Article

# The Book of Daniel - Number Six

Cartea lui Daniel - Numărul șase

Jehoiakim

Ioiachim

Author

Jeff Pippenger

Published

December 1, 2023

Formats

PDF
Word

The books of Daniel and Revelation are the same book, in the same sense that the Bible is one book, consisting of the Old Testament and the New Testament.

Cartea lui Daniel și Cartea Apocalipsei sunt una și aceeași carte, în același sens în care Biblia este o singură carte, alcătuită din Vechiul Testament și Noul Testament.

> “The history of the life, death, and resurrection of Jesus, as that of the Son of God, cannot be fully demonstrated without the evidence contained in the Old Testament. Christ is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. The one testifies of a Saviour to come, while the other testifies of a Saviour that has come in the manner predicted by the prophets. In order to appreciate the plan of redemption, the Scripture of the Old Testament must be thoroughly understood. It is the glorified light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Jesus are a proof of his divinity; but the strongest proofs that he is the world’s Redeemer are found in the prophecies of the Old Testament compared with the history of the New. Jesus said to the Jews ‘Search the Scriptures; for in them ye think ye have eternal life, and they are they which testify of me.’ At that time there was no other scripture in existence save that of the Old Testament; so the injunction of the Saviour is plain.” Spirit of Prophecy, volume 3, 211.

> Istoria vieții, morții și învierii lui Isus, ca Fiu al lui Dumnezeu, nu poate fi demonstrată pe deplin fără dovezile cuprinse în Vechiul Testament. Hristos este revelat în Vechiul Testament la fel de clar ca în Noul. Cel dintâi mărturisește despre un Mântuitor care urmează să vină, iar celălalt mărturisește despre un Mântuitor care a venit în maniera prezisă de profeți. Pentru a înțelege cum se cuvine planul răscumpărării, Scriptura Vechiului Testament trebuie înțeleasă temeinic. Lumina slăvită a trecutului profetic este aceea care pune în lumină viața lui Hristos și învățăturile Noului Testament cu claritate și frumusețe. Minunile lui Isus sunt o dovadă a dumnezeirii Sale; dar cele mai puternice dovezi că El este Răscumpărătorul lumii se găsesc în profețiile Vechiului Testament, comparate cu istoria Noului Testament. Isus le-a spus iudeilor: «Cercetați Scripturile; pentru că socotiți că în ele aveți viața veșnică, și ele sunt cele ce mărturisesc despre Mine.» La acea vreme nu exista altă Scriptură în afară de cea a Vechiului Testament; de aceea îndemnul Mântuitorului este limpede. Spirit of Prophecy, volumul 3, 211.

The strongest evidence of who and what Christ is, is when the prophecies of the Old Testament are compared with the fulfillment of those prophecies in the history of the New Testament. So too, with the relationship of the books of Daniel and Revelation.

Cea mai puternică dovadă despre cine este Hristos și ce este El se arată atunci când profețiile Vechiului Testament sunt comparate cu împlinirea acelor profeții în istoria Noului Testament. Tot astfel stau lucrurile în ceea ce privește relația dintre cărțile lui Daniel și Apocalipsa.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel. One is a prophecy; the other a revelation.” Acts of the Apostles, 585.

> "În Apocalipsa, toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie. Aici se află complementul cărții lui Daniel. Una este o profeție; cealaltă, o revelație." Faptele Apostolilor, 585.

The word “complement” means to bring to perfection. The fulfillment of the prophecies of the Old Testament were “the strongest” “proof” of Christ’s “divinity.” The strongest evidence of the divinity of the prophecies in the book of Daniel, are the fulfillment of those prophecies as represented in the book of Revelation. The prophecies in Daniel are continued in the book of Revelation, and they are brought to perfection in the last days, when the Revelation of Jesus Christ is unsealed.

Cuvântul „complement” înseamnă a duce la desăvârșire. Împlinirea profețiilor Vechiului Testament a fost „cea mai puternică” „dovadă” a „divinității” lui Hristos. Cea mai puternică dovadă a caracterului divin al profețiilor din cartea lui Daniel este împlinirea acelor profeții, așa cum este reprezentată în cartea Apocalipsei. Profețiile din Daniel își au continuarea în cartea Apocalipsei și sunt aduse la desăvârșire în zilele de pe urmă, când Apocalipsa lui Isus Hristos este desigilată.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> Apocalipsa este o carte pecetluită, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în zilele din urmă ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt bine definite, nu mistice și ininteligibile. În ea este reluată aceeași linie profetică precum în Daniel. Pe unele profeții, Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie acordată importanță acestora. Domnul nu repetă lucruri care nu au mare însemnătate. Manuscript Releases, volumul 9, 8.

