Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optsprezece

The Prophetic Warning to Jerusalem: A Symbolic Portrayal of End-Time Events

Avertismentul profetic adresat Ierusalimului: o reprezentare simbolică a evenimentelor vremurilor de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2024

Formats

PDF
Word

The seven years of warning from 63 unto the year 70 that was proclaimed by the man who went “up and down the streets of Jerusalem, declaring the woes that were to come upon the city,” had been typified by the warning given to Jerusalem for three and a half years, first in the ministry of Christ, and then three and a half years in the ministry of the disciples. Previous articles have already identified that the destruction of Jerusalem could have been brought about at the cross, or later at the stoning of Stephen, but God’s long-suffering deferred His judgment upon the city and people.

Avertizarea de șapte ani, din 63 până în anul 70, care a fost proclamată de bărbatul care mergea „în lung și în lat pe străzile Ierusalimului, vestind nenorocirile care aveau să vină asupra cetății”, fusese preînchipuită de avertizarea dată Ierusalimului timp de trei ani și jumătate, mai întâi în slujirea lui Hristos, iar apoi încă trei ani și jumătate în slujirea ucenicilor. Articolele anterioare au arătat deja că distrugerea Ierusalimului ar fi putut avea loc la cruce sau, mai târziu, la uciderea cu pietre a lui Ștefan, dar îndelunga răbdare a lui Dumnezeu a amânat judecata Sa asupra cetății și a poporului.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> Și peste „oricine va cădea, îl va zdrobi până la pulbere”. Poporul care L-a respins pe Hristos avea curând să vadă nimicirea cetății și a neamului său. Slava lor avea să fie frântă și împrăștiată ca pulberea înaintea vântului. Și ce anume i-a nimicit pe iudei? A fost Stânca pe care, dacă ar fi zidit, le-ar fi fost siguranță. A fost bunătatea lui Dumnezeu disprețuită, dreptatea respinsă, îndurarea nesocotită. Oamenii s-au pus împotriva lui Dumnezeu, iar tot ceea ce le-ar fi fost mântuire s-a prefăcut în pierzarea lor. Tot ceea ce Dumnezeu a rânduit spre viață au aflat a fi spre moarte. În răstignirea lui Hristos de către iudei era cuprinsă nimicirea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost povara care i-a cufundat în ruină pentru lumea aceasta și pentru cea viitoare. Așa va fi în marea zi de pe urmă, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, piatra de poticnire pentru ei, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Strălucirea feței Sale, care pentru cei drepți este viață, va fi pentru cei răi un foc mistuitor. Din pricina dragostei respinse, a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” The Desire of Ages, 600.

> „Prin multe pilde și avertizări repetate, Isus a arătat care avea să fie rezultatul pentru iudei al respingerii Fiului lui Dumnezeu. Prin aceste cuvinte, El Se adresa tuturor, din toate veacurile, care refuză să-L primească drept Răscumpărătorul lor. Fiecare avertizare li se adresează. Templul pângărit, fiul neascultător, vierii necredincioși, zidarii disprețuitori își au corespondentul în experiența fiecărui păcătos. Dacă nu se pocăiește, osânda pe care acestea au prefigurat-o va fi a lui.” Hristos, Lumina lumii, 600.

The seven-year period in which the man witnessed to Jerusalem, was divided at the first siege into two equal periods of twelve hundred and sixty days. Those seven years represented the destruction of Jerusalem, and the seven years of Christ and the disciples’ ministries represented the beginning of the destruction of Jerusalem, and Jesus always illustrates the end with the beginning. Those seven years were also typified by the “seven times” against the northern kingdom that was divided into two equal periods of twelve hundred and sixty years.

