Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Four

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și patru

Unveiling the Prophetic Puzzle: Ezekiel’s Abominations, the Last Day Church, and the Mark of the Beast

Dezvăluirea enigmei profetice: urâciunile din Ezechiel, Biserica din ziua de pe urmă și semnul fiarei

Author

Jeff Pippenger

Published

February 7, 2024

Formats

PDF
Word

The four abominations of Ezekiel chapter eight, lead to the leadership of God’s last day Laodicean church bowing down to the sun, and thus receiving the mark of the beast. The next chapter, which is the same vision, illustrates those in God’s last day church who receive the seal of God. Sister White informs us the sealing of Ezekiel chapter nine, is the same as the sealing represented in Revelation chapter seven. God judges a nation in its third and fourth generation, and the four abominations of Ezekiel identify the four generations of rebellion that began in 1863, when Laodicean Adventism introduced a counterfeit of the two tables of Habakkuk which had been given as a symbol of the covenant relationship between God and His people, just as the two tables of the Ten Commandments had been given at the beginning of ancient Israel.

Cele patru urâciuni din capitolul opt al lui Ezechiel determină conducerea bisericii laodiceane a lui Dumnezeu din timpul sfârșitului să se închine soarelui și, astfel, să primească semnul fiarei. Capitolul următor, care face parte din aceeași viziune, îi ilustrează pe cei din biserica lui Dumnezeu din timpul sfârșitului care primesc pecetea lui Dumnezeu. Sora White ne informează că pecetluirea din capitolul nouă al lui Ezechiel este aceeași cu pecetluirea reprezentată în capitolul șapte din Apocalipsa. Dumnezeu judecă un neam la a treia și la a patra generație, iar cele patru urâciuni din Ezechiel identifică cele patru generații de răzvrătire care au început în 1863, când adventismul laodicean a introdus o contrafacere a celor două table ale lui Habacuc, care fuseseră date ca simbol al relației de legământ dintre Dumnezeu și poporul Său, așa cum cele două table ale celor Zece Porunci fuseseră date la începutul Israelului din vechime.

Aaron’s golden calf, was a counterfeit image, the symbol of rebellion that was manifested just as God was producing the two tables that represent a genuine image of jealousy. Aaron’s golden calf typified the counterfeit 1863 chart, which had removed the “seven times,” of Leviticus twenty-six from the message along with other time-prophecies. Thus, Laodicean Adventism set up an image of jealousy in the very beginning of its history, as Aaron had done in the beginning history of ancient Israel, and as Jeroboam had done in the beginning history of the northern kingdom of Ephraim.

Vițelul de aur al lui Aaron a fost un chip contrafăcut, simbolul răzvrătirii, care s-a manifestat chiar în timp ce Dumnezeu scria cele două table care reprezintă un chip autentic al geloziei. Vițelul de aur al lui Aaron preînchipuia diagrama contrafăcută din 1863, care îndepărtase „cele șapte vremi”, din Leviticul douăzeci și șase, din solie, împreună cu alte profeții de timp. Astfel, adventismul laodicean a ridicat un chip al geloziei chiar la începutul istoriei sale, după cum Aaron făcuse la începutul istoriei Israelului antic, și după cum Ieroboam făcuse la începutul istoriei împărăției de nord a lui Efraim.

The “seven times,” of Leviticus twenty-six was the first prophecy of time which Miller was led to understand, and it was the first jewel of prophetic time set aside in the rebellion of 1863. 1863 marked the beginning of the covering up of the jewels of Miller’s dream and the introduction of counterfeit jewels and coins. The “seven times,” was the cornerstone that the builders rejected. In 1863 it was those who had been the builders of the Millerite temple that set aside the cornerstone of the “seven times,” but in the last days that stone is now the head of the corner. That stone represented the Rock of Ages, and it also was represented by the day which the Lord had made, for it was a symbol of the sabbath rest for the land. In 1844, Millerite Adventism rebuked Jeroboam’s false system of worship, and separated from “the assembly of mockers” who had “rejoiced” over the first disappointment.

„șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase a fost prima profeție de timp pe care Miller a fost călăuzit s-o înțeleagă și a fost primul giuvaer al timpului profetic pus deoparte în răzvrătirea din 1863. 1863 a marcat începutul ascunderii giuvaerelor din visul lui Miller și introducerea giuvaerelor și monedelor contrafăcute. „șapte vremi” a fost piatra din capul unghiului pe care au lepădat-o zidarii. În 1863, aceia care fuseseră ziditorii templului millerit au pus deoparte piatra din capul unghiului, „șapte vremi”, dar în zilele din urmă acea piatră este acum piatra din capul unghiului. Acea piatră Îl reprezenta pe Stânca Veacurilor și era, de asemenea, reprezentată de ziua pe care a făcut-o Domnul, căci era un simbol al odihnei sabatice pentru țară. În 1844, adventismul millerit a mustrat sistemul fals de închinare al lui Ieroboam și s-a despărțit de „adunarea batjocoritorilor” care „se bucurase” de prima dezamăgire.

The builders were instructed to never return to “the assembly of mockers,” as the Judean prophet had been instructed to return to Jerusalem by a different path than what had led him to 1844. The path that had led him to 1844, was the path he had come out of, which was Protestantism, and in that history Protestantism had become apostate Protestantism. The builders were commanded to never return to “the assembly of mockers,” and they were instructed to not eat their food or drink their water. The builders had eaten the little book that was in the angel’s hand in 1840, and that food was sweet in their mouths.

Zidarii au fost instruiți să nu se mai întoarcă niciodată la "adunarea batjocoritorilor", așa cum prorocului din Iuda i se poruncise să se întoarcă la Ierusalim pe o cale diferită de cea care îl dusese la 1844. Calea care îl dusese la 1844 era calea din care ieșise, și anume protestantismul, iar în acea istorie protestantismul devenise protestantism apostat. Zidarilor li s-a poruncit să nu se întoarcă niciodată la "adunarea batjocoritorilor", și au fost instruiți să nu mănânce din hrana lor și să nu bea din apa lor. Zidarii mâncaseră cărticica ce era în mâna îngerului în 1840, iar acea hrană era dulce în gura lor.

The eating and drinking of prophecy represents the methodology used to study the Bible. The Millerites were given a specific way to study God’s Word, and those rules produced a totally different biblical message than the theologians of apostate Protestantism and Catholicism produced with their corrupted methodology. The builders, who are also the Judean prophet, were not to return and eat or drink of the methodology of either apostate Protestantism or Catholicism. The Judean prophet did that very thing, thus identifying that Laodicean Adventism would do that very thing in 1863, for in 1863, they employed the theological arguments of apostate Protestantism to reject Miller’s application of the “seven times,” and thus set up Aaron’s and Jeroboam’s images of jealousy. The first generation of Laodicean Adventism had then begun.

A mânca și a bea din profeție reprezintă metodologia folosită pentru a studia Biblia. Milleriților li s-a dat o metodă specifică de a studia Cuvântul lui Dumnezeu, iar acele reguli au produs un mesaj biblic cu totul diferit de cel pe care l-au produs teologii protestantismului apostat și ai catolicismului prin metodologia lor coruptă. Zidarii, care sunt, de asemenea, proorocul iudean, nu trebuiau să se întoarcă pentru a mânca sau a bea din metodologia nici a protestantismului apostat, nici a catolicismului. Proorocul iudean a făcut tocmai acest lucru, indicând astfel că Adventismul laodicean avea să facă același lucru în 1863, căci în 1863 au folosit argumentele teologice ale protestantismului apostat pentru a respinge aplicarea de către Miller a «celor șapte vremi» și, astfel, au ridicat chipurile geloziei ale lui Aaron și ale lui Ieroboam. Atunci a început prima generație a Adventismului laodicean.

After the prophet from Judea interacted with Jeroboam he started on his journey back to Judea, but he never made it. The prophet represents Laodicean Adventism, which, according to inspiration, arrived into the Millerite movement in 1856. Sister White never backed away from identifying Adventism as Laodicea, and there is no biblical evidence that Laodicea ever changes. There are individuals that leave their own personal Laodicean experience, but as a church Laodicea is to be spewed out of the mouth of the Lord, for Laodicea means “a people judged.” Adventism uses the definition to claim it represents the church that exists during the period of the judgment in the heavenly sanctuary. In their blindness they acknowledge the Investigative Judgment element of the meaning of Laodicea, but cannot see the Executive Judgment that is clearly represented in their name.