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. Daniel 1:1.

> În al treilea an al domniei lui Ioiachim, împăratul lui Iuda, a venit Nebucadnețar, împăratul Babilonului, la Ierusalim și l-a asediat. Daniel 1:1.

The first verse of the book of Daniel has a wealth of prophetic information when rightly considered. We will begin our consideration with Jehoiakim.

Primul verset al cărții lui Daniel cuprinde o bogăție de informații profetice, când este înțeles cum se cuvine. Ne vom începe examinarea cu Ioiachim.

Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah. As such, he represents the first angel’s message. His son Jehoiachin, who was also known as Jeconiah or Coniah, represented the second angel’s message. Jehoiachin was followed by Zedekiah, the last of the three final kings of Judah. Zedekiah represents the third angel’s message. There are several prophetic witnesses that uphold that Jehoiakim is a symbol of the first angel’s message. It is important to understand these proofs, for it identifies that the first verse of chapter one of Daniel is identifying the first angel’s message, and that fact is an anchor that allows the first chapter to be understood as the first angel’s message of Revelation fourteen. We will begin in second Chronicles.

Ioiachim a fost primul dintre ultimii trei regi ai lui Iuda. Ca atare, el reprezintă solia primului înger. Fiul său, Ioiachin, cunoscut și sub numele de Iehonia sau Conia, a reprezentat solia celui de-al doilea înger. După Ioiachin a urmat Zedechia, ultimul dintre cei trei din urmă regi ai lui Iuda. Zedechia reprezintă solia celui de-al treilea înger. Există mai multe mărturii profetice care confirmă că Ioiachim este un simbol al soliei primului înger. Este important să înțelegem aceste dovezi, căci ele arată că primul verset al capitolului întâi din Daniel identifică solia primului înger, iar acest fapt este o ancoră care permite ca primul capitol să fie înțeles drept solia primului înger din Apocalipsa, capitolul paisprezece. Vom începe cu A doua Carte a Cronicilor.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. 2 Chronicles 36:20, 21.

> Pe cei ce scăpaseră de sabie i-a dus în Babilon; acolo au fost slujitori lui și fiilor lui până la domnia împărăției Perșilor, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până ce țara și-a ținut Sabatele: tot timpul cât a fost pustiită a ținut Sabat, ca să se împlinească șaptezeci de ani. 2 Cronici 36:20, 21.

The captivity in Babylon for seventy years was so the land could enjoy the sabbaths that had not been fulfilled in agreement with Leviticus twenty-five. Seventy years of sabbaths amounts to four hundred and ninety years, that ancient Israel had disregarded the direction of Leviticus twenty-five. Four hundred and ninety years of rebellion preceded seventy years of captivity. At the ending of the four hundred and ninety years, three kings would be placed into subjection by Nebuchadnezzar.

Robia babiloniană, timp de șaptezeci de ani, a fost pentru ca țara să se bucure de Sabatele care nu fuseseră împlinite, potrivit cu Leviticul 25. Șaptezeci de ani de Sabate echivalează cu patru sute nouăzeci de ani, în care Israelul din vechime a nesocotit rânduiala din Leviticul 25. Patru sute nouăzeci de ani de răzvrătire au precedat șaptezeci de ani de robie. La sfârșitul celor patru sute nouăzeci de ani, trei împărați aveau să fie supuși lui Nebucadnețar.

At the end of the seventy years of captivity, the Lord raised up Cyrus, who was the first of the three kings that would decree that Israel could return and rebuild Jerusalem. Artaxerxes was the third of those three kings and he made the third decree in 457 BC. The third decree began the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. In 1798, the first end of the indignation ended, the book of Daniel was unsealed and the first of the three angels arrived. The third angel arrived on October 22, 1844.

