Article

# Panium - Number Six

Panium - Numărul Șase

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Repere profetice în Daniel 11: prăbușirea Uniunii Sovietice, Legea duminicală și ascensiunea Romei moderne

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

Odată cu prăbușirea URSS în 1989, versetul patruzeci din Daniel 11 s-a împlinit. Versetul patruzeci și unu este legea duminicală în Statele Unite, la fel ca versetul șaisprezece. Din 1989 până la legea duminicală în Statele Unite, versetul patruzeci rămâne gol. Prăbușirea URSS din 1989 a fost identificată, de asemenea, în versetul zece din Daniel 11, care a fost împlinit inițial de Antioh cel Mare.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Antioh al III-lea cel Mare, seleucidul, „regele de la miazănoapte”, a domnit între 223–187 î.Hr. și a căutat să recupereze teritoriile pierdute în favoarea Ptolemeilor („regele de la miazăzi”) după Al Treilea Război Sirian (246–241 î.Hr.). Campania sa din Al Patrulea Război Sirian (219–217 î.Hr.) a vizat recucerirea Celesiriei, Feniciei și Palestinei. În 219 î.Hr., Antioh a mărșăluit spre sud, cucerind Seleucia din Pieria, Tir și Ptolemais (Acre), recâștigând fortărețele de coastă. În 218 î.Hr. a înaintat și mai departe, luând Filadelfia (Amman) și împingând spre frontiera Egiptului, cu intenția de a recuceri teritoriile seleucide pierdute până la Gaza. Antioh și-a oprit marșul în 218 î.Hr., consolidând câștigurile și pregătindu-se pentru o ofensivă decisivă. Ptolemeu al IV-lea Filopator, regele ptolemaic, a mobilizat o armată ca să-i iasă în întâmpinare, întărită de trupe egiptene. Versetul zece din capitolul unsprezece al cărții Daniel prezintă această mișcare a lui Antioh, prefigurând astfel prăbușirea URSS în 1989 și tipificând versetul patruzeci.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Dar fiii lui se vor întărâta și vor strânge o mare mulțime de oștiri; iar unul va veni negreșit, se va revărsa și va trece mai departe; apoi se va întoarce și se va întărâta până la cetățuia lui. Daniel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Când, în versetul patruzeci, împăratul de la miazănoapte „se revarsă și trece peste”, aceasta corespunde cu „revărsându-se și trecând prin” al împăratului de la miazănoapte din versetul zece. În ambele versete sunt aceleași cuvinte ebraice, care sunt traduse doar puțin diferit. Este aceeași expresie ca cea întâlnită în Isaia 8:8.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> Și el va trece prin Iuda; va da peste maluri și va trece mai departe, va ajunge până la gât; și întinderea aripilor lui va umple lățimea țării tale, o, Emanuel. Isaia 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Fiecare dintre cele trei versete identifică un împărat de la miazăzi care este înfrânt de un împărat de la miazănoapte. Antioh, împăratul de la miazănoapte, îl biruie pe Ptolemeu, împăratul de la miazăzi, după cum Sanherib a biruit pe Iuda, împăratul de la miazăzi, și după cum împăratul de la miazănoapte din versetul patruzeci a spulberat URSS-ul în 1989. Trei versete, împreună cu cele trei împliniri istorice ale acelor versete, identifică „timpul sfârșitului” în 1989. Astfel, versetul zece este 1989, iar versetul șaisprezece este legea duminicală în Statele Unite, la fel și versetul patruzeci și unu.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Versetele unsprezece până la cincisprezece constituie o linie de Scriptură, care are, de asemenea, o împlinire istorică ce identifică repere profetice specifice în cadrul istoriei ascunse a versetului patruzeci. Înainte de legea duminicală în Statele Unite, dar după 1989, bătălia de la Raphia și urmările ei sunt prezentate în versetele unsprezece și doisprezece, iar bătălia de la Panium este prezentată în versetele treisprezece până la cincisprezece.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Legea duminicală este vremea hotărâtă; căci atunci se vindecă rana de moarte a papalității, iar papa revine pe tronul pământului. Acea investire cu autoritate a fost prefigurată prin întronizarea papalității în 538 și prin întronizarea Romei păgâne la bătălia de la Actium. Odată întronizată profetic, Roma păgână a domnit în chip suveran timp de 360 de ani. Odată ce papalitatea a fost întronizată în 538, ea a domnit în chip suveran timp de o mie două sute șaizeci de ani. Odată ce, la vremea legii duminicale, rana de moarte va fi vindecată, papalitatea va domni în chip suveran timp de 42 de luni simbolice.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Şi am văzut unul dintre capetele lui ca şi cum ar fi fost rănit de moarte; şi rana lui de moarte s-a vindecat; şi tot pământul s-a minunat, mergând după fiară. Şi s-au închinat balaurului care i-a dat putere fiarei; şi s-au închinat fiarei, zicând: Cine este asemenea fiarei? Cine poate să poarte război cu ea? Şi i s-a dat o gură care rostea lucruri mari şi hule; şi i s-a dat putere să lucreze patruzeci şi două de luni. Apocalipsa 13:3-5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Versetul 27 spune „amândoi” dintre acești împărați:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> Și inimile acestor doi împărați vor fi înclinate să facă rău și vor rosti minciuni la aceeași masă; dar nu va izbuti, căci încă sfârșitul va fi la vremea hotărâtă. Daniel 11:27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

