Article

# Elijah - Number Five

Ilie – Numărul cinci

Prophetic Silence

Tăcerea profetică

Author

Jeff Pippenger

Published

October 3, 2023

Formats

PDF
Word

When Elijah had Ahab summon all Israel to Carmel it prefigured God bringing the church out of the Dark Ages in 1798 after three and a half years of persecution and leading them to 1844 and thereafter to 1863. Those three dates are the final three waymarks of the structure of the “seven times” as set forth by Isaiah in chapter seven.

Când Ilie i-a poruncit lui Ahab să adune tot Israelul la Carmel, aceasta a prefigurat faptul că Dumnezeu a scos Biserica din Evul Întunecat în 1798, după trei ani și jumătate de persecuție, și a călăuzit-o spre 1844 și apoi spre 1863. Aceste trei date sunt ultimele trei repere ale structurii «de șapte ori», așa cum este prezentată de Isaia în capitolul al șaptelea.

The same history of 1798, 1844 and 1863 was also typified when Moses led the children of Israel out of the slavery of Egypt unto Mount Sinai. The history of the first and second angels represent the Millerite movement which began at the time of the end in 1798 and continued until the movement became a church in 1863. Elijah and Moses are the two primary witnesses of the Millerite history, and they are the two primary witnesses in the book of Revelation during the history of the third angel.

Aceeași istorie din 1798, 1844 și 1863 a fost de asemenea prefigurată atunci când Moise i-a condus pe fiii lui Israel din robia Egiptului spre Muntele Sinai. Istoria primului și a celui de-al doilea înger reprezintă mișcarea millerită, care a început la timpul sfârșitului în 1798 și a continuat până când mișcarea a devenit o biserică în 1863. Ilie și Moise sunt cei doi martori principali ai istoriei millerite, și ei sunt cei doi martori principali în cartea Apocalipsei în timpul istoriei îngerului al treilea.

The Millerite movement marks the beginning of the everlasting gospel of Revelation fourteen and Future for America marks the ending. Between the beginning movement of the Millerites and the ending movement, we find the Seventh-day Adventist church. According to Adventist church historians in 1856, the remnant of the Millerite movement entered into the Laodicean condition, thus ending the Philadelphian period that represented 1798 through 1856.

Mișcarea millerită marchează începutul evangheliei veșnice din Apocalipsa 14, iar Future for America marchează încheierea. Între mișcarea de început a milleriților și mișcarea de încheiere se află Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea. Potrivit istoricilor Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea, în 1856 rămășița mișcării millerite a intrat în starea laodiceană, punând astfel capăt perioadei filadelfiene, care a reprezentat intervalul 1798–1856.

In the previous article we demonstrated that inspiration aligned the disappointment of the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. At that point the test of the Sabbath as represented by the manna arrived in the history of Moses. At the same prophetic point, the light that came from the Most Holy Place began a process of testing and purification starting with the Sabbath, for those who had crossed the sea and entered by faith into the Most Holy Place. The testing process that preceded 1844 began in Moses’ history at his birth and for the Millerites in 1798 with the increase of knowledge that Daniel identified would produce a three-step testing process that led to judgment.

În articolul precedent am demonstrat că inspirația a corelat dezamăgirea legată de trecerea Mării Roșii cu Marea Dezamăgire din 1844. În acel moment, proba Sabatului, reprezentată de mana, a intervenit în istoria lui Moise. În același punct profetic, lumina care venea din Sfânta Sfintelor a inițiat un proces de testare și purificare, începând cu Sabatul, pentru cei care trecuseră marea și intraseră prin credință în Sfânta Sfintelor. Procesul de testare care a precedat 1844 a început, în istoria lui Moise, odată cu nașterea sa, iar pentru Milleriți, în 1798, odată cu sporirea cunoștinței pe care Daniel a arătat că avea să producă un proces de testare în trei etape care ducea la judecată.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Mulți vor fi curățiți, albiți și lămuriți; dar cei răi vor face răul; iar niciunul dintre cei răi nu va înțelege; însă cei înțelepți vor înțelege. Daniel 12:10.

The opening of the judgment on October 22, 1844 was typified by the judgment of Pharaoh beginning with the firstborn of Egypt and ending in the waters of the Red Sea. Once the wise entered into the Most Holy Place by faith, or crossed through the Red Sea, the testing process that had begun at the time of the end in 1798 continued on beyond 1844. In the history of Moses, it was represented by ten tests, which Israel failed at every step. The last of the ten tests was when the twelve spies searched out the Promised Land. The first test in Moses’ history was the manna test that represents the Sabbath, and for the Millerites the Sabbath was identified as the first test after October 22, 1844. The first test being the Sabbath in both parallel histories, the following nine tests in the history of Moses identifies that post-1844, there would be a series of tests that would lead to the entrance of either the Promised Land or the wilderness of death. 1863 represents the final test for the Millerite movement. We will begin this consideration when the twelve spies return with their reports of the Promised Land.