La sfârșitul celor șaptezeci de ani de captivitate, Domnul l-a ridicat pe Cir, care a fost primul dintre cei trei împărați ce aveau să emită un decret prin care Israel să se poată întoarce și să rezidească Ierusalimul. Artaxerxe a fost al treilea dintre acești trei împărați și a dat al treilea decret în anul 457 î.Hr. Al treilea decret a început perioada de două mii trei sute de ani din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece. În 1798, s-a încheiat întâiul sfârșit al mâniei, cartea lui Daniel a fost desigilată și a sosit primul dintre cei trei îngeri. Al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844.

The three last kings of Judah were all confronted by Nebuchadnezzar, and at Jehoiakim’s captivity, the seventy years began. It continued until Babylon was destroyed, and the general (Cyrus) that had destroyed Babylon, and who shortly thereafter became the king, passed the first of three decrees. The third decree began the prophecy of the evenings and mornings that ended with the arrival of the third of three angels. Christ always identifies the end with the beginning.

Cei trei din urmă împărați ai lui Iuda au fost cu toții confruntați de Nebucadnețar, iar la ducerea în robie a lui Ioiachim au început cei șaptezeci de ani. Aceasta a continuat până când Babilonul a fost distrus, iar generalul (Cirus) care distrusese Babilonul și care, la scurt timp după aceea, a devenit împărat, a emis primul dintre cele trei decrete. Al treilea decret a dat început profeției serilor și dimineților, care s-a încheiat odată cu sosirea celui de-al treilea dintre cei trei îngeri. Hristos identifică întotdeauna sfârșitul cu începutul.

The beginning of the seventy years took place with Nebuchadnezzar’s first attack against Jerusalem. The ending of the seventy years was marked by the destruction of Babylon. The final and complete destruction of Jerusalem was brought upon the third of three kings who had all been attacked by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem was progressive. The last three kings represent one prophetic symbol, in the sense that they all had been attacked by Nebuchadnezzar. They typified the three decrees that were all one symbol, as were the three angels at the end of the twenty-three hundred days.

Începutul celor șaptezeci de ani a avut loc odată cu primul atac al lui Nebucadnețar împotriva Ierusalimului. Sfârșitul celor șaptezeci de ani a fost marcat de distrugerea Babilonului. Ultima și deplina distrugere a Ierusalimului a fost adusă asupra celui de-al treilea dintre cei trei regi care fuseseră toți atacați de Nebucadnețar. Distrugerea Ierusalimului a fost progresivă. Ultimii trei regi reprezintă un singur simbol profetic, în sensul că toți fuseseră atacați de Nebucadnețar. Ei prefigurau cele trei decrete, care erau toate un singur simbol, așa cum erau și cei trei îngeri la sfârșitul celor două mii trei sute de zile.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12-26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „În capitolul al șaptelea din Ezra se găsește decretul. Versetele 12-26. În forma lui cea mai deplină, el a fost emis de Artaxerxe, împăratul Persiei, în anul 457 î.Hr. Dar în Ezra 6:14 se spune că Casa Domnului din Ierusalim a fost zidită „după porunca [„decretul”, în margine] lui Cirus, lui Darius și lui Artaxerxe, împăratul Persiei”. Acești trei împărați, inițiind, reafirmând și desăvârșind decretul, l-au adus la desăvârșirea cerută de profeție pentru a marca începutul celor 2300 de ani. Luând anul 457 î.Hr., timpul când decretul a fost desăvârșit, ca dată a poruncii, s-a văzut că fiecare specificație a profeției privitoare la cele șaptezeci de săptămâni fusese împlinită.” Tragedia veacurilor, 326.

Sister White identifies that the three decrees were necessary for the perfection of the prophecy. She defines their relation to each other, and in so doing, identifies the grammatical characteristics of the Hebrew word “truth.” She says the first decree originated, the second decree reaffirmed, and the third decree completed “every specification of the prophecy concerning the seventy weeks.” The Hebrew word “truth” is created by the combination of the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet. The first decree originated, the second reaffirmed and the last decree completed the prophecy. The three decrees contain the signature of Alpha and Omega, and they were fulfilled at the end of the seventy-year prophecy of the captivity in Babylon, even though the third decree arrived well after the seventy years ended. The three decrees were progressive, and though they were three decrees, they were still one prophetic symbol.