După ce prorocul din Iudeea a intrat în legătură cu Ieroboam, a pornit înapoi spre Iudeea, dar nu a mai ajuns. Prorocul reprezintă Adventismul laodicean, care, potrivit inspirației, a intrat în mișcarea millerită în 1856. Sora White nu s-a abătut niciodată de la identificarea Adventismului ca fiind Laodicea, și nu există nicio dovadă biblică că Laodicea se schimbă vreodată. Există persoane care părăsesc propria lor experiență laodiceană, dar, ca biserică, Laodicea urmează să fie vărsată din gura Domnului, căci Laodicea înseamnă „un popor judecat”. Adventismul folosește definiția pentru a susține că reprezintă biserica ce există în perioada judecății în sanctuarul ceresc. În orbirea lor, ei recunosc elementul Judecății de cercetare din înțelesul Laodiceei, dar nu pot vedea Judecata executivă, care este limpede reprezentată în însăși denumirea lor.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:14–17.

> Iar îngerului Bisericii din Laodiceea scrie: Iată ce zice Cel ce este Amin, Martorul credincios și adevărat, începutul zidirii lui Dumnezeu: Știu faptele tale: nu ești nici rece, nici în clocot. O, dacă ai fi rece sau în clocot! Așadar, fiindcă ești căldicel și nici rece, nici în clocot, te voi vărsa din gura mea. Pentru că zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol. Apocalipsa 3:14-17.

The Judean prophet ends up buried with the false prophet who deceived him into eating his food and drinking his drink. They both end up in the same grave, and the lying prophet of Bethel (the counterfeit church), calls him brother when he dies.

Proorocul din Iuda sfârșește îngropat împreună cu proorocul mincinos care l-a amăgit să mănânce din hrana lui și să bea din băutura lui. Amândoi sfârșesc în același mormânt, iar proorocul mincinos din Betel (biserica contrafăcută) îl numește frate la moartea acestuia.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers. 1 Kings 13:11–22.

> În Betel locuia un proroc bătrân; iar fiii lui au venit și i-au istorisit toate lucrările pe care le făcuse omul lui Dumnezeu în ziua aceea în Betel; și i-au spus tatălui lor și cuvintele pe care le rostise către rege. Și tatăl lor le-a zis: Pe ce drum a mers el? Căci fiii lui văzuseră pe ce drum se dusese omul lui Dumnezeu care venise din Iuda. Și a zis fiilor săi: Înșeuați-mi măgarul. Ei i-au înșeuat măgarul și el a încălecat pe el, și a plecat după omul lui Dumnezeu și l-a găsit stând sub un stejar; și i-a zis: Tu ești omul lui Dumnezeu care a venit din Iuda? El a zis: Eu sunt. Atunci i-a zis: Vino acasă cu mine și mănâncă pâine. Dar el a zis: Nu pot să mă întorc cu tine, nici să intru cu tine; nici nu voi mânca pâine, nici nu voi bea apă cu tine în locul acesta; căci mi s-a spus prin cuvântul Domnului: Să nu mănânci pâine și să nu bei apă acolo și să nu te întorci pe drumul pe care ai venit. El i-a zis: Sunt și eu proroc ca tine; și un înger mi-a vorbit prin cuvântul Domnului, zicând: Adu-l înapoi cu tine în casa ta, ca să mănânce pâine și să bea apă. Dar l-a mințit. Așa că s-a întors cu el, a mâncat pâine în casa lui și a băut apă. Și s-a întâmplat că, pe când stăteau la masă, cuvântul Domnului a venit către prorocul care îl adusese înapoi; și el a strigat către omul lui Dumnezeu care venise din Iuda, zicând: Așa zice Domnul: Pentru că n-ai ascultat de gura Domnului și n-ai păzit porunca pe care ți-a poruncit-o Domnul, Dumnezeul tău, ci te-ai întors și ai mâncat pâine și ai băut apă în locul despre care Domnul ți-a zis: Să nu mănânci pâine și să nu bei apă, trupul tău neînsuflețit nu va ajunge la mormântul părinților tăi. 1 Împărați 13:11-22.