Deschiderea judecății la 22 octombrie 1844 a fost prefigurată de judecata asupra lui Faraon, care a început cu întâii-născuți ai Egiptului și s-a încheiat în apele Mării Roșii. După ce cei înțelepți au intrat, prin credință, în Sfânta Sfintelor, sau au trecut prin Marea Roșie, procesul de testare care începuse la vremea sfârșitului, în 1798, a continuat dincolo de 1844. În istoria lui Moise, acesta a fost reprezentat prin zece probe, pe care Israel nu le-a trecut la fiecare pas. Ultima dintre cele zece probe a fost atunci când cei doisprezece iscoade au iscodit Țara Făgăduinței. Prima probă din istoria lui Moise a fost proba manei, care reprezintă Sabatul, iar pentru mileriți Sabatul a fost identificat ca prima probă după 22 octombrie 1844. De vreme ce în ambele istorii paralele prima probă este Sabatul, cele nouă probe următoare din istoria lui Moise indică faptul că, după 1844, urma să existe o serie de probe care aveau să ducă fie la intrarea în Țara Făgăduinței, fie în pustia morții. Anul 1863 reprezintă proba finală pentru mișcarea milerită. Vom începe această analiză atunci când cei doisprezece iscoade se vor întoarce cu rapoartele lor despre Țara Făgăduinței.

> And they returned from searching of the land after forty days. And they went and came to Moses, and to Aaron, and to all the congregation of the children of Israel, unto the wilderness of Paran, to Kadesh; and brought back word unto them, and unto all the congregation, and showed them the fruit of the land. And they told him, and said, We came unto the land whither thou sentest us, and surely it floweth with milk and honey; and this is the fruit of it. Nevertheless the people be strong that dwell in the land, and the cities are walled, and very great: and moreover we saw the children of Anak there. The Amalekites dwell in the land of the south: and the Hittites, and the Jebusites, and the Amorites, dwell in the mountains: and the Canaanites dwell by the sea, and by the coast of Jordan. And Caleb stilled the people before Moses, and said, Let us go up at once, and possess it; for we are well able to overcome it. But the men that went up with him said, We be not able to go up against the people; for they are stronger than we. And they brought up an evil report of the land which they had searched unto the children of Israel, saying, The land, through which we have gone to search it, is a land that eateth up the inhabitants thereof; and all the people that we saw in it are men of a great stature. And there we saw the giants, the sons of Anak, which come of the giants: and we were in our own sight as grasshoppers, and so we were in their sight. Numbers 13:25–33.

> Și s-au întors din iscodirea țării după patruzeci de zile. Și au mers și au venit la Moise, la Aaron și la toată adunarea fiilor lui Israel, în pustia Paran, la Cadeș; și au adus știre lor și întregii adunări și le-au arătat rodul țării. Și i-au istorisit lui Moise și au zis: Am venit în țara în care ne-ai trimis și, într-adevăr, ea curge cu lapte și miere; și acesta este rodul ei. Totuși, poporul care locuiește în țară este puternic, iar cetățile sunt întărite și foarte mari; ba încă i-am văzut acolo pe fiii lui Anac. Amaleciții locuiesc în ținutul de la miazăzi; iar hitiții, iebusiții și amoriții locuiesc în munți; iar canaaniții locuiesc pe țărmul mării și de-a lungul Iordanului. Iar Caleb a liniștit poporul înaintea lui Moise și a zis: Să ne suim îndată și s-o stăpânim, căci ne stă în putere s-o biruim. Însă bărbații care se suiseră cu el au zis: Nu putem să ne suim împotriva poporului, căci este mai puternic decât noi. Și au răspândit între fiii lui Israel o veste rea despre țara pe care o iscodiseră, zicând: Țara prin care am trecut ca s-o iscodim este o țară care își mănâncă locuitorii, și tot poporul pe care l-am văzut în ea sunt oameni de statură foarte mare. Și acolo i-am văzut pe uriași, pe fiii lui Anac, care se trag din uriași; și ni se părea, în ochii noștri, că suntem ca niște lăcuste, și tot așa eram și în ochii lor. Numeri 13:25-33.

This passage from Numbers has some very important truths to take note of, that might be easily overlooked when not considering the history represented therein as typifying the Millerite movement. One point is that the rebels with the “evil report” were failing their tenth and final test, and at that final test two classes of people were manifested. The two classes which have been developing through the history of the previous nine tests manifested their characters based upon which “report” they choose to accept. In 1863, Millerite Adventism rejected Moses’ report as represented by the prophecy of slavery in Leviticus twenty-six. The report presented by Joshua and Caleb was simply the repetition of God’s “report” throughout the history of their deliverance from slavery. From the birth of Moses onward, God had promised that He would take them out of slavery and into the land that had been promised to Abraham centuries before. Joshua and Caleb represent those who stood upon the foundational report, the other ten spies rejected that God had actually given that report.

Această pericopă din Numeri cuprinde câteva adevăruri foarte importante de care trebuie să se ia aminte, adevăruri ce pot fi lesne trecute cu vederea dacă nu se ia în considerare istoria reprezentată acolo ca tipificând mișcarea millerită. Un aspect este că răzvrătiții cu „raportul rău” eșuau la a zecea și ultima lor probă, iar la acea probă finală s-au manifestat două clase de oameni. Cele două clase care se dezvoltaseră de-a lungul istoriei celor nouă probe anterioare și-au manifestat caracterul în funcție de care „raport” au ales să îl accepte. În 1863, adventismul millerit a respins raportul lui Moise așa cum era reprezentat de profeția robiei din Leviticul douăzeci și șase. Raportul prezentat de Iosua și Caleb era pur și simplu repetarea „raportului” lui Dumnezeu de-a lungul istoriei izbăvirii lor din robie. Încă de la nașterea lui Moise, Dumnezeu făgăduise că îi va scoate din robie și îi va duce în țara care îi fusese făgăduită lui Avraam cu secole înainte. Iosua și Caleb îi reprezintă pe aceia care au stat pe temeiul raportului fundamental; ceilalți zece iscoade au respins faptul că Dumnezeu dăduse într-adevăr acel raport.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:1–4.