Sora White identifică faptul că cele trei decrete au fost necesare pentru desăvârșirea profeției. Ea definește relația dintre ele și, făcând astfel, identifică caracteristicile gramaticale ale cuvântului ebraic „adevăr”. Ea afirmă că primul decret a inițiat, al doilea decret a reafirmat, iar al treilea decret a împlinit „toate prevederile profeției cu privire la cele șaptezeci de săptămâni”. Cuvântul ebraic „adevăr” este format prin combinarea primei, a treisprezecea și a ultimei litere a alfabetului ebraic. Primul decret a inițiat, al doilea a reafirmat, iar ultimul decret a desăvârșit profeția. Cele trei decrete poartă semnătura lui Alfa și Omega și și-au găsit împlinirea la sfârșitul profeției de șaptezeci de ani privitoare la robia din Babilon, deși al treilea decret a sosit mult după încheierea celor șaptezeci de ani. Cele trei decrete au fost progresive și, deși erau trei decrete, ele constituiau totuși un singur simbol profetic.

The first angel arrived in 1798, the second angel arrived in the spring of 1844, and the third angel arrived on October 22, 1844. Those three angels are one prophetic symbol, representing the everlasting gospel of Revelation chapter fourteen.

Primul înger a sosit în 1798, al doilea înger a sosit în primăvara anului 1844, iar al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844. Acei trei îngeri sunt un singur simbol profetic, reprezentând Evanghelia veșnică din capitolul paisprezece al Apocalipsei.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104, 105.

> Primele două solii au fost date în 1843 și 1844, iar acum ne aflăm sub proclamarea celei de-a treia; însă toate cele trei solii trebuie încă să fie proclamate. Este la fel de esențial ca oricând ca ele să fie repetate celor care caută adevărul. Prin condei și prin viu grai trebuie să facem să răsune proclamarea, arătând ordinea lor și aplicarea profețiilor care ne aduc la solia îngerului al treilea. Nu poate exista o a treia fără prima și a doua. Aceste solii trebuie să le dăm lumii prin publicații, prin cuvântări, arătând, pe linia istoriei profetice, lucrurile care au fost și lucrurile care vor fi. Solii alese, cartea a doua, 104, 105.

The last three kings of Judah were one symbol, for they were all brought into various degrees of subjection by the king of Babylon. The last three kings of Judah, the three decrees and the three angels, though distinctly three are also represented as one prophetic symbol.

Ultimii trei împărați ai lui Iuda au constituit un singur simbol, căci toți au fost aduși în diferite grade de supunere de către împăratul Babilonului. Ultimii trei împărați ai lui Iuda, cele trei decrete și cei trei îngeri, deși sunt în mod distinct trei, sunt de asemenea reprezentați ca un singur simbol profetic.

The last three kings are part of the prophetic setting of the beginning of the prophecy of seventy years of captivity, and as such they become part of the beginning that illustrates the end of the seventy years of captivity. The captivity began with the progressive subjection of three kings, ending with the destruction of the kingdom and its capital city. The end of the prophecy marks the destruction of the nation and capital of Babylon, which marks the arrival of the three progressive decrees. The beginning of the twenty-three-hundred-year prophecy is marked by three progressive decrees, and it illustrates the ending of the twenty-three hundred year prophecy, which consists of three progressive messages.

Ultimii trei împărați fac parte din cadrul profetic al începutului profeției celor șaptezeci de ani de robie, iar, ca atare, devin parte a începutului care ilustrează sfârșitul celor șaptezeci de ani de robie. Robia a început prin supunerea progresivă a trei împărați, încheiată cu distrugerea împărăției și a capitalei ei. Sfârșitul profeției marchează distrugerea națiunii și a capitalei Babilonului, eveniment care marchează emiterea celor trei decrete progresive. Începutul profeției de două mii trei sute de ani este marcat de trei decrete progresive, și el ilustrează sfârșitul profeției de două mii trei sute de ani, care constă în trei mesaje progresive.

The three angels, and their respective three messages, had been typified by three kings and their three progressive decrees. The three kings that proclaimed their respective three decrees had been typified by three progressive kings, who had each presented their messages of rebellion against Nebuchadnezzar. Three messages of rebellion, typified three decrees, that in turn typified three messages. One begins the prophecy of seventy years, that in turn ends with the beginning of the twenty-three-hundred-year prophecy, that ends at the arrival of the third angel in 1844. The seventy years that the land was to enjoy its Sabbath cannot be separated from October 22, 1844.