Cei doi regi din versetul douăzeci și șapte sunt regii din cele două versete anterioare, care ulterior au purtat bătălia de la Actium.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Și își va stârni puterea și curajul împotriva regelui de la miazăzi cu o mare oștire; iar regele de la miazăzi va fi întărâtat la luptă cu o oștire foarte mare și puternică; dar nu va sta în picioare, căci vor urzi uneltiri împotriva lui. Ba chiar cei ce mănâncă din bucatele lui îl vor nimici, iar oștirea lui va fi măturată, și mulți vor cădea uciși. Daniel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Versetul douăzeci și șapte creează, așadar, o anomalie care trebuie înțeleasă înainte de a continua. În versetul douăzeci și patru, „vremea” reprezintă o perioadă de 360 de ani, începând cu bătălia de la Actium și încheindu-se la vremea hotărâtă în anul 330.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Împărăteasa de la miazăzi în bătălie a fost Cleopatra, care era într-o alianță cu Marc Antoniu. Octavius a fost împăratul de la miazănoapte, care avea să-i înfrângă pe amândoi. La vremea hotărâtă (31 î.Hr.), cei doi împărați care mai înainte șezuseră la aceeași masă și își spuseseră minciuni unul altuia aveau să se înfrunte în bătălia de la Actium.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

Cei doi împărați la masă se aliniază cu istoria bătăliei de la Panium (versetele treisprezece până la cincisprezece), unde a existat o alianță între Antioh cel Mare și Filip al Macedoniei. Acea alianță istorică corespunde alianței simbolice reprezentate în numele Panium din vremea lui Hristos—Cezareea lui Filip. Alianța este de asemenea reprezentată în versetul patruzeci, când URSS este măturată în 1989 printr-o alianță între Reagan și papa Ioan Paul al II-lea. Cei doi împărați își spun minciuni unul altuia înainte de 31 î.Hr., ceea ce corespunde legii duminicale din Statele Unite, și, prin urmare, minciunile lor au loc înainte de versetul șaisprezece, în timpul istoriei reprezentate de versetele treisprezece până la cincisprezece, care s-au împlinit la bătălia de la Panium, la șaptesprezece ani după bătălia de la Rafia, și cu o sută treizeci și șapte de ani înainte ca Pompei să cucerească Ierusalimul, în împlinirea versetului șaisprezece.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

În versetul douăzeci și opt, Octavius, biruitorul atât asupra Cleopatrei (împăratul de la miazăzi), cât și asupra lui Marc Antoniu, „se va întoarce în țara lui cu mari bogății; inima lui va fi împotriva legământului celui sfânt; va face mari isprăvi și se va întoarce în țara sa.” Uriah Smith identifică aceste două biruințe ca fiind Actium, în anul 31 î.Hr., și distrugerea Ierusalimului, în anul 70 d.Hr. Prin urmare, versetul douăzeci și opt identifică o istorie care începe la bătălia de la Actium, care este începutul celor 360 de ani, și distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Atunci se va întoarce în țara sa cu mari bogății; iar inima lui va fi împotriva legământului sfânt; și va săvârși isprăvi, și se va întoarce în propria sa țară. Daniel 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