Perioada de șapte ani în care omul a mărturisit Ierusalimului a fost împărțită, la primul asediu, în două perioade egale de o mie două sute șaizeci de zile. Acei șapte ani au reprezentat distrugerea Ierusalimului, iar cei șapte ani ai slujirilor lui Hristos și ale ucenicilor au reprezentat începutul distrugerii Ierusalimului, iar Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început. Acei șapte ani au fost, de asemenea, prefigurați de "cele șapte vremuri" împotriva împărăției de nord, vremuri care au fost împărțite în două perioade egale de o mie două sute șaizeci de ani.

When Modern Rome repeats the history of pagan and papal Rome trampling down literal and spiritual Jerusalem, and when Modern Rome repeats the two histories of the two periods of warning given by the man from the year 63, unto the year 70, and when modern Rome repeats the history represented by the two periods when Christ, and the disciples walked in and out of Jerusalem for three and a half years, two distinct periods will be manifested though in the last days, “time is no longer.”

Când Roma modernă repetă istoria Romei păgâne și papale care a călcat în picioare Ierusalimul literal și spiritual, și când Roma modernă repetă cele două istorii ale celor două perioade de avertizare date de către omul din anul 63 până la anul 70, și când Roma modernă repetă istoria reprezentată de cele două perioade în care Hristos și ucenicii intrau și ieșeau din Ierusalim timp de trei ani și jumătate, două perioade distincte se vor manifesta, deși, în zilele de pe urmă, "timpul nu mai este".

The last of those two periods is the symbolic forty-two months that Modern Rome accomplishes her final persecution of the faithful, once its’ deadly wound is healed at the soon-coming Sunday law. That symbolic forty-two months is the second of two periods, and is the period of the executive judgment of modern Rome. That period is preceded by the investigative judgment of the living in Laodicean Adventism.

Ultima dintre acele două perioade este cea de patruzeci și două de luni simbolice, în care Roma modernă își duce la îndeplinire persecuția finală împotriva credincioșilor, după vindecarea rănii ei de moarte, odată cu legea duminicală care vine în curând. Acea perioadă de patruzeci și două de luni simbolice este a doua dintre cele două perioade și este perioada judecății executive a Romei moderne. Acea perioadă este precedată de judecata de cercetare a celor vii în Adventismul laodicean.

The man who presented the warning to literal Jerusalem died in the siege of Titus. He did not die at the destruction, but during the siege that preceded the destruction, for not one Christian died in the destruction of Jerusalem.

Omul care a adresat avertismentul Ierusalimului literal a murit în timpul asediului lui Titus. El nu a murit în timpul distrugerii, ci în timpul asediului care a precedat distrugerea, căci niciun creștin nu a murit în timpul distrugerii Ierusalimului.

> “For seven years a man continued to go up and down the streets of Jerusalem, declaring the woes that were to come upon the city. By day and by night he chanted the wild dirge: ‘A voice from the east! a voice from the west! a voice from the four winds! a voice against Jerusalem and against the temple! a voice against the bridegrooms and the brides! a voice against the whole people!’—Ibid. This strange being was imprisoned and scourged, but no complaint escaped his lips. To insult and abuse he answered only: ‘Woe, woe to Jerusalem!’ ‘woe, woe to the inhabitants thereof!’ His warning cry ceased not until he was slain in the siege he had foretold.” The Great Controversy, 29, 30.

> „Timp de șapte ani, un om a continuat să străbată străzile Ierusalimului în lung și-n lat, vestind vaiurile care aveau să vină asupra cetății. Zi și noapte el intona acea cântare funebră sălbatică: „Un glas din răsărit! un glas din apus! un glas din cele patru vânturi! un glas împotriva Ierusalimului și împotriva templului! un glas împotriva ginerilor și a mireselor! un glas împotriva întregului popor!”-Ibid. Această ființă stranie a fost întemnițată și biciuită, dar nicio plângere nu i-a ieșit de pe buze. La insulte și abuzuri el nu răspundea decât: „Vai, vai Ierusalimului!” „Vai, vai locuitorilor lui!” Strigătul lui de avertizare nu a încetat până când a fost ucis în asediul pe care îl prevestise.” Marea controversă, 29, 30.

