Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul o sută șaizeci și doi

Rome’s Prophetic Time: Unveiling the Vision

Timpul profetic al Romei: Dezvăluirea viziunii

Author

Jeff Pippenger

Published

March 27, 2024

Formats

PDF
Word

Rome establishes the vision, and Rome is revealed in its “time”. This is a statement by Sister White where she states what should be understood as the obvious:

Roma stabilește vedenia, iar Roma este descoperită la „vremea” ei. Aceasta este o afirmație a Sorei White, în care ea afirmă ceea ce ar trebui înțeles ca de la sine înțeles:

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> Apocalipsa este o carte pecetluită, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în zilele din urmă ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt bine definite, nu mistice și ininteligibile. În ea este reluată aceeași linie profetică precum în Daniel. Pe unele profeții, Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie acordată importanță acestora. Domnul nu repetă lucruri care nu au mare însemnătate. Manuscript Releases, volumul 9, 8.

The “Lord does not repeat things that are of no great consequence” and the “times” associated with Rome are repeated over and over. It is of “great consequence” to understand the “time” associated with Rome, for that is what reveals Rome as the subject that establishes the vision. Seven times the twelve hundred and sixty years of papal rule is directly referenced in Daniel and Revelation.

„Domnul nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate”, iar „vremurile” asociate cu Roma sunt repetate iar și iar. Este de „mare însemnătate” să se înțeleagă „vremea” asociată cu Roma, căci aceasta este ceea ce descoperă Roma ca fiind subiectul care stabilește viziunea. De șapte ori, cei o mie două sute șaizeci de ani ai domniei papale sunt menționați în mod direct în Daniel și Apocalipsa.

> And he shall speak great words against the most High, and shall wear out the saints of the most High, and think to change times and laws: and they shall be given into his hand until a time and times and the dividing of time. Daniel 7:25.

> El va rosti cuvinte mari împotriva Celui Preaînalt, îi va istovi pe sfinții Celui Preaînalt și își va pune în gând să schimbe vremurile și legile; și vor fi dați în mâna lui până la o vreme, vremuri și o jumătate de vreme. Daniel 7:25.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> Și am auzit pe omul îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului, când și-a ridicat mâna dreaptă și mâna stângă către cer și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremi și o jumătate de vreme; și când va isprăvi să sfărâme puterea poporului sfânt, toate aceste lucruri se vor sfârși. Daniel 12:7.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:2.

> Dar curtea din afară a templului, las-o la o parte și n-o măsura; căci a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Apocalipsa 11:2.

> And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:3.

> Și le voi da putere celor doi martori ai mei, și vor proroci o mie două sute șaizeci de zile, îmbrăcați în haine de sac. Apocalipsa 11:3.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. Revelation 12:6.

> Și femeia a fugit în pustie, unde are un loc pregătit de Dumnezeu, ca să fie hrănită acolo o mie două sute șaizeci de zile. Apocalipsa 12:6.

> And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:14.

> Și femeii i s-au dat două aripi ale unui vultur mare, ca să zboare în pustie, în locul ei, unde este hrănită o vreme, vremi și jumătate de vreme, departe de fața șarpelui. Apocalipsa 12:14.

> And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:5.

> Și i s-a dat o gură care rostea cuvinte mari și blasfemii; și i s-a dat putere să acționeze patruzeci și două de luni. Apocalipsa 13:5.

These seven direct references present different specific prophetic characteristics of Rome. It is in those passages that Rome is revealed. Sister White adds that these periods are also represented as “three years and a half or 1260 days.” You do not find either three and a half years or twelve hundred and sixty days” in the Bible. Sister White is simply applying the computation of the seven references accordingly.

Aceste șapte referințe directe prezintă diferite caracteristici profetice specifice Romei. În acele pasaje, Roma este revelată. Sora White adaugă că aceste perioade sunt, de asemenea, reprezentate ca „trei ani și jumătate sau 1260 de zile”. Nu se găsesc nici „trei ani și jumătate”, nici „o mie două sute șaizeci de zile” în Biblie. Sora White nu face decât să aplice în mod corespunzător calculul celor șapte referințe.

> “In chapter 13 (verses 1–10) is described another beast, ‘like unto a leopard,’ to which the dragon gave ‘his power, and his seat, and great authority.’ This symbol, as most Protestants have believed, represents the papacy, which succeeded to the power and seat and authority once held by the ancient Roman empire. Of the leopardlike beast it is declared: ‘There was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies…. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme His name, and His tabernacle, and them that dwell in heaven. And it was given unto him to make war with the saints, and to overcome them: and power was given him over all kindreds, and tongues, and nations.’ This prophecy, which is nearly identical with the description of the little horn of Daniel 7, unquestionably points to the papacy.