Ultima expresie a versetului douăzeci și patru (chiar pentru o vreme), în continuare, reprezintă o linie istorică ce a început în 31 î.Hr. și se încheie cu ultima expresie a versetului treizeci și unu (va așeza urâciunea care pustiește), care s-a împlinit în 538. Linia începe cu bătălia de la Actium, care marchează începutul domniei suverane a Romei păgâne timp de trei sute șaizeci de ani. Linia se încheie în 538, odată cu Roma papală începând să domnească în mod suveran timp de o mie două sute șaizeci de ani. În cadrul versetelor și al istoriei care a împlinit versetele, timpul rânduit în 330 reprezintă o divizare în istoria Romei păgâne ca a patra împărăție a profeției biblice. După perioada inițială de domnie suverană de trei sute șaizeci de ani, urmează două sute opt ani de dezintegrare a imperiului, premergători preluării tronului de către papalitate, menționată în versetul treizeci și unu, în anul 538. În succesiunea acelor opt versete, numai versetul douăzeci și șapte identifică o împlinire istorică petrecută înainte de bătălia de la Actium, în 31 î.Hr.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Versetul douăzeci și șapte identifică o întâlnire între doi regi înainte de „vremea hotărâtă”, iar versetul douăzeci și nouă identifică o „vreme hotărâtă”. „Vremea hotărâtă” din versetul douăzeci și șapte este începutul perioadei de trei sute șaizeci de ani, iar „vremea hotărâtă” din versetul douăzeci și nouă este sfârșitul perioadei de trei sute șaizeci de ani. Începutul și sfârșitul reprezintă o „vreme hotărâtă”.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Consolidarea puterii Romei păgâne a început odată cu cucerirea celui de-al treilea obstacol geografic, așa cum este prezentat în Daniel 8:9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> Și dintr-una dintre ele a ieșit un corn mic, care s-a mărit nespus de mult, spre miazăzi, spre răsărit și spre țara cea plăcută. Daniel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Împuternicirea a început la bătălia de la Actium, iar supunerea ulterioară a regelui sudului (Egiptului) este menționată în versetul al nouălea din capitolul opt.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Sfârșitul stăpânirii Romei păgâne, în calitate de a patra împărăție a profeției biblice, a avut loc în anul 538, când Roma papală și-a depășit al treilea obstacol geografic. Întreaga perioadă de cinci sute șaizeci și opt de ani dintre bătălia de la Actium și anul 538 începe când Roma păgână își depășește al treilea obstacol și devine a patra împărăție a profeției biblice, și se încheie când Roma papală își depășește al treilea obstacol geografic.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

Fiind al patrulea regat al profeției biblice, istoria reprezentată identifică două perioade: prima, când Roma se înalță, urmată de o perioadă ce descrie căderea Romei. Începutul primei perioade de înălțare este totodată începutul întregii perioade în care Roma păgână a domnit ca al patrulea regat al profeției biblice. Prima perioadă a înălțării Romei începe și se încheie la o vreme hotărâtă și, de asemenea, începe cu unirea împărățiilor de la miazănoapte și de la miazăzi. Ea se încheie cu împărțirea într-o împărăție răsăriteană și una apuseană. Începerea și încheierea la o vreme hotărâtă, precum și începutul și sfârșitul, reprezintă cele patru diviziuni ale împărăției lui Alexandru.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

Cele două vremuri hotărâte din versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă reprezintă reperele de început și de sfârșit care descriu perioada când Roma stăpânește în mod suprem. La legea duminicală din Statele Unite, în împlinirea versetului patruzeci și unu și a versetului șaisprezece din Daniel unsprezece, începe perioada în care Roma modernă stăpânește în mod suprem timp de patruzeci și două de luni simbolice. Prima vreme hotărâtă din versetul douăzeci și șapte este legea duminicală din Statele Unite, iar a doua vreme hotărâtă reprezintă momentul când ultima națiune de pe pământ urmează exemplul Statelor Unite și impune ultima lege duminicală și, procedând astfel, indică impunerea la nivel mondial a sabatului idolatru.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Acele două repere profetice sunt legea duminicală în Statele Unite și impunerea mondială a legii duminicale, iar acele două legi duminicale sunt cele două timpuri hotărâte din versetele 27 și 29. Primul timp hotărât din versetul 27 a fost de asemenea tipificat de legea duminicală a lui Constantin din 321, iar legea duminicală papală de la Conciliul de la Orléans din 538 reprezintă legea duminicală mondială.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

În contextul versetelor treisprezece până la cincisprezece, bătălia de la Panium este istoria care precede legea duminicală din versetul șaisprezece. În cadrul acelei istorii se împlinește întâlnirea celor doi regi care se mint unul pe altul. Versetele treisprezece până la cincisprezece fac parte din istoria reprezentată în versetele zece până la șaisprezece. Versetele identifică al patrulea război sirian în versetul zece, bătălia de la Rafia în versetul unsprezece și urmările acelei bătălii în versetul doisprezece. Versetele treisprezece până la cincisprezece reprezintă istoria anului 200 î.Hr., când s-a împlinit bătălia de la Panium și când Roma păgână, reprezentată drept tâlharii poporului tău, intră în narațiunea profetică.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Daniel unsprezece, versetul patruzeci, identifică prăbușirea URSS-ului în 1989, iar versetul șaisprezece identifică legea duminicală în Statele Unite. Întâlnirea dintre doi regi care își spun minciuni unul altuia înainte de vremea hotărâtă, care a fost bătălia de la Actium, are loc în cadrul istoriei versetului patruzeci, care urmează după timpul sfârșitului din 1989 și se încheie la legea duminicală în Statele Unite. Versetul douăzeci și șapte este un reper în istoria ascunsă a versetului patruzeci, având loc după 1989, dar înainte de legea duminicală. „Întâlnirea” din versetul douăzeci și șapte este un reper înaintea împuternicirii Romei la legea duminicală. Există mai multe repere care conduc către împuternicirea papalității în 538, iar aceste repere au loc, de asemenea, înainte de vremea hotărâtă. Unul dintre acele repere profetice este decretul lui Iustinian din 533, care a împlinit referința din versetul treizeci la a avea „înțelegere cu cei ce părăsesc legământul”.