> Și toată adunarea și-a ridicat glasul și a strigat; și poporul a plâns în noaptea aceea. Și toți fiii lui Israel au cârtit împotriva lui Moise și împotriva lui Aaron; iar toată adunarea le-a zis: O, de-am fi murit în țara Egiptului! sau de-am fi murit în pustia aceasta! Și pentru ce ne-a adus Domnul în țara aceasta, ca să cădem de sabie, iar nevestele noastre și copiii noștri să fie de pradă? N-ar fi oare mai bine pentru noi să ne întoarcem în Egipt? Și au zis unul către altul: Să ne alegem o căpetenie și să ne întoarcem în Egipt. Numeri 14:1-4.

When in 1863 James White wrote an article in the Review and Herald rejecting Miller’s understanding of the “seven times” and in the same year Uriah Smith published the counterfeit chart that was void of any reference to the “seven times” of Leviticus, both White and Smith set aside the work of William Miller and employed the biblical methodology of apostate Protestantism. The methodology of apostates who they had recently identified as the “daughters of Babylon,” was employed as the argument to reject the message of Miller that had been directed by the angel Gabriel. At the tenth test for ancient Israel they directly said, “Let us make a captain, and let us return to Egypt.” The failure at the tenth and final test is based upon a rejection of the “report” that was consistent with the report from the beginning, and a desire to return to the slavery of Egypt. When Jeremiah symbolically represented those who had been disappointed at the failed prediction of 1843, God specifically called him to return to God and his previous fervor for the message, but also commanded him to never return to those who had been identified as the daughters of Babylon.

Când, în 1863, James White a scris un articol în Review and Herald respingând înțelegerea lui Miller a „celor șapte vremi”, iar în același an Uriah Smith a publicat diagrama contrafăcută, lipsită de orice referire la „cele șapte vremi” din Levitic, atât White, cât și Smith au dat deoparte lucrarea lui William Miller și au adoptat metodologia de interpretare biblică a protestantismului apostat. Metodologia celor apostaziați, pe care ei îi identificaseră de curând drept „fiicele Babilonului”, a fost folosită ca argument pentru a respinge solia lui Miller, care fusese îndrumată de îngerul Gabriel. La a zecea probă pentru Israelul antic, ei au spus direct: „Să ne alegem o căpetenie și să ne întoarcem în Egipt.” Eșecul la a zecea și ultima probă se întemeiază pe respingerea „raportului” care era în concordanță cu raportul de la început și pe dorința de a se întoarce la robia Egiptului. Când Ieremia i-a reprezentat simbolic pe cei care fuseseră dezamăgiți de predicția eșuată din 1843, Dumnezeu l-a chemat în mod specific să se întoarcă la Dumnezeu și la fervoarea sa de odinioară pentru solie, dar i-a poruncit, de asemenea, să nu se mai întoarcă niciodată la cei care fuseseră identificați drept fiicele Babilonului.

> Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. Jeremiah 15:19.

> De aceea, așa zice Domnul: Dacă te întorci, te voi aduce iarăși și vei sta înaintea Mea; iar dacă vei scoate ce este de preț din ceea ce este josnic, vei fi ca gura Mea: ei să se întoarcă la tine, dar tu să nu te întorci la ei. Ieremia 15:19.

In 1863, James White and Uriah Smith appointed a new captain to lead them back to where they had been commanded not to go. Joshua and Caleb represent those who desired to go forward, White and Smith represent those who desired to go back.

În 1863, James White și Uriah Smith au numit o nouă căpetenie care să-i conducă înapoi acolo unde li se poruncise să nu meargă. Iosua și Caleb îi reprezintă pe cei care doreau să înainteze, iar White și Smith îi reprezintă pe cei care doreau să se întoarcă.

Another point that needs to be marked in the passage from the passage in Numbers is that the final rebellion which condemns all the rebels to die in the wilderness over the next forty years, is one of the two primary references that establish the day for a year principle of Bible prophecy, which was perhaps the most essential prophetic rule that Miller was used to open up the message of the everlasting gospel and the first angel. The other biblical witness to the rule is found in the book of Ezekiel.

Un alt aspect care trebuie subliniat în pasajul din Numeri este că răzvrătirea finală, care îi condamnă pe toți răzvrătiții să moară în pustie în următorii patruzeci de ani, este una dintre cele două referințe primare care stabilesc principiul zi pentru an al profeției biblice, principiu care a fost, poate, cea mai esențială regulă profetică prin care Miller a fost folosit pentru a deschide mesajul evangheliei veșnice și al primului înger. Cealaltă mărturie biblică a acestei reguli se găsește în cartea lui Ezechiel.

> And when thou hast accomplished them, lie again on thy right side, and thou shalt bear the iniquity of the house of Judah forty days: I have appointed thee each day for a year. Ezekiel 4:6.

> Iar când le vei isprăvi, culcă-te iarăși pe partea ta dreaptă și vei purta nelegiuirea casei lui Iuda patruzeci de zile: ți-am rânduit fiecare zi pentru un an. Ezechiel 4:6.

What is often unnoticed with the two verses that established the day for a year principle is the historical context of both verses.

Ceea ce este adesea trecut cu vederea, în legătură cu cele două versete care au statornicit principiul zi pentru an, este contextul istoric al ambelor versete.

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. Numbers 14:34.

> După numărul zilelor în care ați iscodit țara, anume patruzeci de zile, pentru fiecare zi un an, veți purta pedeapsa nelegiuirilor voastre, adică patruzeci de ani, și veți cunoaște ruperea făgăduinței Mele. Numeri 14:34.