> În capitolul 13 (versetele 1-10) este descrisă o altă fiară, „asemănătoare cu un leopard”, căreia balaurul i-a dat „puterea lui, scaunul lui de domnie și o mare autoritate.” Acest simbol, așa cum au crezut cei mai mulți protestanți, reprezintă papalitatea, care a succedat la puterea, scaunul de domnie și autoritatea deținute odinioară de vechiul Imperiu Roman. Despre fiara asemănătoare cu leopardul se declară: „I s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule.... Și și-a deschis gura în hulă împotriva lui Dumnezeu, ca să hulească Numele Lui, cortul Lui și pe cei ce locuiesc în cer. Și i s-a dat să facă război cu sfinții și să-i biruiască; și i s-a dat stăpânire peste orice seminție, limbă și neam.” Această profeție, care este aproape identică cu descrierea cornului celui mic din Daniel 7, se referă, neîndoielnic, la papalitate.

> “‘Power was given unto him to continue forty and two months.’ And, says the prophet, ‘I saw one of his heads as it were wounded to death.’ And again: ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity: he that killeth with the sword must be killed with the sword.’ The forty and two months are the same as the ‘time and times and the dividing of time,’ three years and a half, or 1260 days, of Daniel 7—the time during which the papal power was to oppress God’s people. This period, as stated in preceding chapters, began with the supremacy of the papacy, A.D. 538, and terminated in 1798. At that time the pope was made captive by the French army, the papal power received its deadly wound, and the prediction was fulfilled, ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity.’” The Great Controversy, 439.

> "I s-a dat putere să continue timp de patruzeci și două de luni." Și, zice profetul: "Am văzut unul dintre capetele lui ca și cum ar fi fost rănit de moarte." Și iarăși: "Cel ce duce în robie va merge în robie; cel ce ucide cu sabia trebuie să fie ucis cu sabia." Cele patruzeci și două de luni sunt aceleași cu "o vreme, vremi și jumătatea unei vremi", trei ani și jumătate, sau 1260 de zile, din Daniel 7 — timpul în care puterea papală urma să asuprească poporul lui Dumnezeu. Această perioadă, așa cum s-a arătat în capitolele precedente, a început odată cu supremația papalității, în anul 538 d.Hr., și s-a încheiat în 1798. Atunci papa a fost luat captiv de armata franceză, puterea papală a primit rana de moarte, iar profeția s-a împlinit: "Cel ce duce în robie va merge în robie." Marea Controversă, 439.

With the inspired authority to also consider three and a half years as the “time” which “reveals” Rome, other biblical references to Rome emerge.

În virtutea autorității inspirate de a considera, de asemenea, trei ani și jumătate drept „timpul” care „dezvăluie” Roma, apar alte referințe biblice la Roma.

> But I tell you of a truth, many widows were in Israel in the days of Elias, when the heaven was shut up three years and six months, when great famine was throughout all the land. Luke 4:25.

> Dar vă spun în adevăr, erau multe văduve în Israel în zilele lui Ilie, când cerul a fost închis trei ani și șase luni, când a fost o mare foamete în toată țara. Luca 4:25.

The three and a half years of Elijah, connects the time with Jezebel, who is the symbol of papal Rome in the church of Thyatira.

Cei trei ani și jumătate ai lui Ilie pun în legătură perioada cu Izabela, care este simbolul Romei papale în Biserica din Tiatira.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Revelation 2:20, 21.

> Totuși am câteva lucruri împotriva ta, pentru că tu îngădui femeii aceleia, Izabela, care își zice proorociță, să învețe și să amăgească pe robii Mei să se desfrâneze și să mănânce din cele jertfite idolilor. Și i-am dat răgaz să se pocăiască de curvia ei; dar ea nu s-a pocăit. Apocalipsa 2:20, 21.

The “time” given the fourth church, represented by Jezebel, is also a “space.”

„Timpul” acordat celei de-a patra Biserici, reprezentată de Izabela, este totodată un „spațiu”.

> Elias was a man subject to like passions as we are, and he prayed earnestly that it might not rain: and it rained not on the earth by the space of three years and six months. James 5:17.

> Ilie era un om supus acelorași slăbiciuni ca și noi și s-a rugat cu stăruință să nu plouă; și n-a plouat pe pământ vreme de trei ani și șase luni. Iacov 5:17.

Commenting on the forty-two months being the same as the thousand two hundred and threescore days, Sister White identifies the period as “those days,” which Christ referred to.

Comentând asupra faptului că perioada de patruzeci și două de luni este aceeași cu perioada de o mie două sute șaizeci de zile, Sora White identifică această perioadă drept „acele zile”, la care S-a referit Hristos.

> “The periods here mentioned—‘forty and two months,’ and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.