The man died in the siege, but not at the final destruction, and the final destruction represents the close of probation and the seven last plagues. The man therefore is a symbol of the message to leave Jerusalem at the first siege. The Christians then fled, and in the first three and a half years, the man was a symbol of a group that does not die in Jerusalem, and in the second three and a half years he is a symbol of the last Christians to die before the close of probation. The first period he is identifying the one hundred and forty-four thousand, and in the second three and a half year period he represents the great multitude that die during the second period.

Omul a murit în timpul asediului, dar nu la distrugerea finală, iar distrugerea finală reprezintă închiderea timpului de har și cele șapte ultime plăgi. Prin urmare, omul este un simbol al mesajului de a părăsi Ierusalimul la primul asediu. Atunci creștinii au fugit, iar în primii trei ani și jumătate, omul a fost un simbol al unui grup care nu moare în Ierusalim, iar în a doua perioadă de trei ani și jumătate el este un simbol al ultimilor creștini care mor înainte de închiderea timpului de har. În prima perioadă el îi identifică pe cei o sută patruzeci și patru de mii, iar în a doua perioadă de trei ani și jumătate el reprezintă marea mulțime care moare în timpul celei de-a doua perioade.

The man’s message was recorded by the historian, and it was represented by six voices. When he was ultimately imprisoned his seventh and final message was “woe, woe” to Jerusalem and its inhabitants. The first “voice” recorded was a “voice from the east,” and his last message was “woe.” The first element of his message and the last element of his message was the biblical symbol that represents Islam, for Islam is the children of the “east” in the Bible, and they are represented by the “east wind.” The doubling of the word “woe,” in his final message reflects the end of Modern Babylon, when the kings of the earth cry out three times “Alas, alas that great city.” The Greek word translated as “alas” in the three verses in Revelation chapter eighteen, is translated as “woe” in chapter eight, verse thirteen.

Mesajul bărbatului, consemnat de istoricul, a fost reprezentat prin șase glasuri. Când a fost în cele din urmă întemnițat, al șaptelea și ultimul său mesaj a fost „vai, vai” pentru Ierusalim și locuitorii lui. Primul „glas” consemnat a fost un „glas din răsărit”, iar ultimul său mesaj a fost „vai”. Primul element al mesajului său și ultimul element al mesajului său au constituit simbolul biblic care reprezintă Islamul, căci, în Biblie, Islamul este numit „copiii răsăritului”, iar ei sunt reprezentați de „vântul de răsărit”. Dublarea cuvântului „vai” în ultimul său mesaj reflectă sfârșitul Babilonului modern, când împărații pământului strigă de trei ori: „Vai, vai, cetatea cea mare”. Cuvântul grec tradus ca „alas” în cele trei versete din capitolul optsprezece al Apocalipsei este tradus ca „woe” în capitolul opt, versetul treisprezece.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Și am văzut și am auzit un înger zburând prin mijlocul cerului, zicând cu glas tare: Vai, vai, vai de locuitorii pământului, din pricina celorlalte sunete de trâmbiță ale celor trei îngeri, care încă urmează să trâmbițeze! Apocalipsa 8:13.

The man’s proclamation of “woe, woe,” represents the triple application of the three woes, for the elements of the first Woe, combined with the elements of the second Woe “line upon line” identify the elements of the third Woe, just as the three expressions of “alas, alas” by the kings of the earth in chapter eighteen represent the third Woe, as established by the first and second Woes. The beginning and ending of the man’s message its typified the message of Islam of the third Woe.

Proclamarea de către bărbat a „vai, vai” reprezintă aplicarea triplă a celor trei Vai, căci elementele primului Vai, combinate cu elementele celui de-al doilea Vai „linie după linie”, identifică elementele celui de-al treilea Vai, întocmai cum cele trei rostiri „vai, vai” ale împăraților pământului din capitolul optsprezece reprezintă al treilea Vai, așa cum este stabilit de primul și de al doilea Vai. Începutul și sfârșitul soliei bărbatului sunt tipificate de solia Islamului din al treilea Vai.