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

Celelalte repere care conduc la vremea hotărâtă în istoria Romei păgâne sunt anul 330, când Roma păgână s-a prăbușit și, simultan, a dat „scaunul” puterii papale. În 496, Clovis și-a dat „puterea” papalității. În împlinirea lui Daniel 7, Roma păgână a înlăturat „trei coarne” pentru papalitate, ultimul fiind îndepărtarea Ostrogoților din orașul Roma în 538. În 508, religia păgânismului a fost înlăturată ca religie legală a statului și a fost înlocuită cu catolicismul. 538 reprezintă legea duminicală din versetul patruzeci și unu, iar 496 reprezintă 1989, când Reagan, asemenea lui Clovis, și-a dedicat puterea papei Romei. Anul 330 identifică legea duminicală, căci atunci papalitatea revine la scaunul autorității.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Aceasta identifică faptul că atât 538, cât și 330 reprezintă vremea hotărâtă, care corespunde versetelor șaisprezece și patruzeci și unu. 496 indică faptul că 1989 a împlinit versetul zece și versetul patruzeci din Daniel 11 și Isaia 8:8. 508 identifică momentul când religia regatului este înlăturată în favoarea catolicismului. Începând cu Clovis, din 496 până în 508, a fost ilustrată o înlăturare și o înlocuire progresivă a religiei legale a regatului. În istoria care începe în 330, un declin progresiv al Romei Occidentale este reprezentat de primele patru trâmbițe, identificând astfel o distrugere progresivă care începe la legea duminicală din Statele Unite.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Căderea progresivă a Romei păgâne, în urma legii duminicale a lui Constantin din anul 321, ilustrează căderea Statelor Unite ca al șaselea regat al profeției biblice care ajunge la legea duminicală. Apoi, judecățile celor patru trâmbițe sunt aduse asupra Statelor Unite, așa cum a identificat Sora White când afirmă că „apostazia națională va fi urmată de ruina națională.” Ezechiel aduce mărturie despre o pedeapsă împătrită.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> Cuvântul Domnului a venit din nou la mine, zicând: Fiul omului, când țara păcătuiește împotriva Mea prin nelegiuire grea, atunci Îmi voi întinde mâna asupra ei, voi frânge toiagul pâinii ei, voi trimite foamete asupra ei și voi stârpi din ea omul și dobitocul. Chiar dacă acești trei bărbați, Noe, Daniel și Iov, ar fi în ea, își vor izbăvi numai sufletele lor prin dreptatea lor, zice Domnul Dumnezeu. Dacă fac să treacă prin țară fiare rele și ele o pustiiesc, încât să rămână pustie, așa încât nimeni să nu poată trece din pricina fiarelor: chiar dacă acești trei bărbați ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, nu vor izbăvi nici fii, nici fiice; numai ei vor fi izbăviți, iar țara va rămâne pustie. Sau dacă aduc sabie asupra acelei țări și zic: Sabie, treci prin țară!, ca să stârpesc din ea omul și dobitocul: chiar dacă acești trei bărbați ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, nu vor izbăvi nici fii, nici fiice, ci numai ei înșiși vor fi izbăviți. Sau dacă trimit o molimă în acea țară și Îmi vărs urgia asupra ei în vărsare de sânge, ca să stârpesc din ea omul și dobitocul: chiar dacă Noe, Daniel și Iov ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, nu vor izbăvi nici fiu, nici fiică; ci își vor izbăvi numai sufletele lor prin dreptatea lor. Căci așa zice Domnul Dumnezeu: Cu cât mai mult când voi trimite asupra Ierusalimului cele patru judecăți aspre ale Mele: sabia, foametea, fiara rea și molima, ca să stârpesc din el omul și dobitocul? Totuși, iată, în el va fi lăsată o rămășiță, care va fi scoasă afară, atât fii, cât și fiice; iată, ei vor veni la voi și veți vedea calea lor și faptele lor; și veți fi mângâiați cu privire la răul pe care l-am adus asupra Ierusalimului, chiar cu privire la tot ceea ce am adus asupra lui. Și ei vă vor mângâia, când veți vedea căile lor și faptele lor; și veți cunoaște că nu fără temei am făcut tot ce am făcut în el, zice Domnul Dumnezeu. Ezechiel 14:12-23.

We will continue these considerations in the next article.

Vom continua aceste considerații în articolul următor.

Back to Articles