> Perioadele menționate aici — „patruzeci și două de luni” și „o mie două sute șaizeci de zile” — sunt aceleași, reprezentând deopotrivă perioada în care Biserica lui Hristos avea să sufere asuprire din partea Romei. Cei 1260 de ani ai supremației papale au început în anul 538 d.Hr. și, în consecință, aveau să se încheie în 1798. Atunci o armată franceză a intrat în Roma și l-a făcut prizonier pe papă, iar acesta a murit în exil. Deși curând după aceea a fost ales un nou papă, ierarhia papală nu a mai fost de atunci în stare să exercite puterea pe care o deținuse mai înainte.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266.

> Persecuția Bisericii nu a continuat de-a lungul întregii perioade a celor 1260 de ani. Dumnezeu, în îndurarea Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Prevestind "marea strâmtorare" ce avea să vină asupra Bisericii, Mântuitorul a spus: "Dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nicio făptură n-ar fi scăpat; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate." Matei 24:22. Prin influența Reformei, persecuția a luat sfârșit înainte de 1798. Marea Luptă, 266.

Christ and Sister White identify the expression of “those days,” as the “time,” which identifies papal Rome. When Daniel speaks of the persecution which followed the placing of the papacy on the throne of the earth in verse thirty-one of chapter eleven, he speaks of that time of persecution as “many days.”

Hristos și Sora White identifică expresia „acelor zile” ca „timpul” care identifică Roma papală. Când Daniel, în versetul treizeci și unu al capitolului unsprezece, vorbește despre prigoana care a urmat așezării papalității pe tronul pământului, el numește acel timp de prigoană „multe zile”.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. And such as do wickedly against the covenant shall he corrupt by flatteries: but the people that do know their God shall be strong, and do exploits. And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Daniel 11:31–33.

> Și oști se vor ridica de partea lui; ele vor pângări Sfântul Locaș, cetățuia, vor înlătura jertfa necurmată și vor așeza urâciunea pustiirii. Pe cei ce se vor purta nelegiuit împotriva legământului îi va amăgi prin lingușiri; dar poporul care își cunoaște Dumnezeul va fi tare și va săvârși isprăvi. Cei pricepuți dintre popor vor învăța pe mulți; totuși vor cădea de sabie și de foc, prin robie și prin jaf, multe zile. Daniel 11:31-33.

Rome is revealed in connection with the prophetic time which is associated with it, that is why Paul says the man of sin will be revealed in “his time”. The fact that Rome establishes the vision, which if we do not know, we perish, identifies why that prophetic time is represented so often, and in so many ways, for God “does not repeat things that are of no great consequence.” In the previous verses, the end of the period of time is also marked.

Roma este descoperită în legătură cu timpul profetic care îi este asociat; de aceea Pavel spune că omul păcatului va fi descoperit la „vremea lui”. Faptul că Roma stabilește viziunea — pe care, dacă nu o cunoaștem, pierim — explică de ce acel timp profetic este reprezentat atât de des și în atâtea feluri, căci Dumnezeu „nu repetă lucruri care nu au mare însemnătate”. În versetele precedente este, de asemenea, marcat sfârșitul perioadei de timp.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> Și cei înțelepți dintre popor îi vor învăța pe mulți; totuși vor cădea prin sabie și prin flacără, prin robie și prin jaf, multe zile. Iar când vor cădea, vor primi un mic ajutor; dar mulți li se vor alipi prin lingușiri. Și unii dintre cei înțelepți vor cădea, ca să-i încerce, să-i curățească și să-i albească, până la vremea sfârșitului; căci încă este pentru o vreme hotărâtă. Daniel 11:33-35.

The “time of the end” “is yet for a time appointed.” The Hebrew word “appointed” is “moed,” and means a fixed time or an appointment. The prophetic relevance and importance of the “time appointed,” in the book of Daniel is identified by how often it is referenced. Very few Laodicean Adventists, if any, recognize that 1989, was a “time of the end,” and therefore 1989 was an appointed time. It was an appointment made by God, when He would unseal the knowledge for the movement of the one hundred and forty-four thousand. For this reason, the book of Daniel provides witnesses to the fact that the “time appointed” marks the arrival of “the time of the end”. In Daniel eight, this prophetic symbol is set forth.

"Vremea sfârșitului" "este încă pentru o vreme hotărâtă." Cuvântul ebraic pentru "appointed" este "moed" și înseamnă un timp fixat sau o întâlnire. Relevanța și importanța profetică ale "vremii hotărâte" în cartea lui Daniel sunt evidențiate de frecvența cu care este menționată. Foarte puțini adventiști laodiceeni, dacă există vreunul, recunosc că 1989 a fost o "vreme a sfârșitului" și, prin urmare, 1989 a fost o vreme hotărâtă. A fost un termen stabilit de Dumnezeu, când El avea să desigileze cunoașterea pentru mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Din acest motiv, cartea lui Daniel aduce mărturie că "vremea hotărâtă" marchează sosirea "vremii sfârșitului". În Daniel 8, acest simbol profetic este prezentat.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:16–19.

