al Evangheliei după Ioan, Duhul Sfânt călăuzise mințile ucenicilor să-și „amintească” profeția care descria râvna lui Dumnezeu, iar cuvântul „râvnitor” este același cuvânt ca „gelos” atât în ebraică, cât și în greacă.

> Căci râvna casei Tale m-a mistuit; și ocările celor ce Te ocărăsc pe Tine au căzut asupra mea. Psalmii 69:9.

Râvna lui Dumnezeu, care este gelozia Sa, reprezintă aspectul caracterului lui Dumnezeu ca Dumnezeu gelos, a cărui gelozie se manifestă asupra celor ce-L urăsc până la al treilea și al patrulea neam. În Ioan, capitolul doi, Duhul Sfânt stabilea că curățirea înfăptuită de Solul Legământului are loc în al patrulea și ultimul neam, deși întotdeauna mai rămân unii din al treilea neam încă în picioare când paharul ultimului neam se umple. Acel neam este un neam preacurvar de năpârci.

Moise a reprezentat a patra generație, iar atunci, timp de patruzeci și șase de zile, a primit îndrumări pentru ridicarea templului. În acele zile el a primit legea, care, în porunca a doua, precizează că gelozia lui Dumnezeu se manifestă în a treia și a patra generație.

> Și i-a zis lui Avram: Să știi de bună seamă că sămânța ta va fi străină într-o țară care nu va fi a ei; le va sluji, iar ei o vor asupri patru sute de ani; dar și neamul acela, căruia îi va sluji, îl voi judeca; și după aceea va ieși cu mare avuție. Iar tu te vei duce la părinții tăi în pace; vei fi îngropat la o bătrânețe bună. Iar în a patra generație se vor întoarce iarăși aici; căci nelegiuirea Amoriților nu este încă deplină. Geneza 15:13-16.

În ultima generație a Israelului din vechime, a fost înălțat templul Bisericii creștine, pe care Petru l-a numit «casă duhovnicească». În cursul acelei istorii, Dumnezeu Și-a arătat de două ori gelozia când, în râvna Sa, a curățit templul. În 1844, Dumnezeu ridicase templul duhovnicesc al milleriților și, încă o dată, îl lăsase deoparte pe fostul popor ales. În acea istorie, Solul Legământului a venit deodată, la 22 octombrie 1844.

Arătarea Sa fusese pregătită prin lucrarea lui William Miller. Pe măsură ce protestanții și milleriții se apropiau de 22 octombrie 1844, două clase au fost puse la încercare. Proba protestanților a sosit la timpul sfârșitului, odată cu venirea primului înger, în 1798. După ce mesajul care era menit să-i „curățească și să-i lămurească” pe fiii lui Levi a fost formalizat în 1831, testarea protestanților a început când mesajul primului înger a fost întărit la 11 august 1840. La 19 aprilie 1844, protestanții nu au trecut testul și au devenit fiicele Babilonului.

Apoi a venit al doilea înger, credința milleriților a fost pusă la încercare, iar o purificare și o curățire au fost înfăptuite. Când mesajul celui de-al doilea înger a primit putere la adunarea de tabără de la Exeter, între 12 și 17 august, a fost împlinită testarea separării milleriților între cei înțelepți și cei neînțelepți.

Deosebirea dintre cei înțelepți și cei neînțelepți era untdelemnul, care era mesajul profetic al Strigătului de la Miezul Nopții. Când al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844, templul fusese zidit (în patruzeci și șase de ani). În acel moment, Solul Legământului a venit deodată la templul Său.

> Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Sfânta Sfintelor, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prorocită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare din Matei 25. Marea Luptă, 426.

Atunci Solul Legământului a început Lucrarea Sa de curățire și lămurire a ucenicilor milleriți, identificați în Maleahi, capitolul trei, drept fiii lui Levi.

> Mulți dintre cei care au ieșit în întâmpinarea Mirelui sub influența soliilor primului și celui de-al doilea înger au respins-o pe a treia, ultima solie de încercare care urma să fie dată lumii, iar o atitudine asemănătoare va fi adoptată când se va face ultima chemare.

> „Fiecare particularitate a acestei pilde ar trebui să fie studiată cu atenție. Suntem reprezentați fie de fecioarele înțelepte, fie de cele neînțelepte.” Review and Herald, 31 octombrie 1899.