The first expression of his message was a voice from the “east,” and “east” is a symbol of Islam, but it is also an identification of the sealing angel that arises in the east.

Prima expresie a mesajului său a fost un glas din „răsărit”, iar „răsăritul” este un simbol al Islamului, dar este, de asemenea, o identificare a îngerului care pecetluiește și care se ridică dinspre răsărit.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. And I heard the number of them which were sealed: and there were sealed an hundred and forty and four thousand of all the tribes of the children of Israel. Revelation 7:1–4.

> Și după aceste lucruri am văzut patru îngeri stând la cele patru colțuri ale pământului, ținând cele patru vânturi ale pământului, ca să nu sufle vântul nici pe pământ, nici pe mare, nici peste vreun copac. Și am văzut un alt înger ridicându-se dinspre răsărit, având pecetea Dumnezeului celui viu; și a strigat cu glas puternic către cei patru îngeri, cărora li se dăduse să vatăme pământul și marea, zicând: Nu vătămați pământul, nici marea, nici copacii, până ce îi vom fi pecetluit pe slujitorii Dumnezeului nostru pe frunțile lor. Și am auzit numărul celor pecetluiți: și au fost pecetluiți o sută patruzeci și patru de mii, din toate semințiile fiilor lui Israel. Apocalipsa 7:1-4.

In the story of Elijah on Mount Carmel, when he looked to the sea and saw a cloud, he was looking westward, for Mount Carmel is located near the Mediterranean Sea.

În relatarea despre Ilie pe Muntele Carmel, când a privit spre mare și a văzut un nor, el privea spre vest, căci Muntele Carmel este situat în apropierea Mării Mediterane.

> And it came to pass at the seventh time, that he said, Behold, there ariseth a little cloud out of the sea, like a man’s hand. And he said, Go up, say unto Ahab, Prepare thy chariot, and get thee down, that the rain stop thee not. 1 Kings 18:44.

> Iar la a șaptea oară, el a zis: Iată, se ridică din mare un nor mic, ca o mână de om. Și el a zis: Suie-te, spune lui Ahab: Înhamă-ți carul și pogoară-te, ca să nu te oprească ploaia. 1 Împărați 18:44.

Elijah would have been facing west, in the direction of the Mediterranean Sea. In Luke chapter twelve, Christ speaks about His message being a message of division.

Ilie ar fi stat cu fața spre apus, în direcția Mării Mediterane. În capitolul doisprezece din Luca, Hristos vorbește despre faptul că mesajul Său este un mesaj al dezbinării.

> Suppose ye that I am come to give peace on earth? I tell you, Nay; but rather division: For from henceforth there shall be five in one house divided, three against two, and two against three. The father shall be divided against the son, and the son against the father; the mother against the daughter, and the daughter against the mother; the mother-in-law against her daughter-in-law, and the daughter-in-law against her mother-in-law. And he said also to the people, When ye see a cloud rise out of the west, straightway ye say, There cometh a shower; and so it is. And when ye see the south wind blow, ye say, There will be heat; and it cometh to pass. Ye hypocrites, ye can discern the face of the sky and of the earth; but how is it that ye do not discern this time? Luke 12:51–56.

> Credeți că am venit să aduc pace pe pământ? Vă spun: nicidecum; ci mai degrabă dezbinare. Căci de acum înainte vor fi cinci într-o casă, dezbinați: trei împotriva a doi și doi împotriva a trei. Tatăl împotriva fiului, și fiul împotriva tatălui; mama împotriva fiicei, și fiica împotriva mamei; soacra împotriva norei sale, și nora împotriva soacrei. Și a mai zis către popor: Când vedeți un nor ridicându-se de la apus, îndată spuneți: „Vine o ploaie”; și așa se întâmplă. Și când vedeți vântul de la miazăzi suflând, spuneți: „Va fi arșiță”; și așa se întâmplă. Fățarnicilor! Știți să deosebiți fața cerului și a pământului; dar cum de nu știți să deosebiți vremea aceasta? Luca 12:51-56.