> Și am auzit glasul unui om între malurile Ulaiului, care a strigat și a zis: «Gavriil, fă-l pe omul acesta să înțeleagă vedenia.» Atunci el s-a apropiat de locul unde mă aflam; și, când a venit, m-am înspăimântat și am căzut cu fața la pământ; dar el mi-a zis: «Înțelege, fiule al omului, că vedenia este pentru vremea sfârșitului.» Iar pe când vorbea el cu mine, am fost cufundat într-un somn adânc, cu fața la pământ; dar m-a atins și m-a ridicat în picioare. Și a zis: «Iată, te voi face să cunoști ce va fi la sfârșitul de pe urmă al mâniei; căci la vremea hotărâtă va fi sfârșitul.» Daniel 8:16-19.

As with chapter eleven, the word “end,” in “time of the end” in these verses is a different Hebrew word than is translated as “appointed.” The time of the end is representing a period that commences at the time appointed. The “time appointed” (moed) is an appointment, and the time of the end (the Hebrew word “gets”) is a period of time, which begins at the time appointed. It is the “time” that reveals Rome, and that “time” is so important that the end of that period of time, and the period which follows the end of that time, are represented by several witnesses. In verse twenty-four of chapter eleven of Daniel, pagan Rome is identified as ruling the world for a “time.”

Ca în capitolul unsprezece, cuvântul „sfârșit”, din expresia „timpul sfârșitului”, în aceste versete, este un alt cuvânt ebraic decât acela tradus prin „hotărât”. „Timpul sfârșitului” reprezintă o perioadă care începe la „vremea hotărâtă”. „Vremea hotărâtă” (moed) este un soroc, iar „timpul sfârșitului” (cuvântul ebraic „gets”) este o perioadă de timp, care începe la vremea hotărâtă. Este „timpul” care descoperă Roma, iar acel „timp” este atât de important, încât sfârșitul acelei perioade de timp, precum și perioada care urmează sfârșitului acelui timp, sunt mărturisite de mai mulți martori. În versetul douăzeci și patru al capitolului unsprezece din Daniel, Roma păgână este identificată ca stăpânind lumea pentru un „timp”.

A symbolic “time,” is three hundred and sixty years, for there are three hundred and sixty days in a biblical year. Pagan Rome ruled for a “time,” and papal Rome ruled for “a time, times and half a time.” Modern Rome rules for a symbolic “hour,” or a symbolic “forty-two months.” There is no prophetic time after 1844, so the “hour” and the “forty-two months” is the period from the soon-coming Sunday law unto the close of human probation. But pagan Rome ruled supremely from the Battle of Actium in 31 BC, until Constantine moved the capital of the empire to Constantinople in the year 330. We know the following verses are speaking of pagan Rome, for Christ is represented as the “prince of the covenant” that “shall be broken” when He was crucified. The power then ruling was pagan Rome, so the verses we are now going to look at identify pagan Rome.

Un "timp" simbolic este de trei sute șaizeci de ani, deoarece un an biblic are trei sute șaizeci de zile. Roma păgână a stăpânit "un timp", iar Roma papală a stăpânit "o vreme, vremi și jumătate de vreme". Roma modernă stăpânește pe durata unui "ceas" simbolic sau a "patruzeci și două de luni" simbolice. Nu mai există timp profetic după 1844, așadar "ceasul" și "patruzeci și două de luni" reprezintă perioada de la iminenta lege duminicală până la închiderea timpului de probă al omenirii. Însă Roma păgână a stăpânit în mod suprem de la bătălia de la Actium, în anul 31 î.Hr., până când Constantin a mutat capitala imperiului la Constantinopol, în anul 330. Știm că versetele următoare vorbesc despre Roma păgână, întrucât Hristos este prezentat ca "prințul legământului" care "va fi frânt" atunci când a fost răstignit. Puterea care stăpânea atunci era Roma păgână, astfel încât versetele pe care le vom privi acum identifică Roma păgână.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:21–24.

> Și în locul lui se va ridica un om disprețuit, căruia nu i se va da onoarea împărăției; dar el va veni pașnic și va dobândi împărăția prin lingușiri. Și cu oștiri ca un potop vor fi măturate dinaintea lui și zdrobite; da, chiar și căpetenia legământului. Și după ce se va încheia un legământ cu el, va lucra cu înșelăciune; căci se va ridica și se va întări cu puțini oameni. Va intra pașnic chiar în locurile cele mai îmbelșugate ale provinciei; și va face ceea ce părinții lui n-au făcut, nici părinții părinților lui; va împrăștia între ei prada, jaful și bogățiile; da, și își va pune la cale uneltirile împotriva cetăților întărite, până la o vreme. Daniel 11:21-24.

The word “against” in the last phrase of the verses actually means “from,” and the verse is saying that pagan Rome shall rule (forecast his devices) “from” its stronghold (the City of Rome) for three hundred and sixty years.