Cei trei îngeri și cele trei solii ale lor fuseseră prefigurați de trei împărați și de cele trei decrete succesive ale acestora. Cei trei împărați care și-au proclamat, fiecare, propriul decret fuseseră prefigurați de trei împărați succesivi, dintre care fiecare își prezentase solia de răzvrătire împotriva lui Nebucadnețar. Trei solii de răzvrătire au prefigurat trei decrete, care, la rândul lor, au prefigurat trei solii. Una începe profeția celor șaptezeci de ani, care, la rândul ei, se sfârșește odată cu începutul profeției de două mii trei sute de ani, care se încheie la sosirea celui de-al treilea înger în 1844. Cei șaptezeci de ani în care țara avea să se bucure de Sabatul ei nu pot fi separați de 22 octombrie 1844.

Jehoiakim represents Cyrus’ first decree and also the first angel’s message of Revelation chapter fourteen. Beyond this, the three witnesses of the last three Judean kings, the three decrees and the three angel’s messages, provide precise information of the symbol of Jehoiakim, for the prophetic history of the three angels has been very carefully marked by inspiration. All three messages have a historical arrival and thereafter a historical empowerment.

Ioiachim reprezintă primul decret al lui Cirus și, totodată, prima solie îngerească din capitolul paisprezece al Apocalipsei. Dincolo de aceasta, cei trei martori, și anume ultimii trei regi ai lui Iuda, cele trei decrete și cele trei solii îngerești, oferă informații precise cu privire la simbolul lui Ioiachim, căci istoria profetică a celor trei îngeri a fost foarte atent marcată prin inspirație. Toate cele trei solii au o sosire istorică și, ulterior, o împuternicire istorică.

The first angel arrived in 1798, and was empowered on August 11, 1840, with the confirmation of the day for a year principle.

Primul înger a sosit în 1798 și a primit putere la 11 august 1840, prin confirmarea principiului o zi pentru un an.

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> "În anul 1840, o altă remarcabilă împlinire a profeției a stârnit un interes pe scară largă. Cu doi ani înainte, Josiah Litch, unul dintre predicatorii de frunte ai celei de-a doua veniri, a publicat o expunere asupra Apocalipsei 9, prezicând căderea Imperiului Otoman. Potrivit calculelor sale, această putere urma să fie răsturnată . . . la 11 august 1840, când era de așteptat ca puterea otomană în Constantinopol să fie frântă. Iar aceasta, cred eu, se va constata că așa este.'"

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> Chiar la timpul hotărât, Turcia, prin ambasadorii săi, a acceptat protecția puterilor aliate ale Europei și astfel s-a plasat sub controlul națiunilor creștine. Evenimentul a împlinit întocmai prezicerea. Când acest lucru a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de corectitudinea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și asociații săi, iar mișcarea adventă a primit un avânt remarcabil. Bărbați învățați și de vază s-au unit cu Miller, atât în propovăduirea, cât și în publicarea vederilor sale, iar între 1840 și 1844 lucrarea s-a extins rapid. Tragedia veacurilor, 334, 335.

The first angel arrived announcing the opening of the judgment in 1798, but the message was premised on the validity of William Miller’s identification that a day in Bible prophecy represents a year. That principle was confirmed “on the 11th of August, 1840,” and the first message was empowered. With the failure of the prediction of Christ’s return in the biblical year of 1843, which extended into the year 1844, the second angel of Revelation chapter fourteen arrived. With the failure of the prediction in the spring of 1844, the Protestant churches rejected Miller’s rule of a day for a year, and became the daughters of Babylon. That message was thereafter empowered in the summer of 1844, when it was joined by the message of the Midnight Cry. With the fulfillment of the message of the Midnight Cry on October 22, 1844, the third angel arrived with his message.

Primul înger a sosit anunțând începerea judecății în 1798, dar mesajul se întemeia pe validitatea identificării făcute de William Miller, potrivit căreia o zi în profeția biblică reprezintă un an. Acel principiu a fost confirmat „la 11 august 1840”, iar primul mesaj a primit putere. Odată cu eșecul predicției revenirii lui Hristos în anul biblic 1843, care s-a extins în anul 1844, a sosit al doilea înger din capitolul paisprezece al Apocalipsei. Odată cu eșecul predicției în primăvara anului 1844, bisericile protestante au respins regula lui Miller a unei zile pentru un an și au devenit fiicele Babilonului. Acel mesaj a primit apoi putere în vara anului 1844, când i s-a alăturat mesajul Strigătului de la miezul nopții. Odată cu împlinirea mesajului Strigătului de la miezul nopții la 22 octombrie 1844, al treilea înger a sosit cu mesajul său.