Când solia primului înger a primit putere la 11 august 1840, mulțimi s-au alăturat mișcării millerite. Apoi, la 19 aprilie 1844, o mare clasă a părăsit mișcarea. La 22 octombrie 1844, concepția tradițională este că au fost aproximativ cincizeci de suflete care au intrat prin credință în Sfânta Sfintelor. Presupunând că numărul este în jur de cincizeci de suflete care au urmat inițial lumina celui de-al treilea înger, ce înseamnă când ni se spune că „mulți” care primiseră soliile primului și ale celui de-al doilea înger „au refuzat-o pe a treia, ultima solie de încercare”?

Solul Legământului a venit deodată la templul Său și a descoperit lumina sanctuarului din cer și solia îngerului al treilea celor cincizeci care au mers mai departe în experiența îngerului al treilea, dar aceștia, la început, erau risipiți. Dezamăgirea lor de atunci a fost mai mare decât prima dezamăgire, deși, după cum suntem înștiințați de Sora White, dezamăgirea lor n-a fost atât de mare ca aceea a ucenicilor după cruce.

În ambele istorii paralele, Hristos a deschis Cuvântul Său profetic celor dezamăgiți, iar până în 1850, Sora White afirmă că i s-a arătat că Domnul Își întindea atunci din nou mâna pentru a-Și aduna poporul.

> La 23 septembrie [1850], Domnul mi-a arătat că Își întinsese mâna a doua oară ca să-Și dobândească rămășița poporului Său și că eforturile trebuie redublate în acest timp al strângerii. În timpul împrăștierii, Israel a fost lovit și sfâșiat; dar acum, în timpul strângerii, Dumnezeu Își va vindeca poporul și îi va lega rănile. În timpul împrăștierii, eforturile făcute pentru răspândirea adevărului au avut prea puțin efect, au împlinit prea puțin sau nimic; dar în timpul strângerii, când Dumnezeu Și-a întins mâna ca să-Și adune poporul, eforturile pentru răspândirea adevărului își vor atinge scopul rânduit. Toți ar trebui să fie uniți și plini de râvnă în lucrare. Am văzut că este o rușine ca cineva să se refere la timpul împrăștierii pentru exemple după care să ne călăuzim acum, în timpul strângerii; căci dacă Dumnezeu nu ar face acum pentru noi mai mult decât a făcut atunci, Israel nu ar fi niciodată adunat. Este la fel de necesar ca adevărul să fie publicat într-o foaie, pe cât este necesar să fie predicat. Review and Herald, 1 noiembrie 1850.

La cruce, ucenicii fuseseră risipiți, iar în acea istorie, trei zile mai târziu, El a început să-Și adune ucenicii risipiți. Aproximativ trei ani după sfârșitul anului 1844, Hristos a început să-Și adune turma risipită. În acea istorie, El Și-a călăuzit poporul să înceapă lucrarea de publicare și să publice al doilea dintre cele două tablouri ale lui Habacuc, care a fost tipărit la sfârșitul anului 1850, și apoi a început să fie oferit spre vânzare în Review and Herald, în ianuarie 1851.

Diagrama din 1843 fusese reprezentarea fizică a soliei care a curățit templul, solie care a fost ridicată în istoria soliilor primului și celui de-al doilea înger. Odată cu sosirea celui de-al treilea înger, Dumnezeu a intenționat să-Și încheie lucrarea și să-Și ducă poporul acasă, dar ei s-au răzvrătit așa cum a făcut Israelul din vechime, iar atât Israelul din vechime, cât și Israelul modern au fost apoi rânduiți să rătăcească în pustie. Dacă acei adventiști care primiseră la început lumina celui de-al treilea înger ar fi continuat prin credință, purtând reprezentarea fizică a soliei lor, care era diagrama din 1850, ar fi putut aduce a doua venire a lui Isus și ar fi mers acasă. Dar erau sortiți să repete istoria lui Iosua și Caleb și a celor zece iscoade necredincioase.