The verse in Numbers occurred at the beginning of ancient Israel and represented the rebellion of God’s covenant people, and the verse in Ezekiel occurred at the end of ancient Israel and represented the rebellion of God’s covenant people. The punishment in the beginning was death in the wilderness and the punishment at the end was slavery in their enemies’ land. The day for a year principle emphasizes the rebellion of a covenant people. Two punishments, one at the beginning and one at the ending, but both different. The first was death by attrition while journeying through the wilderness, the last was captivity and slavery in literal Babylon.

Versetul din Numeri a avut loc la începutul Israelului antic și a reprezentat răzvrătirea poporului legământului lui Dumnezeu, iar versetul din Ezechiel a avut loc la sfârșitul Israelului antic și a reprezentat răzvrătirea poporului legământului lui Dumnezeu. Pedeapsa de la început a fost moartea în pustie, iar pedeapsa de la sfârșit a fost robia în țara dușmanilor lor. Principiul zi pentru an subliniază răzvrătirea unui popor al legământului. Două pedepse, una la început și una la sfârșit, însă amândouă diferite. Cea dintâi a fost moartea prin stingere treptată în timpul călătoriei prin pustie, cea din urmă a fost captivitatea și robia în Babilonul literal.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying, The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not. But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have showed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness. And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. Numbers 14:5–19.

> Atunci Moise și Aaron au căzut cu fețele la pământ înaintea întregii adunări a copiilor lui Israel. Iar Iosua, fiul lui Nun, și Caleb, fiul lui Iefune, dintre cei care iscodiseră țara, și-au sfâșiat hainele; și au vorbit întregii adunări a copiilor lui Israel, zicând: Țara prin care am trecut ca s-o cercetăm este o țară deosebit de bună. Dacă Domnul Își va găsi plăcerea în noi, ne va aduce în această țară și ni-o va da: o țară în care curge lapte și miere. Numai să nu vă răzvrătiți împotriva Domnului și să nu vă temeți de poporul țării; căci sunt pâine pentru noi: ocrotirea lor s-a depărtat de la ei, iar Domnul este cu noi: nu vă temeți de ei. Dar toată adunarea a spus să-i ucidă cu pietre. Și slava Domnului s-a arătat în cortul întâlnirii înaintea tuturor copiilor lui Israel. Și Domnul i-a zis lui Moise: Până când Mă va disprețui acest popor? și până când nu vor crede în Mine, în ciuda tuturor semnelor pe care le-am arătat între ei? Îi voi lovi cu ciumă, îi voi lipsi de moștenire și voi face din tine un neam mai mare și mai puternic decât ei. Iar Moise a zis Domnului: Atunci egiptenii vor auzi lucrul acesta (căci Tu ai scos pe poporul acesta prin puterea Ta din mijlocul lor); și îl vor spune locuitorilor țării acesteia, fiindcă au auzit că Tu, Doamne, ești în mijlocul acestui popor, că Tu, Doamne, Te arăți față în față și că norul Tău stă deasupra lor, și că Tu mergi înaintea lor, ziua într-un stâlp de nor, iar noaptea într-un stâlp de foc. Acum, dacă vei omorî tot acest popor ca pe un singur om, neamurile care au auzit de faima Ta vor zice: „Pentru că Domnul n-a putut să aducă pe acest popor în țara pe care le-a jurat-o, de aceea i-a nimicit în pustiu.” Și acum, Te rog, să se arate mare puterea Domnului meu, după cum ai spus, zicând: Domnul este îndelung-răbdător și bogat în îndurare, iertând nelegiuirea și călcarea de lege, dar nicidecum nu lasă nepedepsit pe cel vinovat, cercetând nelegiuirea părinților în copii până la al treilea și al patrulea neam. Iartă, Te rog, nelegiuirea acestui popor după mărimea îndurării Tale și după cum ai iertat acest popor, din Egipt și până acum. Numeri 14:5-19.

The history represented in these verses became a biblical symbol that is called “the day of provocation.” The “day of provocation” is referenced in Psalm ninety-five, Jeremiah thirty-two and Hebrews three, but we will not address that symbol at this time. There is an important principle identified in the previous passage that must be recognized. The principle is also illustrated by the prophet Samuel, Lucifer, Ellen White and of course Moses in this passage.

Istoria reprezentată în aceste versete a devenit un simbol biblic numit „ziua provocării”. „Ziua provocării” este menționată în Psalmul 95, Ieremia 32 și Evrei 3, dar nu vom aborda acel simbol deocamdată. Există un principiu important identificat în pasajul anterior care trebuie recunoscut. Principiul este, de asemenea, ilustrat de profetul Samuel, Lucifer, Ellen White și, desigur, Moise în acest pasaj.

> And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. Now therefore hearken unto their voice: howbeit yet protest solemnly unto them, and show them the manner of the king that shall reign over them. And Samuel told all the words of the LORD unto the people that asked of him a king. And he said, This will be the manner of the king that shall reign over you: He will take your sons, and appoint them for himself, for his chariots, and to be his horsemen; and some shall run before his chariots. And he will appoint him captains over thousands, and captains over fifties; and will set them to ear his ground, and to reap his harvest, and to make his instruments of war, and instruments of his chariots. And he will take your daughters to be confectionaries, and to be cooks, and to be bakers. And he will take your fields, and your vineyards, and your oliveyards, even the best of them, and give them to his servants. And he will take the tenth of your seed, and of your vineyards, and give to his officers, and to his servants. And he will take your menservants, and your maidservants, and your goodliest young men, and your asses, and put them to his work. He will take the tenth of your sheep: and ye shall be his servants. And ye shall cry out in that day because of your king which ye shall have chosen you; and the Lord will not hear you in that day. Nevertheless the people refused to obey the voice of Samuel; and they said, Nay; but we will have a king over us; That we also may be like all the nations; and that our king may judge us, and go out before us, and fight our battles. And Samuel heard all the words of the people, and he rehearsed them in the ears of the Lord. And the Lord said to Samuel, Hearken unto their voice, and make them a king. And Samuel said unto the men of Israel, Go ye every man unto his city. 1 Samuel 8:5–22.