Cuvântul „against” din ultima expresie a versetelor înseamnă, de fapt, „from”, iar versetul afirmă că Roma păgână va domni (își va plănui uneltirile) „din” fortăreața sa (Cetatea Romei) timp de trei sute șaizeci de ani.

> “‘VERSE 24. He shall enter peacefully even upon the fattest places of the province: and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strongholds, even for a time.’

> 'VERSETUL 24. Va intra în pace chiar în cele mai grase locuri ale provinciei: și va face ceea ce părinții lui nu au făcut, nici părinții părinților lui; va împărți între ei prada, jaful și bogățiile: da, își va pune la cale uneltirile împotriva cetăților întărite, până la o vreme.'

> “The usual manner in which nations had, before the days of Rome, entered upon valuable provinces and rich territory, was by war and conquest. Rome was now to do what had not been done by the fathers or the fathers’ fathers; namely, receive these acquisitions through peaceful means. The custom, before unheard of, was now inaugurated, of kings leaving by legacy their kingdoms to the Romans. Rome came into possession of large provinces in this manner.

> Modul obișnuit în care națiunile, înainte de epoca Romei, puneau stăpânire pe provincii de preț și pe teritorii bogate era prin război și cucerire. Roma avea acum să facă ceea ce nu se făcuse nici de către părinți, nici de către părinții părinților: să primească aceste dobândiri prin mijloace pașnice. Se inaugura acum obiceiul, până atunci nemaiauzit, ca regii să-și lase prin legat testamentar regatele romanilor. Roma a intrat în posesia unor întinse provincii în acest fel.

> “And those who thus came under the dominion of Rome derived no small advantage therefrom. They were treated with kindness and leniency. It was like having the prey and spoil distributed among them. They were protected from their enemies, and rested in peace and safety under the aegis of the Roman power.

> Și cei care astfel au ajuns sub stăpânirea Romei au dobândit nu puțin folos din aceasta. Au fost tratați cu blândețe și îngăduință. Era ca și cum prada și bunurile de război le-ar fi fost împărțite. Erau ocrotiți de dușmanii lor și își aflau odihna în pace și siguranță sub egida puterii romane.

> “To the latter portion of this verse, Bishop Newton gives the idea of forecasting devices from strongholds, instead of against them. This the Romans did from the strong fortress of their seven-hilled city. ‘Even for a time;’ doubtless a prophetic time, 360 years. From what point are these years to be dated? Probably from the event brought to view in the following verse.

> Pentru porțiunea din urmă a acestui verset, episcopul Newton propune interpretarea potrivit căreia este vorba de a urzi mașinațiuni din cetăți întărite, în loc de împotriva lor. Acest lucru l-au făcut romanii din puternica fortăreață a orașului lor cu șapte coline. „Chiar pentru un timp”; fără îndoială un timp profetic, 360 de ani. De la ce punct trebuie datați acești ani? Probabil de la evenimentul adus în vedere în versetul următor.

> “‘VERSE 25. And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him.’

> VERSETUL 25. Și își va stârni puterea și curajul împotriva împăratului de la miazăzi cu o mare oaste; iar împăratul de la miazăzi va fi stârnit la bătălie cu o oaste foarte mare și puternică; dar nu va rămâne în picioare, căci se vor urzi uneltiri împotriva lui.

> “By verses 23 and 24 we are brought down this side of the league between the Jews and the Romans, BC 161, to the time when Rome had acquired universal dominion. The verse now before us brings to view a vigorous campaign against the king of the south, Egypt, and the occurrence of a notable battle between great and mighty armies. Did such events as these transpire in the history of Rome about this time?—They did. The war was the war between Egypt and Rome; and the battle was the battle of Actium. Let us take a brief view of the circumstances that led to this conflict.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 271–273.

> „Prin versetele 23 și 24 suntem aduși dincoace de alianța dintre iudei și romani, 161 î.Hr., până la vremea când Roma dobândise stăpânire universală. Versetul aflat acum înaintea noastră aduce în atenție o campanie viguroasă împotriva împăratului de la miazăzi, Egiptul, precum și desfășurarea unei bătălii însemnate între armate mari și puternice. Au avut loc asemenea evenimente în istoria Romei cam în această perioadă? — Au avut. Războiul a fost războiul dintre Egipt și Roma; iar bătălia a fost bătălia de la Actium. Să aruncăm o scurtă privire asupra împrejurărilor care au dus la acest conflict.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 271–273.

In the following verses the time appointed and the end are again referenced by Daniel.

În versetele următoare, Daniel face din nou referire la vremea hotărâtă și la sfârșit.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:25–29.