The message of the messenger to Jerusalem bears the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending identifies Islam of the third Woe, and with the voice of the “east” it simultaneously identifies the message of Islam as the sealing message. The “second voice” from the “west” identifies the latter rain, which is the last rain, and all the prophets are addressing the last days. The message of the “west,” is a symbol of the latter rain message, which produces two classes of worshippers. The one class cannot recognize the latter rain message for they “do not discern this time.”

Solia solului către Ierusalim poartă semnătura Alfa și Omega, căci începutul și sfârșitul identifică Islamul celui de-al treilea Vai și, prin glasul "răsăritului", identifică simultan solia Islamului drept solia pecetluirii. "A doua voce" dinspre "apus" identifică ploaia târzie, care este ploaia de pe urmă, iar toți profeții se referă la zilele din urmă. Solia "apusului" este un simbol al soliei ploii târzii, care produce două clase de închinători. Una dintre clase nu poate recunoaște solia ploii târzii, căci "nu deosebesc vremea aceasta".

The next element of the messenger’s message is the voice of the “four winds”, which is both the sealing message and the message of the angry horse of Islam, as represented by the third Woe. The next element is against Jerusalem and the temple, thus identifying the message of all the prophets which identifies a class of people who are being passed by, for they have based their claim of salvation, not in Christ, but in the temple and their heritage as God’s chosen people. They are those throughout sacred history who are represented as proclaiming “the temple of the Lord, the temple of the Lord are we.” The message against Jerusalem and the temple is the Laodicean message.

Următorul element al soliei solului este glasul celor „patru vânturi”, care este deopotrivă solia pecetluirii și solia calului mânios al Islamului, cal care este reprezentat de cel de-al Treilea Vai. Următorul element este împotriva Ierusalimului și a templului, identificând astfel solia tuturor profeților, care desemnează o categorie de oameni ce sunt trecuți cu vederea, fiindcă și-au întemeiat pretenția la mântuire nu în Hristos, ci în templu și în moștenirea lor ca popor ales al lui Dumnezeu. Aceia sunt, de-a lungul istoriei sacre, reprezentați ca proclamând: «Templul Domnului, templul Domnului suntem noi.» Solia împotriva Ierusalimului și a templului este solia laodiceană.

> “There is no need to marvel that the church is not vivified by the Holy Spirit’s power. Men and women are setting aside the instruction Christ has given. Anger and covetousness are obtaining the victory. The soul-temple is full of wickedness. There is no room for Christ. Men follow their own perverse ways. They will not heed the words of the Saviour. They take themselves into their own hands, rejecting reproofs and warnings, until the candlestick is moved out of its place, and spiritual discernment is confused by human ideas. Though deficient in service, they justify themselves, saying, ‘The temple of the Lord, The temple of the Lord are we.’ They set the law of God aside to follow the light of their own imagination.” Review and Herald, April 8, 1902.

> Nu este de mirare că biserica nu este însuflețită de puterea Duhului Sfânt. Bărbați și femei pun deoparte învățătura pe care a dat-o Hristos. Mânia și lăcomia câștigă biruința. Templul sufletului este plin de nelegiuire. Nu este loc pentru Hristos. Oamenii își urmează propriile căi perverse. Nu iau aminte la cuvintele Mântuitorului. Își iau viața în propriile mâini, respingând mustrările și avertismentele, până când sfeșnicul este mutat din locul lui, iar discernământul spiritual este tulburat de idei omenești. Deși sunt cu lipsuri în slujire, ei se îndreptățesc, zicând: „Templul Domnului, Templul Domnului suntem noi.” Ei pun deoparte legea lui Dumnezeu, pentru a urma lumina propriei lor închipuiri. Review and Herald, 8 aprilie 1902.