Due to the disobedience of Laodicean Adventism in 1863, God’s people were assigned to repeat the history of ancient Israel’s wandering in the wilderness. The empowerment of the third message would wait until September 11, 2001. Each of the three messages arrive in history and are thereafter empowered.

Din pricina neascultării adventismului laodicean în 1863, poporului lui Dumnezeu i s-a rânduit să repete istoria rătăcirii Israelului antic în pustie. Împuternicirea celei de-a treia solii avea să aștepte până la 11 septembrie 2001. Fiecare dintre cele trei solii intră în istorie și este apoi împuternicită.

Jehoiakim and Cyrus represent the empowerment of the first angel, not its arrival. Though Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah, and though he represents the first angel’s message, the prophetic characteristics that he, and also Cyrus, demonstrate that they are both symbols of the empowerment of the first angel, and not symbols of the arrival of the first angel. The arrival of the first message in the history of Jehoiakim was Manasseh, the first of the last seven kings of Judah.

Ioiachim și Cirus reprezintă împuternicirea primului înger, nu sosirea lui. Deși Ioiachim a fost primul dintre ultimii trei regi ai lui Iuda și, deși el reprezintă solia primului înger, caracteristicile profetice pe care le prezintă atât el, cât și Cirus, dovedesc că amândoi sunt simboluri ale împuternicirii primului înger și nu simboluri ale sosirii primului înger. În istoria lui Ioiachim, Manase a fost sosirea primei solii, primul dintre ultimii șapte regi ai lui Iuda.

Seven kings preceded the complete and final destruction of Jerusalem. Those seven kings represent a progressive history, as was the history they typified from 1798 to 1844. The first angel arrived in 1798, and the third arrived on October 22, 1844. The history of 1798 to 1844, is the history of the first and second angels. The history of the third angel began in 1844. When Sister White identifies the symbolism of the seven thunders of Revelation chapter ten, she says the seven thunders represent the history of the first and second angels, but not the third angel.

Șapte regi au precedat distrugerea completă și definitivă a Ierusalimului. Acei șapte regi reprezintă o istorie progresivă, așa cum a fost istoria pe care au prefigurat-o între 1798 și 1844. Primul înger a venit în 1798, iar al treilea a venit la 22 octombrie 1844. Istoria din 1798 până în 1844 este istoria primului și a celui de-al doilea înger. Istoria celui de-al treilea înger a început în 1844. Când Sora White identifică simbolismul celor șapte tunete din capitolul zece al Apocalipsei, ea afirmă că cele șapte tunete reprezintă istoria primului și a celui de-al doilea înger, dar nu pe cea a celui de-al treilea înger.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Lumina specială dată lui Ioan, care a fost exprimată în cele șapte tunete, a fost o schițare a evenimentelor care aveau să se petreacă sub soliile primului și ale celui de-al doilea înger.” Comentariul biblic adventist de ziua a șaptea, volumul 7, 971.

The history of the seven thunders of Revelation chapter ten, emphasize the history of the empowerment of the first angel on August 11, 1840 through to the great disappointment on October 22, 1844, but it none-the-less, includes the entire history of the first and second angels. The general application of the seven thunders is that it represents 1798 through to October 22, 1844. The history of the arrival of the first angel from 1798 to the great disappointment is the history of the first and second angels, and it is prophetically represented as seven thunders. The seven thunders were also typified by the last seven kings of Judah. The last three of those kings were not only identifying sequential kings, but together they are one symbol made up of a first, middle and last.

Istoria celor șapte tunete din capitolul zece al Apocalipsei accentuează istoria împuternicirii primului înger la 11 august 1840 până la Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844, însă, cu toate acestea, include întreaga istorie a primului și a celui de-al doilea înger. Aplicarea generală a celor șapte tunete este că ele reprezintă perioada cuprinsă între 1798 și 22 octombrie 1844. Istoria sosirii primului înger, de la 1798 până la Marea Dezamăgire, este istoria primului și a celui de-al doilea înger, și este reprezentată profetic ca cele șapte tunete. Cele șapte tunete au fost de asemenea tipificate prin ultimii șapte regi ai lui Iuda. Ultimii trei dintre acei regi nu identifică doar regi succesivi, ci, împreună, constituie un singur simbol alcătuit din întâiul, mijlociul și cel din urmă.