> Și el își va stârni puterea și curajul împotriva regelui de la miazăzi cu o mare oaste; iar regele de la miazăzi va fi stârnit la luptă cu o oaste foarte mare și puternică; dar nu va sta în picioare, căci vor pune la cale uneltiri împotriva lui. Da, cei ce mănâncă din porția lui de bucate îl vor nimici, și oastea lui va fi copleșită; și mulți vor cădea uciși. Și inimile acestor doi regi vor fi îndreptate spre a face rău, și vor grăi minciuni la aceeași masă; dar nu va izbuti, căci încă sfârșitul va fi la vremea hotărâtă. Apoi se va întoarce în țara lui cu mari bogății; iar inima lui va fi împotriva legământului sfânt; și va face isprăvi, și se va întoarce în țara sa. La vremea hotărâtă se va întoarce și va veni spre miazăzi; dar nu va fi ca cea dintâi, nici ca cea din urmă. Daniel 11:25-29.

In chapter eight, Gabriel identified that the “chazon,” vision of the twenty-five hundred and twenty years, would conclude at the time appointed, and then the period represented by “the time of the end” would begin. In this passage, the time appointed is the end of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule the world supremely. In this passage there is no “time of the end,” for there was nothing sealed up that was to be unsealed at the end of that period of history.

În capitolul al optulea, Gabriel a indicat că „chazon”, vedenia celor două mii cinci sute douăzeci de ani, avea să se încheie la vremea hotărâtă, iar apoi avea să înceapă perioada reprezentată de „vremea sfârșitului”. În acest pasaj, vremea hotărâtă este sfârșitul celor trei sute șaizeci de ani în care Roma păgână avea să stăpânească lumea în mod suprem. În acest pasaj nu există „vremea sfârșitului”, căci nu era nimic pecetluit care urma să fie despecetluit la sfârșitul acelei perioade a istoriei.

In Daniel chapter eight, the vision of the “last end” of the indignation, which was the twenty-five hundred and twenty years that concluded at the same time as the twenty-three hundred years, was sealed up to the “time of the end,” for in 1844, which was the appointed time of both visions, the light of the third angel was unsealed. In Daniel eleven, verses thirty to thirty-six, at the end of the “first indignation” in 1798, there was to be a period represented as the “time of the end,” when the light of the first angel was unsealed. Therefore, the time prophecy of pagan Rome did not have a time of the end, but only a time appointed, identifying when the three hundred and sixty years concluded, but the time appointed in 1798, and the time appointed in 1844, both unsealed a message that was to be understood in the period represented as the “time of the end”.

În capitolul opt din Daniel, viziunea despre „sfârșitul de pe urmă” al indignării, care era perioada de două mii cinci sute douăzeci de ani și care s-a încheiat în același timp cu cei două mii trei sute de ani, a fost pecetluită până la „vremea sfârșitului”, căci în 1844, care era vremea hotărâtă pentru ambele viziuni, lumina celui de-al treilea înger a fost desigilată. În Daniel unsprezece, versetele treizeci până la treizeci și șase, la sfârșitul „primei indignări” din 1798, trebuia să existe o perioadă reprezentată ca „vremea sfârșitului”, când lumina primului înger a fost desigilată. Prin urmare, profeția de timp a Romei păgâne nu a avut o vreme a sfârșitului, ci numai o vreme hotărâtă, care identifica momentul în care cei trei sute șaizeci de ani se încheiau; însă vremea hotărâtă din 1798 și vremea hotărâtă din 1844 au desigilat amândouă un mesaj care trebuia să fie înțeles în perioada reprezentată ca „vremea sfârșitului”.

Rome is revealed as it is represented prophetically within its prophetic time. “Time, times and dividing of time”, “forty-two months”, “twelve hundred and sixty days”, and “three and a half years” are some of the various symbols that represent the period when the papacy ruled during the Dark Ages. The period of time that links the movement of the Millerites to the movement of the one hundred and forty-four thousand is one hundred and twenty-six years. One hundred and twenty-six is also a symbol of twelve hundred and sixty days, for it is a tithe or a tenth of that amount. The one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, unto the time appointed in 1989, identifies 1989 as God’s appointment with His last day people.