> Și au zis către el: Iată, tu ești bătrân, iar fiii tăi nu umblă pe căile tale; acum pune peste noi un rege care să ne judece, cum au toate neamurile. Dar cuvântul acesta n-a plăcut lui Samuel, când au zis: Dă-ne un rege ca să ne judece. Și Samuel s-a rugat Domnului. Și Domnul a zis lui Samuel: Ascultă glasul poporului în tot ce-ți spune; căci nu pe tine te-au lepădat, ci pe Mine M-au lepădat, ca să nu mai împărățesc peste ei. După toate faptele pe care le-au făcut din ziua când i-am scos din Egipt până în ziua de azi, părăsindu-Mă și slujind altor dumnezei, tot așa fac și cu tine. Acum deci ascultă glasul lor; numai că avertizează-i cu solemnitate și arată-le dreptul regelui care va domni peste ei. Și Samuel a spus tot cuvântul Domnului poporului care îi cerea un rege. Și a zis: Acesta va fi dreptul regelui care va domni peste voi: Vă va lua fiii și-i va rândui pentru sine, la carele lui și ca călăreți ai lui; și unii vor alerga înaintea carelor lui. Și își va rândui căpetenii peste mii și căpetenii peste cincizeci; și-i va pune să-i are pământul și să-i secere secerișul, și să-i facă uneltele de război și uneltele carelor lui. Vă va lua fiicele ca să fie preparatoare de miresme, bucătărese și coptorese. Și vă va lua ogoarele, viile și măslinișurile, cele mai bune dintre ele, și le va da slujitorilor săi. Va lua zeciuială din sămânța voastră și din viile voastre și o va da dregătorilor și slujitorilor săi. Vă va lua robii și roabele, pe tinerii voștri cei mai aleși și pe măgarii voștri, și-i va pune la lucrul lui. Va lua zeciuiala oilor voastre; și voi îi veți fi robi. Și în ziua aceea veți striga din pricina regelui pe care vi l-ați ales; dar Domnul nu vă va asculta în ziua aceea. Însă poporul n-a voit să asculte de glasul lui Samuel; și au zis: Nu, ci un rege să fie peste noi, ca și noi să fim ca toate neamurile, și regele nostru să ne judece, să iasă înaintea noastră și să lupte bătăliile noastre. Și Samuel a auzit toate cuvintele poporului și le-a spus în auzul Domnului. Și Domnul a zis lui Samuel: Ascultă-le glasul și pune-le un rege. Și Samuel a zis bărbaților lui Israel: Mergeți fiecare la cetatea lui. 1 Samuel 8:5-22.

In this passage ancient Israel rejected God as their king, and the history points forward to the time when they proclaimed they had no king but Caesar. They rejected God’s theocracy, and insisted that they be given a king from their own people, only to ultimately proclaim that their king was a Roman king. The Roman king in the last days is the pope of Rome.

În acest pasaj, Israelul antic L-a respins pe Dumnezeu ca rege al lor, iar această istorie anticipează vremea când au proclamat că nu aveau alt împărat decât Cezar. Ei au respins teocrația lui Dumnezeu și au insistat să li se dea un rege din mijlocul lor, doar pentru ca, în cele din urmă, să proclame că regele lor era un împărat roman. Împăratul roman din zilele de pe urmă este Papa Romei.

> But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. John 19:15.

> Dar ei au strigat: Ia-L, ia-L, răstignește-L! Pilat le-a zis: Pe Împăratul vostru să-L răstignesc? Arhiereii au răspuns: Noi nu avem alt împărat decât pe Cezar. Ioan 19:15.

The rejection of the theocracy was so offensive and personal to Samuel that he understood it as a rejection of his prophetic office. But God made sure that Samuel understood that their rejection was of God, and not the prophet. These two passages which set forth Moses’ and Samuel’s prophetic relationship to the rebellion of ancient Israel, the punishment for the rebellion that followed was not the end for ancient Israel. There was still a group represented by Joshua and Caleb that would enter the Promised Land, and in the story of Samuel the end of ancient Israel was at the conclusion of Israel’s kings, not the beginning.

Respingerea teocrației a fost atât de ofensatoare și de personală pentru Samuel, încât el a înțeles-o ca pe o respingere a oficiului său profetic. Dar Dumnezeu S-a îngrijit ca Samuel să înțeleagă că respingerea lor era îndreptată împotriva lui Dumnezeu, nu împotriva profetului. În aceste două pasaje, care prezintă relația profetică a lui Moise și a lui Samuel față de răzvrătirea Israelului antic, pedeapsa pentru răzvrătirea care a urmat nu a însemnat sfârșitul pentru Israelul antic. Mai exista încă un grup, reprezentat de Iosua și Caleb, care avea să intre în Țara Promisă, iar în istorisirea despre Samuel sfârșitul Israelului antic a survenit la încheierea domniei regilor lui Israel, nu la început.