The messenger then raised the voice of his warning message against the bridegrooms and the brides, as a symbol of the methodology of “line upon line,” for the prophetic line of the last days will be just as the prophetic line in the days of Noah was, when they were giving in marriage at the very time when the flood of destruction was about to overflow their worldly ambitions and plans.

Atunci solul și-a înălțat glasul său de avertizare împotriva mirelilor și mireselor, ca simbol al metodologiei «rând după rând», căci linia profetică a zilelor de pe urmă va fi întocmai precum a fost linia profetică în zilele lui Noe, când se însurau și se măritau, chiar în clipa în care potopul nimicirii era pe punctul de a se revărsa peste ambițiile și planurile lor lumești.

> “The Bible declares that in the last days men will be absorbed in worldly pursuits, in pleasure and money-getting. They will be blind to eternal realities. Christ says, ‘As the days of Noah were, so shall also the coming of the Son of man be. For as in the days that were before the flood they were eating and drinking, marrying and giving in marriage, until the day that Noah entered into the ark, and knew not until the flood came, and took them all away; so shall also the coming of the Son of man be.’ Matthew 24:37–39.

> Biblia declară că, în zilele din urmă, oamenii vor fi absorbiți de preocupări lumești, de plăceri și de urmărirea câștigului bănesc. Vor fi orbi față de realitățile veșnice. Hristos spune: „După cum au fost zilele lui Noe, așa va fi și venirea Fiului omului. Căci, precum în zilele dinainte de potop mâncau și beau, se însurau și se măritau, până în ziua când Noe a intrat în arcă, și n-au știut până când a venit potopul și i-a luat pe toți; tot așa va fi și venirea Fiului omului.” Matei 24:37-39.

> “So it is today. Men are rushing on in the chase for gain and selfish indulgence as if there were no God, no heaven, and no hereafter. In Noah’s day the warning of the flood was sent to startle men in their wickedness and call them to repentance. So the message of Christ’s soon coming is designed to arouse men from their absorption in worldly things. It is intended to awaken them to a sense of eternal realities, that they may give heed to the invitation to the Lord’s table.

> Tot astfel este și astăzi. Oamenii aleargă în goana după câștig și desfătare egoistă, ca și cum n-ar exista Dumnezeu, nici cer, nici viața de apoi. În zilele lui Noe, avertizarea despre potop a fost trimisă spre a-i cutremura pe oameni în răutatea lor și a-i chema la pocăință. Tot astfel, mesajul venirii apropiate a lui Hristos este menit să-i trezească pe oameni din cufundarea lor în cele lumești. Are menirea de a-i trezi la conștiința realităților veșnice, pentru ca ei să dea ascultare invitației la Masa Domnului.

> “The gospel invitation is to be given to all the world—‘to every nation, and kindred, and tongue, and people.’ Revelation 14:6. The last message of warning and mercy is to lighten the whole earth with its glory. It is to reach all classes of men, rich and poor, high and low. ‘Go out into the highways and hedges,’ Christ says, ‘and compel them to come in, that My house may be filled.’” Christ’s Object Lessons, 228.

> Chemarea Evangheliei trebuie să fie adresată întregii lumi — „fiecărui neam, fiecărei seminții, fiecărei limbi și fiecărui popor”. Apocalipsa 14:6. Ultimul mesaj de avertizare și de îndurare trebuie să lumineze tot pământul cu slava sa. El trebuie să ajungă la toate categoriile de oameni, bogați și săraci, de rang înalt și de rând. „Ieșiți la drumuri și la garduri”, spune Hristos, „și siliți-i să intre, ca să fie plină casa Mea.” Christ's Object Lessons, 228.

The last element of the warning is emphasized in the previous passage. The message represented as the voice against “all the people”, is the everlasting gospel, which identifies the necessity to meet the requirements of the gospel in order to be saved. The first requirement of the everlasting gospel is to fear God, and that fear is premised upon the reality that it was our sins that placed Christ, the Son of the living God, upon the cross.