The second angel’s message in the summer of 1844, consisted of identifying that the Protestant churches had fallen and become the daughters of Catholicism. Millerite Adventism had called men and women to leave those denominations for to stay in them meant spiritual and eternal death. The lying prophet of Bethel represents the religious system instituted in Bethel by Jeroboam. It was a system that set up an image to the beast, and the beast that was copied is the beast of Catholicism. The Protestants continued to identify themselves as Protestants, but they also continued to observe the day of the sun as the day of worship which is the mark of Catholicism’s authority.

Mesajul celui de-al doilea înger, în vara anului 1844, a constat în identificarea faptului că bisericile protestante căzuseră și deveniseră fiicele catolicismului. Adventismul milerit a chemat bărbați și femei să părăsească acele denominațiuni, căci a rămâne în ele însemna moarte spirituală și veșnică. Prorocul mincinos din Betel reprezintă sistemul religios instituit la Betel de Ieroboam. Era un sistem care a ridicat un chip al fiarei, iar fiara după care s-a făcut acel chip este fiara catolicismului. Protestanții au continuat să se identifice drept protestanți, dar au continuat și să păzească ziua soarelui ca zi de închinare, care este semnul autorității catolicismului.

The Protestants claim to be Protestants, though the only definition of Protestant is to protest Rome, and in so doing their profession is an image of the Roman church, for she professes to be a Christian institution, though she has no biblical justification for the claim. Her claim is based upon the empty authority of tradition and custom, which is the same false authority Protestantism employs as they claim to be Protestants. It is the same logic that had blinded Seventh-day Adventists to believe that as Laodiceans, they are still in a secure covenant relationship. It is the same false authority that ancient Israel proclaimed when they stated, “The temple of the Lord, the temple of the Lord are we.”

Protestanții pretind că sunt protestanți, deși singura definiție a protestantului este protestul împotriva Romei, iar prin aceasta mărturisirea lor devine o imagine a Bisericii Romei, căci ea mărturisește că este o instituție creștină, deși nu are nicio justificare biblică pentru această pretenție. Pretenția ei se întemeiază pe autoritatea deșartă a tradiției și a obiceiului, aceeași autoritate falsă pe care o întrebuințează protestantismul atunci când își revendică numele de protestant. Este aceeași logică care i-a orbit pe Adventiștii de Ziua a Șaptea, făcându-i să creadă că, în calitate de laodiceeni, sunt încă într-o relație de legământ sigură. Este aceeași autoritate falsă pe care a proclamat-o Vechiul Israel când a afirmat: „Templul Domnului, templul Domnului suntem noi.”

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> Avertismentul nu a fost luat în seamă de poporul iudeu. Ei L-au uitat pe Dumnezeu și au pierdut din vedere înaltul lor privilegiu de a-I fi reprezentanți. Binecuvântările pe care le primiseră n-au adus nicio binecuvântare lumii. Toate avantajele lor au fost însușite pentru propria lor glorificare. L-au jefuit pe Dumnezeu de slujirea pe care o cerea de la ei și i-au jefuit pe semenii lor de călăuzire religioasă și de un exemplu sfânt. Ca locuitorii lumii de dinainte de potop, au dat curs tuturor închipuirilor inimilor lor rele. Astfel, au făcut ca lucrurile sfinte să pară o farsă, zicând: „Templul Domnului, Templul Domnului, acestea sunt” (Ieremia 7:4), în timp ce denaturau caracterul lui Dumnezeu, Îi necinsteau Numele și Îi pângăreau sanctuarul.

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.” Christ’s Object Lessons, 292.

> „Vierii rânduiți peste via Domnului nu au fost credincioși încredințării lor. Preoții și învățătorii nu au fost povățuitori credincioși ai poporului. Ei nu țineau înaintea lor bunătatea și îndurarea lui Dumnezeu și dreptul Său la dragostea și slujirea lor. Acești vieri își căutau propria slavă. Ei doreau să-și însușească roadele viei. Aceasta era strădania lor: să atragă atenția și omagiul asupra lor înșiși.” Christ's Object Lessons, 292.

In 1863 the movement of the Millerites ended, but it had ceased to be a movement of Philadelphians in 1856. The rejection of the message of Moses (the “seven times”), that was presented by Elijah (William Miller) was rejected, and the rejection was based upon the methodology of the lying prophet of Bethel. 1863 was the end of sixty-five years that had began in 1798, and was the end of the prophecy of Isaiah chapter seven.