Moses reasoned with God to continue to work with ancient Israel, for Moses reasoned to bring them to a conclusion at that point would misrepresent the sacred history of the deliverance of His people and His promise to lead them into the land God had promised to Abraham. The point here is that God chooses to allow rebellion to both occur and continue when He intends to use the rebellion as witness of the truth.

Moise a argumentat înaintea lui Dumnezeu pentru ca El să continue să lucreze cu Israelul din vechime, căci Moise a argumentat că a le pune capăt în acel moment ar denatura istoria sacră a izbăvirii poporului Său și făgăduința Sa de a-i conduce în țara pe care Dumnezeu o făgăduise lui Avraam. Ideea aici este că Dumnezeu alege să îngăduie ca răzvrătirea atât să aibă loc, cât și să continue, atunci când El intenționează să folosească răzvrătirea ca mărturie a adevărului.

The attitude of righteous indignation manifested by Samuel was also manifested by Ellen White.

Atitudinea de indignare dreaptă pe care a manifestat-o Samuel a fost manifestată, de asemenea, de Ellen White.

> “Never before have I seen among our people such firm self-complacency and unwillingness to accept and acknowledge light as was manifested at Minneapolis. I have been shown that not one of the company who cherished the spirit manifested at that meeting would again have clear light to discern the preciousness of the truth sent them from heaven until they humbled their pride and confessed that they were not actuated by the Spirit of God, but that their minds and hearts were filled with prejudice. The Lord desired to come near to them, to bless them and heal them of their backslidings, but they would not hearken. They were actuated by the same spirit that inspired Korah, Dathan, and Abiram. Those men of Israel were determined to resist all evidence that would prove them to be wrong, and they went on and on in their course of disaffection until many were drawn away to unite with them.

> Niciodată până atunci nu am văzut în rândul poporului nostru o atât de statornică mulțumire de sine și un asemenea refuz de a primi și a recunoaște lumina, cum s-a manifestat la Minneapolis. Mi s-a arătat că niciunul dintre cei care au întreținut duhul manifestat la acea adunare nu va avea din nou lumină clară pentru a discerne prețiozitatea adevărului trimis din cer până când nu își va smeri mândria și nu va mărturisi că nu era însuflețit de Duhul lui Dumnezeu, ci că mintea și inima îi erau pline de prejudecăți. Domnul dorea să Se apropie de ei, să-i binecuvânteze și să-i vindece de abaterile lor, dar ei n-au voit să asculte. Ei erau însuflețiți de același duh care i-a inspirat pe Core, Datan și Abiram. Acei bărbați ai lui Israel erau hotărâți să se împotrivească oricărei dovezi care i-ar fi dovedit că sunt în greșeală și au mers tot înainte pe calea răzvrătirii până când mulți au fost atrași să se unească cu ei.

> “Who were these? Not the weak, not the ignorant, not the unenlightened. In that rebellion there were two hundred and fifty princes famous in the congregation, men of renown. What was their testimony? ‘all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord?’ [Numbers 16:3]. When Korah and his companions perished under the judgment of God, the people whom they had deceived saw not the hand of the Lord in this miracle. The whole congregation the next morning charged Moses and Aaron, ‘Ye have killed the people of the Lord’ [verse 41], and the plague was upon the congregation, and more than fourteen thousand perished.

> Cine erau aceștia? Nu cei slabi, nu cei neștiutori, nu cei neluminați. În acea răscoală se aflau două sute cincizeci de căpetenii vestite în adunare, bărbați de renume. Care era mărturia lor? 'Toată adunarea este sfântă, fiecare dintre ei, și Domnul este în mijlocul lor: pentru ce, dar, vă ridicați voi mai presus de adunarea Domnului?' [Numeri 16:3]. Când Core și tovarășii lui au pierit sub judecata lui Dumnezeu, poporul pe care îl înșelaseră nu a văzut mâna Domnului în această minune. Întreaga adunare, a doua dimineață, i-a învinuit pe Moise și pe Aaron: 'Voi ați omorât poporul Domnului' [versetul 41], și molima a venit peste adunare, și au pierit mai mult de paisprezece mii.

> “When I purposed to leave Minneapolis, the angel of the Lord stood by me and said: ‘Not so; God has a work for you to do in this place. The people are acting over the rebellion of Korah, Dathan, and Abiram. I have placed you in your proper position, which those who are not in the light will not acknowledge; they will not heed your testimony; but I will be with you; My grace and power shall sustain you. It is not you they are despising, but the messengers and the message I send to My people. They have shown contempt for the word of the Lord. Satan has blinded their eyes and perverted their judgment; and unless every soul shall repent of this their sin, this unsanctified independence that is doing insult to the Spirit of God, they will walk in darkness. I will remove the candlestick out of his place except they repent and be converted, that I should heal them. They have obscured their spiritual eyesight. They would not that God would manifest His Spirit and His power; for they have a spirit of mockery and disgust at My word. Lightness, trifling, jesting, and joking are daily practiced. They have not set their hearts to seek Me. They walk in the sparks of their own kindling, and unless they repent they shall lie down in sorrow. Thus saith the Lord: Stand at your post of duty; for I am with thee, and will not leave thee nor forsake thee.’ These words from God I have not dared to disregard.” The 1888 Materials, 1067.