Ultimul element al avertizării este subliniat în pasajul anterior. Mesajul, reprezentat drept glasul împotriva «întregului popor», este Evanghelia veșnică, care identifică necesitatea de a îndeplini cerințele Evangheliei pentru a fi mântuiți. Prima cerință a Evangheliei veșnice este temerea de Dumnezeu, iar această temere își are temeiul în realitatea că păcatele noastre L-au pus pe Hristos, Fiul Dumnezeului celui viu, pe cruce.

Every element of the messenger to Jerusalem during his seven years of ministry represented the everlasting gospel, which was the identical gospel that was presented in the seven years Christ confirmed the covenant with many from the year 27 to the year 34. It is also the everlasting gospel that is proclaimed in the final two periods of the last days, and it is specific to the message of the latter rain, being the message of Islam of the third Woe. It identifies the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the separation of the wheat and tares, the Laodicean condition of the tares, and the triple application of prophecy as a symbol of the methodology of the latter rain, which is “line upon line.”

Fiecare element al mesagerului către Ierusalim, pe parcursul celor șapte ani ai slujirii sale, reprezenta Evanghelia veșnică, aceeași Evanghelie care a fost prezentată în cei șapte ani în care Hristos a întărit legământul cu mulți, din anul 27 până în anul 34. Ea este, de asemenea, Evanghelia veșnică proclamată în ultimele două perioade ale zilelor din urmă și este specifică mesajului ploii târzii, fiind mesajul Islamului din al treilea Vai. Ea identifică pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, separarea grâului de neghină, starea laodiceană a neghinei și aplicarea triplă a profeției ca simbol al metodologiei ploii târzii, care este „linie peste linie”.

The message of seven years in that history is prophetically set within the “days of vengeance” that was part of the very first mention of Christ’s message and work, and His message and work are to be repeated in the last days by the one hundred and forty-four thousand. They will then identify their message within the prophetic setting of the “days of God’s vengeance”. There are two biblical types of God’s “vengeance” represented within His Word, His vengeance upon His people and also His vengeance upon His enemies.

Mesajul celor șapte ani din acea istorie este așezat profetic în cadrul „zilelor răzbunării”, care au făcut parte din chiar prima mențiune a mesajului și lucrării lui Hristos, iar mesajul și lucrarea Sa urmează să fie repetate în zilele de pe urmă de către cei o sută patruzeci și patru de mii. Ei își vor identifica atunci mesajul în cadrul profetic al „zilelor răzbunării lui Dumnezeu”. Există două tipuri biblice ale „răzbunării” lui Dumnezeu reprezentate în Cuvântul Său: răzbunarea Sa asupra poporului Său și, de asemenea, răzbunarea Sa asupra vrăjmașilor Săi.

The “seven times,” of Leviticus twenty-six illustrates God’s vengeance upon His rebellious people, and that vengeance includes the literal and spiritual trampling down of the sanctuary and the host. Within the symbolism of the trampling down of the sanctuary and host the symbolism of God’s vengeance upon His enemies is also represented. In the last days God’s vengeance against His people is represented as the spewing out of Laodicean Adventism at the soon-coming Sunday law. At that waymark His vengeance upon Modern Babylon also begins.

„Cele șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase ilustrează răzbunarea lui Dumnezeu asupra poporului Său răzvrătit, iar acea răzbunare include călcarea în picioare, literală și spirituală, a sanctuarului și a oștirii. În cadrul simbolisticii călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii este reprezentată, de asemenea, răzbunarea lui Dumnezeu asupra vrăjmașilor Săi. În zilele de pe urmă, răzbunarea lui Dumnezeu împotriva poporului Său este reprezentată ca vărsarea din gură a adventismului laodicean la momentul iminentei legi duminicale. La acel reper începe, de asemenea, răzbunarea Sa asupra Babilonului modern.