> „Dacă adventiștii, după marea dezamăgire din 1844, ar fi rămas neclintiți în credință și ar fi mers înainte uniți în providența deschisă a lui Dumnezeu, primind solia îngerului al treilea și, în puterea Duhului Sfânt, proclamând-o lumii, ar fi văzut mântuirea lui Dumnezeu; Domnul ar fi lucrat cu putere prin eforturile lor, lucrarea ar fi fost încheiată, iar Hristos ar fi venit până acum ca să-Și primească poporul la răsplata lor. Însă, în perioada de îndoială și incertitudine care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii advent și-au părăsit credința. . . . Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit pe temeiul poruncilor lui Dumnezeu și al credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!” Evanghelizare, 695.

Ioan Botezătorul și William Miller au pregătit calea pentru ca Hristos să vină deodată și să purifice un popor care avea să ducă mesajul mântuirii, sub puterea Duhului Sfânt, întregii lumi. Ucenicii lui Hristos și-au împlinit însărcinarea, dar începutul Adventismului nu și-a împlinit-o. Până în 1856, ei căzuseră în starea laodiceeană, au respins lumina avansată a „celor șapte vremuri”, iar în 1863 au început procesul unei răzvrătiri în escaladare până la iminenta lege duminicală. Răzvrătirea din 1863 a fost prefigurată de răzvrătirea celor zece iscoade. La sfârșitul celor patruzeci de ani de rătăcire prin pustie, Israelul din vechime a fost readus la aceeași încercare, oferind astfel un exemplu al faptului că Israelul modern este readus la încercarea de la început.

Răzvrătirea celor zece iscoade de la Cadeș s-a repetat la Cadeș patruzeci de ani mai târziu. Răzvrătirea celor zece iscoade, care a pricinuit cei patruzeci de ani de rătăcire în pustie, reprezintă răzvrătirea din 1863, când Israelul modern a adus asupra sa propria rătăcire în pustia Laodiceei. La sfârșitul celor patruzeci de ani, Israelul din vechime a fost adus din nou la Cadeș, arătând astfel că încercarea care a curățit Adventismul Millerit în timpul răzvrătirii din 1863 urmează să se repete când Solul Legământului va veni din nou, deodată, la templul Său din nou.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> În cucerirea Galaadului și a Basanului, mulți și-au amintit de întâmplările care, cu aproape patruzeci de ani mai înainte, la Cades, condamnaseră pe Israel la îndelungata rătăcire prin pustie. Ei au văzut că raportul iscoditorilor cu privire la Țara Făgăduinței era, în multe privințe, întemeiat. Cetățile erau întărite cu ziduri și foarte mari și erau locuite de uriași, față de care evreii nu erau decât niște pigmei. Dar acum puteau vedea că greșeala fatală a părinților lor fusese neîncrederea în puterea lui Dumnezeu. Numai aceasta îi împiedicase să intre de îndată în țara cea bună.

> Când, la început, se pregăteau să intre în Canaan, întreprinderea era însoțită de mult mai puține dificultăți decât acum. Dumnezeu făgăduise poporului Său că, dacă aveau să asculte de glasul Său, El avea să meargă înaintea lor și să lupte pentru ei; și, de asemenea, avea să trimită viespi ca să-i izgonească pe locuitorii țării. Temerile neamurilor nu fuseseră, în general, stârnite, și se făcuseră puține pregătiri pentru a le împiedica înaintarea. Dar când, acum, Domnul a poruncit lui Israel să înainteze, ei trebuiau să pornească împotriva unor vrăjmași vigilenți și puternici și să se confrunte cu armate numeroase și bine instruite, care se pregătiseră să le opună rezistență înaintării lor.

> În confruntarea lor cu Og și Sihon, poporul a fost adus la aceeași încercare în fața căreia părinții lor eșuaseră atât de vădit. Dar încercarea era acum mult mai severă decât atunci când Dumnezeu poruncise lui Israel să înainteze. Greutățile din calea lor sporeseră mult de când refuzaseră să înainteze, atunci când li se poruncise să o facă în Numele Domnului. Astfel Își pune încă Dumnezeu poporul Său la încercare. Iar dacă nu reușesc să îndure încercarea, El îi aduce din nou la același punct, iar a doua oară încercarea îi va atinge mai îndeaproape și va fi mai severă decât cea precedentă. Aceasta continuă până când ei suportă încercarea sau, dacă sunt încă răzvrătiți, Dumnezeu Își retrage lumina de la ei și îi lasă în întuneric. Patriarhi și Profeți, 436, 437.

Back to Articles