> Când mi-am propus să părăsesc Minneapolis, îngerul Domnului a stat lângă mine și a zis: "Nicidecum; Dumnezeu are o lucrare pentru tine de făcut în acest loc. Poporul repetă răzvrătirea lui Core, Datan și Abiram. Te-am așezat în locul tău cuvenit, pe care cei ce nu sunt în lumină nu-l vor recunoaște; nu vor lua în seamă mărturia ta; dar Eu voi fi cu tine; harul și puterea Mea te vor susține. Nu pe tine te disprețuiesc, ci pe solii și solia pe care o trimit poporului Meu. Au arătat dispreț față de cuvântul Domnului. Satana le-a orbit ochii și le-a pervertit judecata; și dacă nu se va pocăi fiecare suflet de acest păcat al lor, această independență nesfințită care aduce insultă Duhului lui Dumnezeu, vor umbla în întuneric. Voi lua sfeșnicul din locul lui, afară numai dacă se pocăiesc și se întorc, pentru ca Eu să-i vindec. Și-au întunecat vederea spirituală. N-au voit ca Dumnezeu să-Și manifeste Duhul Său și puterea Sa; căci au un duh de batjocură și dezgust față de cuvântul Meu. Ușurătatea, flecăreala, glumirea și glumele sunt practicate zilnic. Nu și-au pus inima să Mă caute. Ei umblă în scânteile focului aprins de ei înșiși, și dacă nu se pocăiesc se vor culca în întristare. Așa zice Domnul: Stai la postul tău de datorie; căci Eu sunt cu tine și nu te voi lăsa, nici nu te voi părăsi." Aceste cuvinte de la Dumnezeu n-am îndrăznit să le trec cu vederea. Materialele din 1888, 1067.

Sister White paralleled Samuel’s attitude and was told to remain with the rebels and their rebellion and “stand at” the “post” of her “duty.” She was commanded to stand her post, after she (the prophetess) had determined to leave the rebels and their rebellion unto themselves.

Sora White a avut o atitudine asemănătoare cu a lui Samuel și i s-a spus să rămână cu răzvrătiții, în mijlocul răzvrătirii lor, și să „stea la” „postul” „datoriei” ei. I s-a poruncit să rămână la postul ei, după ce ea (profetesa) hotărâse să-i lase pe răzvrătiți și răzvrătirea lor în seama lor.

The rule of first mention, which is a primary component of the principle of Alpha and Omega, identifies that the first time a subject is mentioned is of supreme importance. Connected with the very beginning of Lucifer’s rebellion was the fact that if God had wanted to, He had all the power necessary to eliminate Lucifer at Lucifer’s very first selfish thought that had originated within Lucifer’s mind. God could have removed Lucifer from the creation and He has the power that had He chosen to do so, He could have done it in such a fashion that no other angels would have even known what had happened. Of course, He did not do that, for among other things it would have been a denial of His character, but He does possess the creative power that would have allowed Him to do that very thing. But he didn’t do it. He patiently allowed the rebellion to become part of the witness of His character, part of the testimony of the controversy that had begun in heaven and was to ultimately come to the earth. This is what Moses’ dialogue accomplished for ancient Israel. God allowed the generation of rebels to die in the wilderness and used that history as a biblical example to further the truths connected with the everlasting gospel.

Regula primei mențiuni, care este o componentă fundamentală a principiului Alfa și Omega, stabilește că prima dată când un subiect este menționat are o importanță supremă. Legat de chiar începutul răzvrătirii lui Lucifer stă faptul că, dacă Dumnezeu ar fi voit, El avea toată puterea necesară pentru a-l elimina pe Lucifer chiar la primul gând egoist care își avusese originea în mintea lui Lucifer. Dumnezeu l-ar fi putut înlătura pe Lucifer din creație și are puterea ca, dacă ar fi ales să facă aceasta, ar fi putut să o facă într-un asemenea mod încât niciun alt înger nu ar fi știut măcar ce se întâmplase. Desigur, El nu a făcut aceasta, căci, între altele, ar fi însemnat o negare a caracterului Său; totuși, El posedă puterea creatoare care I-ar fi permis să facă tocmai acel lucru. Dar El nu a făcut-o. El a îngăduit cu răbdare ca răzvrătirea să devină parte a mărturiei caracterului Său, parte a mărturiei controversei care începuse în cer și care urma, în cele din urmă, să ajungă pe pământ. Aceasta a realizat dialogul lui Moise pentru Israelul antic. Dumnezeu a îngăduit ca generația de răzvrătiți să moară în pustie și a folosit acea istorie ca exemplu biblic pentru a avansa adevărurile legate de evanghelia veșnică.

So too, with the rejection of God as king in the days of Samuel. Samuel was instructed to go ahead and stand his post of duty, in spite of Samuel’s personal convictions and prophetic knowledge. This element of God’s prophetic and historical oversight is also recognized in the rebuilding of the temple after the Babylonian captivity. God predicted and governed every element of the seventy years of captivity; the return to Jerusalem, the rebuilding of Jerusalem, the temple and the streets and walls. He set forth the time prophecies that identified when they would be freed from captivity. He identified how many decrees there would be to mark the beginning of the twenty-three hundred years. He identified Cyrus by name, the heathen king that would begin the process with the first decree. All the elements of rebuilding Jerusalem and the temple were specifically identified and He raised up righteous men and prophets to accomplish the work.

Tot astfel a fost și respingerea lui Dumnezeu ca rege în zilele lui Samuel. Samuel a fost instruit să meargă înainte și să stea la postul său de slujire, în pofida convingerilor sale personale și a cunoașterii sale profetice. Acest element al ocârmuirii profetice și istorice a lui Dumnezeu este de asemenea recunoscut în rezidirea templului după captivitatea babiloniană. Dumnezeu a prevestit și a cârmuit fiecare element al celor șaptezeci de ani de captivitate: întoarcerea la Ierusalim, rezidirea Ierusalimului, a templului și a străzilor și a zidurilor. El a stabilit profețiile de timp care indicau momentul eliberării lor din captivitate. El a precizat câte decrete aveau să fie pentru a marca începutul celor două mii trei sute de ani. L-a numit pe Cirus pe nume, împăratul păgân care avea să înceapă procesul cu primul decret. Toate elementele rezidirii Ierusalimului și a templului au fost identificate în mod specific, iar El a ridicat oameni drepți și profeți pentru a împlini lucrarea.