Roma este revelată așa cum este reprezentată profetic în cadrul timpului ei profetic. "O vreme, vremuri și o jumătate de vreme", "patruzeci și două de luni", "o mie două sute șaizeci de zile" și "trei ani și jumătate" sunt câteva dintre diversele simboluri care reprezintă perioada în care papalitatea a domnit în Evul Întunecat. Perioada de timp care leagă mișcarea milleriților de mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii este de o sută douăzeci și șase de ani. O sută douăzeci și șase este, de asemenea, un simbol al celor o mie două sute șaizeci de zile, căci este o zeciuială, sau a zecea parte, din acea perioadă. Cei o sută douăzeci și șase de ani de la răzvrătirea din 1863 până la timpul rânduit în 1989 identifică anul 1989 drept întâlnirea rânduită de Dumnezeu cu poporul Său din timpul sfârșitului.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “How shall we search the Scriptures? Shall we drive our stakes of doctrine one after another, and then try to make all Scripture meet our established opinions, or shall we take our ideas and views to the Scriptures, and measure our theories on every side by the Scriptures of truth? Many who read and even teach the Bible, do not comprehend the precious truth they are teaching or studying. Men entertain errors, when the truth is clearly marked out, and if they would but bring their doctrines to the word of God, and not read the word of God in the light of their doctrines, to prove their ideas right, they would not walk in darkness and blindness, or cherish error. Many give the words of Scripture a meaning that suits their own opinions, and they mislead themselves and deceive others by their misinterpretations of God’s word. As we take up the study of God’s word, we should do so with humble hearts. All selfishness, all love of originality, should be laid aside. Long-cherished opinions must not be regarded as infallible. It was the unwillingness of the Jews to give up their long established traditions that proved their ruin. They were determined not to see any flaw in their own opinions or in their expositions of the Scriptures; but however long men may have entertained certain views, if they are not clearly sustained by the written word, they should be discarded.

> Cum să cercetăm Scripturile? Să înfigem, unul după altul, țărușii doctrinei noastre și apoi să încercăm să facem ca întreaga Scriptură să se potrivească opiniilor noastre stabilite, sau să ne aducem ideile și vederile la Scripturi și să ne măsurăm teoriile din toate părțile după Scripturile adevărului? Mulți care citesc și chiar predau Biblia nu înțeleg prețiosul adevăr pe care îl predau sau îl studiază. Oamenii întrețin erori, deși adevărul este clar trasat, iar dacă și-ar aduce doctrinele la Cuvântul lui Dumnezeu și n-ar citi Cuvântul lui Dumnezeu în lumina doctrinelor lor, spre a-și dovedi corectitudinea ideilor, n-ar umbla în întuneric și orbire și n-ar cultiva eroarea. Mulți dau cuvintelor Scripturii un înțeles care se potrivește propriilor opinii și se înșală pe ei înșiși și îi amăgesc pe alții prin interpretările lor greșite ale Cuvântului lui Dumnezeu. Când ne apucăm de studiul Cuvântului lui Dumnezeu, ar trebui s-o facem cu inimi smerite. Orice egoism, orice iubire de originalitate, trebuie lăsate deoparte. Opiniile îndelung prețuite nu trebuie socotite infailibile. Refuzul iudeilor de a-și părăsi tradițiile îndelung statornicite s-a dovedit a fi ruinarea lor. Ei erau hotărâți să nu vadă nicio fisură în propriile opinii sau în expunerile lor asupra Scripturilor; însă, oricât de îndelung ar fi întreținut oamenii anumite vederi, dacă ele nu sunt susținute în mod clar de Cuvântul scris, trebuie lepădate.

> “Those who sincerely desire truth will not be reluctant to lay open their positions for investigation and criticism, and will not be annoyed if their opinions and ideas are crossed. This was the spirit cherished among us forty years ago. We would come together burdened in soul, praying that we might be one in faith and doctrine; for we knew that Christ is not divided. One point at a time was made the subject of investigation. Solemnity characterized these councils of investigation. The Scriptures were opened with a sense of awe. Often we fasted, that we might be better fitted to understand the truth. After earnest prayer, if any point was not understood, it was discussed, and each one expressed his opinion freely; then we would again bow in prayer, and earnest supplications went up to heaven that God would help us to see eye to eye, that we might be one, as Christ and the Father are one. Many tears were shed. If one brother rebuked another for his dullness of comprehension in not understanding a passage as he understood it, the one rebuked would afterward take his brother by the hand, and say, ‘Let us not grieve the Holy Spirit of God. Jesus is with us; let us keep a humble and teachable spirit;’ and the brother addressed would say, ‘Forgive me, brother, I have done you an injustice.’ Then we would bow down in another season of prayer. We spent many hours in this way. We did not generally study together more than four hours at a time, yet sometimes the entire night was spent in solemn investigation of the Scriptures, that we might understand the truth for our time. On some occasions the Spirit of God would come upon me, and difficult portions were made clear through God’s appointed way, and then there was perfect harmony. We were all of one mind and one Spirit.