In the history of the three angels, the first message was empowered on August 11, 1840, and both Jehoiakim and Cyrus typified that event.

În istoria celor trei îngeri, prima solie a fost întărită la 11 august 1840, iar atât Ioiachim, cât și Cirus au prefigurat acel eveniment.

We will continue to identify these most important truths in the next article.

În articolul următor vom continua să identificăm aceste adevăruri cele mai importante.

> “Strict integrity should be cherished by every student. Every mind should turn with reverent attention to the revealed word of God. Light and grace will be given to those who thus obey God. They will behold wondrous things out of his law. Great truths that have lain unheeded and unseen since the day of Pentecost, are to shine from God’s word in their native purity. To those who truly love God the Holy Spirit will reveal truths that have faded from the mind, and will also reveal truths that are entirely new. Those who eat the flesh and drink the blood of the Son of God will bring from the books of Daniel and Revelation truth that is inspired by the Holy Spirit. They will start into action forces that cannot be repressed. The lips of children will be opened to proclaim the mysteries that have been hidden from the minds of men. The Lord has chosen the foolish things of this world to confound the wise, and the weak things of the world to confound the mighty.

> O integritate riguroasă ar trebui să fie prețuită de fiecare student. Fiecare minte ar trebui să se îndrepte, cu atenție plină de reverență, către Cuvântul revelat al lui Dumnezeu. Lumină și har le vor fi date celor care astfel I se supun lui Dumnezeu. Ei vor vedea lucruri minunate din Legea Lui. Mari adevăruri care au zăcut nebăgate în seamă și nevăzute încă din ziua Cincizecimii vor străluci din Cuvântul lui Dumnezeu în puritatea lor originară. Celor care Îl iubesc cu adevărat pe Dumnezeu, Duhul Sfânt le va descoperi adevăruri care s-au șters din minte și, de asemenea, le va descoperi adevăruri cu totul noi. Cei care mănâncă trupul și beau sângele Fiului lui Dumnezeu vor aduce din cartea lui Daniel și din Apocalipsa adevăr inspirat de Duhul Sfânt. Ei vor pune în mișcare forțe care nu pot fi reprimate. Buzele copiilor vor fi deschise pentru a proclama tainele care au fost ascunse minților oamenilor. Domnul a ales lucrurile nebune ale acestei lumi ca să-i facă de rușine pe cei înțelepți, și lucrurile slabe ale lumii ca să-i facă de rușine pe cei puternici.

> “The Bible should not be brought into our schools to be sandwiched in between infidelity. The Bible must be made the groundwork and subject-matter of education. It is true that we know much more of the word of the living God than we knew in the past, but there is still much more to be learned. It should be used as the word of the living God, and esteemed as first, and last, and best in everything. Then will be seen true spiritual growth. The students will develop healthy religious characters, because they eat the flesh and drink the blood of the Son of God. But unless watched and nurtured, the health of the soul decays. Keep in the channel of light. Study the Bible. Those who serve God faithfully will be blessed. He who permits no faithful work to go unrewarded will crown every act of loyalty and integrity with special tokens of his love and approbation.” Review and Herald, August 17, 1897.

> „Biblia nu ar trebui să fie adusă în școlile noastre pentru a fi strecurată la mijloc între necredință. Biblia trebuie făcută temelia și conținutul educației. Este adevărat că știm mult mai mult din Cuvântul Dumnezeului celui viu decât știam în trecut, dar mai este încă mult de învățat. Ea trebuie folosită ca Cuvântul Dumnezeului celui viu și prețuită ca fiind cea dintâi, cea din urmă și cea mai bună în toate. Atunci se va vedea adevărata creștere spirituală. Elevii vor dezvolta caractere religioase sănătoase, pentru că mănâncă trupul și beau sângele Fiului lui Dumnezeu. Dar sănătatea sufletului decade, dacă nu este vegheată și hrănită. Rămâneți în canalul luminii. Studiați Biblia. Cei care Îi slujesc cu credincioșie lui Dumnezeu vor fi binecuvântați. Cel care nu îngăduie ca vreo lucrare credincioasă să rămână nerăsplătită va încununa fiecare act de loialitate și integritate cu semne speciale ale iubirii și aprobării Sale.” Review and Herald, 17 august 1897.

Back to Articles