In spite of all the obvious divine prophetic foreknowledge and intervention, the rebellion that had led to the captivity in Babylon had already brought to a conclusion His personal presence with the people of God. The shekinah glory never returned to the temple that was rebuilt. The entire history was employed to provide prophetic structure to the history at the end of the world, though the temple never again was blessed by the presence of the shekinah in the Most Holy Place. In that sense, the temple that was rebuilt was testimony not of God’s presence, but of Israel’s rebellion. Yet the prophets of that history, like as Samuel and Sister White at Minneapolis continued to serve in the capacity of prophets.

În pofida întregii preștiințe profetice divine evidente și a intervenției divine evidente, răzvrătirea care dusese la robia în Babilon pusese deja capăt prezenței Sale personale în mijlocul poporului lui Dumnezeu. Slava Șechinei nu s-a întors niciodată la templul reconstruit. Întreaga istorie a fost folosită pentru a furniza o structură profetică istoriei de la sfârșitul lumii, deși templul nu a mai fost niciodată binecuvântat de prezența Șechinei în Locul Preasfânt. În acest sens, templul reconstruit era mărturie nu a prezenței lui Dumnezeu, ci a răzvrătirii lui Israel. Totuși, profeții acelei istorii, precum Samuel și Sora White la Minneapolis, au continuat să slujească în calitate de profeți.

The rebellion of Lucifer is the first thing mentioned in the great controversy between Christ and Satan, and God allowed the rebellion to continue for His own purposes. Samuel, in spite of his righteous indignation against Israel’s desire to be like the other nations was directed to participate in anointing the first two kings. And the prophets of God participated in rebuilding God’s temple, the temple that would never again have the shekinah presence of God.

Răzvrătirea lui Lucifer este primul lucru menționat în marea controversă dintre Hristos și Satana, iar Dumnezeu a îngăduit ca răzvrătirea să continue pentru scopurile Sale proprii. Samuel, în pofida indignării sale drepte față de dorința lui Israel de a fi ca celelalte neamuri, a fost călăuzit să participe la ungerea primilor doi regi. Iar profeții lui Dumnezeu au participat la rezidirea templului lui Dumnezeu, templul care nu avea să mai aibă niciodată prezența Shekinah a lui Dumnezeu.

Those that employ their “dishes of fables” against the prophetic Word, in an attempt to cover up the rebellion of Adventism in 1863, and who choose to base their argument upon the logic that if anything happened wrong in 1863, the prophetess would have forbidden it, are willfully ignorant of the first principle that is identified in the very first mention of rebellion against God. God allows rebellion for His own purposes and if He chooses for His prophets to remain neutral or silent in the rebellions that might arrive, that is His choice.

Cei care întrebuințează „blidele de basme” împotriva Cuvântului profetic, în încercarea de a acoperi răzvrătirea adventismului din 1863, și care aleg să își întemeieze argumentația pe logica potrivit căreia, dacă s-ar fi întâmplat ceva greșit în 1863, profetesa ar fi interzis acel lucru, ignoră în mod voit primul principiu care este identificat chiar la prima menționare a răzvrătirii împotriva lui Dumnezeu. Dumnezeu îngăduie răzvrătirea pentru propriile Sale scopuri, iar dacă El alege ca profeții Săi să rămână neutri sau tăcuți în fața răzvrătirilor care ar putea surveni, aceasta este alegerea Lui.

As we begin to consider the testing process of 1844 through 1863, that has been typified by the ten tests ancient Israel failed after they crossed the Red Sea, it is essential to understand this biblical fact. God’s prophets function as His prophets in times of obedience and disobedience, and at times they do not protest issues that would appear on the surface as something a prophet would be expected to protest. At times they are obviously aware of the rebellion but are restrained and at other times the Lord holds His hand over their eyes in regard to the rebellion. When that perspective is recognized, 1863 becomes a significant waymark in the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, for both the horn of Protestantism and the horn of Republicanism.

Pe măsură ce începem să analizăm procesul de încercare din 1844 până în 1863, care a fost tipificat de cele zece încercări la care Israelul antic a eșuat după ce a trecut Marea Roșie, este esențial să înțelegem acest fapt biblic. Profeții lui Dumnezeu își exercită slujirea ca profeți ai Săi atât în vremuri de ascultare, cât și de neascultare, iar uneori nu protestează împotriva unor chestiuni care, la suprafață, ar părea a fi tocmai acelea împotriva cărora te-ai aștepta ca un profet să protesteze. Uneori sunt în mod evident conștienți de răzvrătire, dar sunt reținuți, iar alteori Domnul Își ține mâna peste ochii lor în ceea ce privește răzvrătirea. Când această perspectivă este recunoscută, anul 1863 devine un reper semnificativ în istoria celei de-a șasea împărății din profeția biblică, atât pentru cornul Protestantismului, cât și pentru cornul Republicanismului.

> I have also spoken by the prophets, and I have multiplied visions, and used similitudes, by the ministry of the prophets. Hosea 12:10.

> Am vorbit de asemenea prin profeți, am înmulțit viziunile și m-am folosit de asemănări, prin slujirea profeților. Osea 12:10.

Back to Articles