> Cei care doresc sincer adevărul nu se vor da înapoi să-și expună pozițiile spre cercetare și critică și nu vor fi supărați dacă opiniile și ideile lor sunt contrazise. Acesta era duhul prețuit între noi cu patruzeci de ani în urmă. Ne adunam împovărați în suflet, rugându-ne ca să fim una în credință și în doctrină; căci știam că Hristos nu este împărțit. Se lua câte un punct pe rând ca subiect al cercetării. Solemnitatea caracteriza aceste adunări de cercetare. Scripturile erau deschise cu un simțământ de evlavie. Adesea posteam, pentru a fi mai bine pregătiți să înțelegem adevărul. După rugăciune stăruitoare, dacă vreun punct nu era înțeles, era discutat, iar fiecare își exprima liber părerea; apoi ne plecam din nou în rugăciune, și cereri stăruitoare se înălțau la cer ca Dumnezeu să ne ajute să vedem ochi în ochi, ca să fim una, așa cum Hristos și Tatăl sunt una. Multe lacrimi au fost vărsate. Dacă un frate mustra pe altul pentru încetineala lui la pricepere, că nu înțelegea un pasaj așa cum îl înțelegea el, cel mustrat îl lua apoi pe fratele său de mână și spunea: „Să nu-L întristăm pe Duhul Sfânt al lui Dumnezeu. Isus este cu noi; să păstrăm un duh smerit și învățabil”; iar fratele căruia i se vorbea spunea: „Iartă-mă, frate, ți-am făcut o nedreptate.” Apoi ne plecam iarăși într-o altă vreme de rugăciune. Am petrecut multe ore în felul acesta. De obicei nu studiam împreună mai mult de patru ore deodată, totuși uneori întreaga noapte era petrecută în cercetare solemnă a Scripturilor, pentru ca să înțelegem adevărul pentru vremea noastră. În anumite ocazii Duhul lui Dumnezeu venea peste mine, iar părțile dificile erau lămurite prin calea rânduită de Dumnezeu, și atunci era o armonie desăvârșită. Eram cu toții de o singură minte și de un singur Duh.

> “We sought most earnestly that the Scriptures should not be wrested to suit any man’s opinions. We tried to make our differences as slight as possible by not dwelling on points that were of minor importance, upon which there were varying opinions. But the burden of every soul was to bring about a condition among the brethren which would answer the prayer of Christ that his disciples might be one as he and the Father are one. Sometimes one or two of the brethren would stubbornly set themselves against the view presented, and would act out the natural feelings of the heart; but when this disposition appeared, we suspended our investigations and adjourned our meeting, that each one might have an opportunity to go to God in prayer, and without conversation with others, study the point of difference, asking light from heaven. With expressions of friendliness we parted, to meet again as soon as possible for further investigation. At times the power of God came upon us in a marked manner, and when clear light revealed the points of truth, we would weep and rejoice together. We loved Jesus; we loved one another.

> Ne-am străduit din răsputeri ca Scripturile să nu fie răstălmăcite spre a se potrivi părerilor nimănui. Am încercat să facem ca deosebirile dintre noi să fie cât mai mici, neinsistând asupra punctelor de importanță secundară, asupra cărora existau păreri diferite. Dar povara fiecărui suflet era să aducă între frați o stare de lucruri care să răspundă rugăciunii lui Hristos ca ucenicii Săi să fie una, așa cum El și Tatăl sunt una. Câteodată unul sau doi dintre frați se ridicau cu încăpățânare împotriva punctului de vedere prezentat și dădeau curs simțămintelor firești ale inimii; dar când această dispoziție se arăta, suspendam cercetările și întrerupeam întrunirea, pentru ca fiecare să aibă prilejul de a merge la Dumnezeu în rugăciune și, fără a sta de vorbă cu alții, să studieze punctul de divergență, cerând lumină din cer. Ne despărțeam cu manifestări de bunăvoință, pentru a ne reîntâlni cât mai curând posibil pentru continuarea cercetării. Uneori puterea lui Dumnezeu venea peste noi într-un mod vădit, iar când lumina limpede descoperea punctele de adevăr, plângeam și ne bucuram împreună. Îl iubeam pe Isus; ne iubeam unii pe alții.

> “In those days God wrought for us, and the truth was precious to our souls. It is necessary that our unity today be of a character that will bear the test of trial. We are in the school of the Master here, that we may be trained for the school above. We must learn to bear disappointment in a Christ-like manner, and the lesson taught by this will be of great importance to us.

> În acele zile Dumnezeu a lucrat pentru noi, iar adevărul era de mare preț pentru sufletele noastre. Este necesar ca unitatea noastră de astăzi să fie de un caracter care să treacă testul încercării. Suntem aici în școala Învățătorului, pentru a fi instruiți pentru școala de sus. Trebuie să învățăm să răbdăm dezamăgirea într-un mod asemenea lui Hristos, iar lecția învățată prin aceasta va fi de mare importanță pentru noi.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> „Avem multe lecții de învățat și multe, multe de dezvățat. Numai Dumnezeu și cerul sunt infailibili. Cei care cred că nu vor trebui niciodată să renunțe la o concepție prețuită, că nu vor avea niciodată prilejul de a-și schimba o opinie, vor fi dezamăgiți. Atâta vreme cât ne ținem de propriile noastre idei și opinii cu o stăruință hotărâtă, nu putem avea unitatea pentru care S-a rugat Hristos.” Review and Herald, 26 iulie 1892.

Back to Articles