În 1863 s-a încheiat mișcarea milleriților, dar ea încetase să mai fie o mișcare a filadelfienilor în 1856. Mesajul lui Moise („cele șapte vremi”), care a fost prezentat de Ilie (William Miller), a fost respins, iar această respingere s-a întemeiat pe metodologia profetului mincinos din Betel. 1863 a fost sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani care începuseră în 1798 și a fost sfârșitul profeției din Isaia, capitolul șapte.

> And it came to pass in the days of Ahaz the son of Jotham, the son of Uzziah, king of Judah, that Rezin the king of Syria, and Pekah the son of Remaliah, king of Israel, went up toward Jerusalem to war against it, but could not prevail against it. And it was told the house of David, saying, Syria is confederate with Ephraim. And his heart was moved, and the heart of his people, as the trees of the wood are moved with the wind. Then said the Lord unto Isaiah, Go forth now to meet Ahaz, thou, and Shearjashub thy son, at the end of the conduit of the upper pool in the highway of the fuller’s field; And say unto him, Take heed, and be quiet; fear not, neither be fainthearted for the two tails of these smoking firebrands, for the fierce anger of Rezin with Syria, and of the son of Remaliah. Because Syria, Ephraim, and the son of Remaliah, have taken evil counsel against thee, saying, Let us go up against Judah, and vex it, and let us make a breach therein for us, and set a king in the midst of it, even the son of Tabeal: Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:1–9.

> Și a fost că, în zilele lui Ahaz, fiul lui Iotam, fiul lui Ozia, împăratul lui Iuda, Rezin, împăratul Siriei, și Peca, fiul lui Remalia, împăratul lui Israel, s-au suit împotriva Ierusalimului ca să-i poarte război, dar nu l-au putut birui. Și s-a dat de știre casei lui David, zicând: Siria s-a aliat cu Efraim. Și s-a cutremurat inima lui și inima poporului său, cum se clatină copacii pădurii la vânt. Atunci Domnul i-a zis lui Isaia: Ieși acum în întâmpinarea lui Ahaz, tu și Șear-Iașub, fiul tău, la capătul canalului iazului celui de sus, pe drumul ogorului nălbitorului; și spune-i: Ia seama și fii liniștit; nu te teme și să nu ți se înmoaie inima din pricina celor două cioturi ale acestor tăciuni fumegători, din pricina mâniei aprinse a lui Rezin cu Siria și a fiului lui Remalia. Fiindcă Siria, Efraim și fiul lui Remalia au ținut sfat rău împotriva ta, zicând: Să ne suim împotriva lui Iuda, să-l tulburăm și să facem în el o spărtură pentru noi și să punem un împărat în mijlocul lui, pe fiul lui Tabeal. Așa zice Domnul Dumnezeu: Nu va sta în picioare, nici nu se va împlini. Căci capul Siriei este Damasc, și capul Damascului este Rezin; și în șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Iar capul lui Efraim este Samaria, și capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, negreșit nu veți fi întăriți. Isaia 7:1-9.

The sixty-five-year prophecy of verse eight, identifies that “within” the period of sixty-five years the northern kingdom of the ten tribes would be taken into captivity. The vision was recorded in the year 742 BC, and nineteen years later in 723 BC, Ephraim was scattered and taken into captivity by the Assyrians. In 677 BC, at the end of the sixty-five years king Manasseh was captured and carried into Babylon. The starting point in 742 BC, marks a civil war between the northern kingdom and the southern kingdoms of Israel, just as 1863, marks the very center of the Civil War in the United States between the North and South. The prophecy was proclaimed by Isaiah in the literal glorious land (Judah), and the prophecy of 1863 was fulfilled in the spiritual glorious land (the United States).

Profeția de șaizeci și cinci de ani din versetul opt identifică faptul că „în cadrul” perioadei de șaizeci și cinci de ani regatul de nord al celor zece seminții avea să fie dus în robie. Vedenia a fost consemnată în anul 742 î.Hr., iar nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., Efraim a fost împrăștiat și dus în robie de către asirieni. În 677 î.Hr., la sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani, regele Manase a fost luat prizonier și dus la Babilon. Punctul de pornire din 742 î.Hr. marchează un război civil între regatul de nord și regatele de sud ale lui Israel, așa cum 1863 marchează chiar centrul Războiului Civil din Statele Unite dintre Nord și Sud. Profeția a fost proclamată de Isaia în țara glorioasă literală (Iuda), iar profeția din 1863 s-a împlinit în țara glorioasă spirituală (Statele Unite).