The investigative judgment of the living upon Laodicean Adventism, which is followed by the executive judgment upon the whore of Tyre and the beast that she rides upon and reigns over, is the prophetic history of the last days, where the effect of every vision is accomplished. Every vision is to be applied to those two prophetic periods, for the methodology of the latter rain is the application of prophetic line upon prophetic line. At the beginning of those two histories Jesus identified a “sign” that proves that those living at that point are in the last generation of earth’s history.

Judecata de cercetare a celor vii asupra Adventismului laodiceean, urmată de judecata executorie asupra desfrânatei Tirului și asupra fiarei pe care ea o călărește și peste care domnește, este istoria profetică a zilelor din urmă, în care efectul fiecărei vedenii își găsește împlinirea. Fiecare vedenie trebuie aplicată acelor două perioade profetice, căci metodologia ploii târzii este aplicarea liniei profetice peste linie profetică. La începutul acelor două istorii, Isus a identificat un „semn” care dovedește că cei ce trăiesc în acel moment fac parte din ultima generație a istoriei pământului.

The first period began when the sealing of the one hundred and forty-four thousand began on September 11, 2001. It was within that waymark that the “sign” Christ identified in Luke twenty-one was placed.

Prima perioadă a început odată cu pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, la 11 septembrie 2001. La acel reper a fost așezat "semnul" identificat de Hristos în Luca douăzeci și unu.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Now, brethren, God wants us to take our position with the man that carries the lantern; we want to take our position where the light is, and where God has given the trumpet a certain sound. We want to give the trumpet a certain sound. We have been in perplexity, and we have been in doubt, and the churches are ready to die. But now here we read: ‘And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird’ [Revelation 18:1, 2].

> Acum, fraților, Dumnezeu voiește să ne așezăm de partea omului care poartă felinarul; dorim să ne așezăm acolo unde este lumina și unde Dumnezeu a dat trâmbiței un sunet deslușit. Dorim să dăm trâmbiței un sunet deslușit. Am fost în nedumerire și în îndoială, iar bisericile sunt pe punctul de a muri. Dar acum aici citim: „Și după aceste lucruri am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere; și pământul a fost luminat de slava lui. Și a strigat cu mare tărie, cu glas puternic, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare și a ajuns locuință a demonilor, și închisoare a oricărui duh necurat, și colivie a oricărei păsări necurate și urâcioase” [Apocalipsa 18:1, 2].

> “Well now, how are we going to know anything about that message if we are not in a position to recognize anything of the light of heaven when it comes to us? And we will just as soon pick up the darkest deception when it comes to us from somebody that agrees with us, when we have not a particle of evidence that the Spirit of God has sent them. Christ said, ‘I come in the name of my Father, but ye will not receive me’ [see John 5:43]. Now, that is just the work that has been going on here ever since the meeting at Minneapolis. Because God sends a message in his name that does not agree with your ideas, therefore [you conclude] it cannot be a message from God.” Sermons and Talks, volume 1, 142.

> Ei bine, cum vom putea cunoaște ceva cu privire la acel mesaj, dacă nu suntem în stare să recunoaștem nimic din lumina cerului atunci când vine la noi? Și vom îmbrățișa la fel de repede cea mai întunecată amăgire, când ne vine de la cineva care este de acord cu noi, deși nu avem nici cea mai mică dovadă că Duhul lui Dumnezeu i-a trimis. Hristos a spus: «Eu vin în Numele Tatălui Meu, dar voi nu Mă primiți» [vezi Ioan 5:43]. Iar aceasta este tocmai lucrarea care se desfășoară aici încă de la întâlnirea de la Minneapolis. Pentru că Dumnezeu trimite un mesaj în Numele Său care nu se acordă cu ideile voastre, prin urmare [conchideți] că nu poate fi un mesaj de la Dumnezeu. Predici și Cuvântări, volumul 1, 142.

Back to Articles