There are three waymarks within the sixty-five-year prophecy. The civil war of 742 BC, is followed in nineteen years by the scattering of the northern kingdom, in 723 BC. At the end of the sixty-five years the southern kingdom was scattered. The prophecy, including its beginning and ending, represents both “indignations” of God against the northern and southern kingdoms, and those two indignations are preceded by nineteen years at their starting points, and then followed by another nineteen years that follow their fulfillments.

Există trei repere în cadrul profeției de șaizeci și cinci de ani. Războiul civil din 742 î.Hr. este urmat, după nouăsprezece ani, de împrăștierea regatului de nord, în 723 î.Hr. La sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani, regatul de sud a fost împrăștiat. Profeția, incluzând începutul și sfârșitul ei, reprezintă ambele „mânii” ale lui Dumnezeu împotriva regatului de nord și a celui de sud, iar aceste două mânii sunt precedate, în punctele lor de pornire, de nouăsprezece ani și apoi urmate de alți nouăsprezece ani care succed împlinirilor lor.

The entire chiastic structure identifies a period of civil war between north and south that marks the beginning and ending. In the midst of the beginning and ending the two antagonists of the civil war were both carried into slavery, and in the sixty-five years that they are gathered out of their mutually scattered condition of slavery into one nation, they arrive at 1863, which is the date of the Emancipation Proclamation that freed the slaves. The prophecy of a civil war in literal Judah concludes at the civil war in spiritual Judah, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, for He is Alpha and Omega.

Întreaga structură chiastică identifică o perioadă de război civil între nord și sud, care marchează începutul și sfârșitul. Între început și sfârșit, cei doi antagoniști ai războiului civil au fost amândoi duși în sclavie, iar în cursul celor șaizeci și cinci de ani în care sunt adunați din starea lor de sclavie, în care fuseseră risipiți deopotrivă, într-o singură națiune, se ajunge la 1863, care este data Proclamației de Emancipare ce a eliberat sclavii. Profeția unui război civil în Iuda literal se încheie cu războiul civil din Iuda spiritual, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru, fiindcă El este Alfa și Omega.

The history of 1863 was represented by the history of 742 BC, when the prophet Isaiah, along with his son, delivered a message to the wicked king of Judah (Ahaz). 742 BC in the passage is represented by the testimony of king Ahaz, who was king of Judah and who had shut down God’s sanctuary service and had his high priest erect a model of a Syrian temple in the very precincts of God’s earthly sanctuary.

Istoria anului 1863 a fost reprezentată de istoria anului 742 î.Hr., când profetul Isaia, împreună cu fiul său, a transmis un mesaj regelui nelegiuit al lui Iuda (Ahaz). În pasaj, anul 742 î.Hr. este reprezentat de mărturia regelui Ahaz, care era regele lui Iuda și care a închis serviciul sanctuarului lui Dumnezeu și i-a poruncit marelui său preot să ridice un model al unui templu sirian chiar în incinta sanctuarului pământesc al lui Dumnezeu.

In the history of wicked king Ahaz (marked as 742 BC by the prophecy of Isaiah), the leader of Jerusalem introduced the worship of paganism (Catholicism) into God’s church, just as Laodicean Adventism returned to the methodology of apostate Protestantism to discard the message of Moses that had been delivered by Elijah. In 742 BC, Isaiah confronted the wicked king of Judah at the end of the conduit of the upper pool, by the fuller’s field, and he brought his son with him when he did. His son’s name was a sign, and when the prophet from Judah confronted king Jeroboam, he also gave him a sign.

În istoria regelui nelegiuit Ahaz (datată la 742 î.Hr. prin profeția lui Isaia), conducătorul Ierusalimului a introdus în Biserica lui Dumnezeu cultul păgân (Catolicismul), așa cum Adventismul laodicean a revenit la metodologia protestantismului apostat pentru a lepăda mesajul lui Moise, care fusese transmis de Ilie. În 742 î.Hr., Isaia l-a înfruntat pe regele nelegiuit al lui Iuda la capătul canalului iazului de sus, pe drumul ogorului nălbitorului, și, făcând aceasta, și-a adus cu sine fiul. Numele fiului său a fost un semn, iar când profetul din Iuda l-a înfruntat pe regele Ieroboam, i-a dat și lui un semn.

> Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:18.

> Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem pentru semne și pentru minuni în Israel, din partea Domnului oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Isaia 8:18.

The name of Isaiah’s son “Shearjashub,” means “a remnant shall return.” Those that “return” who make up the remnant, are those who wait for the Lord during the tarrying time.

Numele fiului lui Isaia, „Shearjashub”, înseamnă „o rămășiță se va întoarce”. Cei care „se întorc”, care alcătuiesc rămășița, sunt aceia care Îl așteaptă pe Domnul în timpul de zăbovire.

> And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:17, 18.

> Și voi aștepta pe Domnul, care Își ascunde fața de casa lui Iacov, și Îl voi căuta. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem spre semne și minuni în Israel, de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Isaia 8:17, 18.

When Isaiah interacts with wicked king Ahaz in 742 BC, he represents those who have “waited,” for all the prophets are speaking of the last days, and those who “wait” in the last days are those who have suffered the first disappointment. Jeremiah thought God had lied, and withheld the rain, and Isaiah thinks God has hidden “his face from the house of Jacob,” but Isaiah determines that he will wait, and look for the Lord, which represents the “wise” during the tarrying time of the vision. Those that did return and separate the precious from the vile, who were to become God’s mouthpiece were sealed, and therefore contrasted with those who receive the mark of the beast.

Când Isaia interacționează cu regele nelegiuit Ahaz, în 742 î.Hr., el îi reprezintă pe cei care au „așteptat”, căci toți profeții vorbesc despre zilele de pe urmă, iar cei care „așteaptă” în zilele de pe urmă sunt aceia care au suferit întâia dezamăgire. Ieremia a socotit că Dumnezeu a mințit și a oprit ploaia, iar Isaia crede că Dumnezeu și-a ascuns „fața de casa lui Iacov”, dar Isaia hotărăște să aștepte și să-L caute pe Domnul, ceea ce îi reprezintă pe „înțelepți” în timpul zăbovirii vedeniei. Cei care s-au întors și au deosebit ce este de preț de ce este josnic, care urmau să devină gura lui Dumnezeu, au fost pecetluiți și, prin urmare, puși în contrast cu cei ce primesc semnul fiarei.

> And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken. Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. And when they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them. Isaiah 8:16–20.

> Și mulți dintre ei se vor poticni, vor cădea, vor fi sfărâmați, vor fi prinși în laț și vor fi luați. Leagă mărturia, pecetluiește legea între ucenicii mei. Și Îl voi aștepta pe Domnul, care Își ascunde fața de casa lui Iacov, și Îl voi căuta. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem spre semne și spre minuni în Israel, de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Și când vă vor zice: Întrebați pe cei ce au duhuri familiare și pe vrăjitorii care șoptesc și bolborosesc: nu trebuie oare un popor să-și caute Dumnezeul? Pentru cei vii să întrebe pe cei morți? La lege și la mărturie! Dacă nu vorbesc după cuvântul acesta, este pentru că nu este în ei lumină. Isaia 8:16-20.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> Acestea nu sunt cuvintele sorei White, ci cuvintele Domnului, iar Solul Său mi le-a încredințat mie spre a vi le da vouă. Dumnezeu vă cheamă să nu mai lucrați în răspăr față de El. A fost dată multă învățătură cu privire la oamenii care pretind a fi creștini, în timp ce, dezvăluind trăsăturile lui Satana și contracarând, în duh, în cuvânt și în faptă, înaintarea adevărului, urmează cu siguranță calea pe care Satana îi conduce. În împietrirea inimii lor și-au arogat o autoritate care în niciun chip nu le aparține și pe care nu ar trebui să o exercite. Zice Marele Învățător: „Voi răsturna, voi răsturna, voi răsturna.” Oamenii spun la Battle Creek: „Templul Domnului, templul Domnului suntem noi”, dar ei folosesc foc obișnuit. Inimile lor nu sunt înmuiate și cucerite de harul lui Dumnezeu. Manuscript Releases, volumul 13, 222.

Back to Articles