Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Six

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul douăzeci și șase

Number Twenty-Six

Numărul douăzeci și șase

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2026

Formats

PDF
Word

The four generations of Joel represent a progressive destruction of God’s vineyard from 1863 unto the Sunday law. The number four also symbolizes four attributes of Christ’s character. The cherubim in the sanctuary have four facial manifestations, and those manifestations align with the fourfold division of ancient Israel as they encamped around the sanctuary. They also represent the four gospels.

Cele patru generații ale lui Ioel reprezintă o distrugere progresivă a viei lui Dumnezeu, de la 1863 până la legea duminicală. Numărul patru simbolizează, de asemenea, patru atribute ale caracterului lui Hristos. Heruvimii din sanctuar au patru fețe, iar aceste fețe se aliniază cu împărțirea în patru a Israelului antic, așa cum tăbărau în jurul sanctuarului. Ele reprezintă, de asemenea, cele patru Evanghelii.

> As for the likeness of their faces, they four had the face of a man, and the face of a lion, on the right side: and they four had the face of an ox on the left side; they four also had the face of an eagle. Ezekiel 1:10.

> Iar cât despre asemănarea fețelor lor, toate patru aveau față de om și, la dreapta, față de leu; și toate patru aveau, la stânga, față de bou; iar toate patru aveau, de asemenea, față de vultur. Ezechiel 1:10.

> And the first beast was like a lion, and the second beast like a calf, and the third beast had a face as a man, and the fourth beast was like a flying eagle. Revelation 4:7.

> Și fiara cea dintâi era asemenea unui leu, iar a doua fiară asemenea unui vițel, iar a treia fiară avea fața ca de om, iar a patra fiară era asemenea unui vultur în zbor. Apocalipsa 4:7.

The Bible (Numbers 2) describes the 12 tribes (excluding Levi, who camped immediately around the tabernacle) organized into four camps of three tribes each, positioned on the four cardinal directions around the sanctuary, each under a standard, meaning, banner or ensign. The arrangement created a symbolic parallel, where the earthly camp mirrors the heavenly throne guarded by the cherubim.

Biblia (Numeri 2) descrie cele douăsprezece seminții (cu excepția seminției lui Levi, care tăbăra imediat în jurul Cortului Întâlnirii), organizate în patru tabere, a câte trei seminții, așezate pe cele patru puncte cardinale în jurul sanctuarului, fiecare sub un stindard, adică un steag sau un însemn. Această orânduire a creat un paralelism simbolic, în care tabăra pământească oglindește tronul ceresc păzit de heruvimi.

Judah faced east, toward the rising sun at the entrance of the sanctuary. Judah’s standard was a lion, for it represents the Lion of the tribe of Judah. The two tribes with Judah were Issachar and Zebulun. In the vision of John, the first beast was as a lion, just as Ezekiel’s cherubim had a face of a lion. Rueben, the symbol of man was on the south with Simeon and Gad. On the west was Ephraim, with Benjamin and Manasseh represented by the ox. On the north was Dan, with Asher and Naphtali, represented by the eagle. The tribe’s association with the four faces of the heavenly sanctuary are represented in the four gospels.

Iuda era orientat spre răsărit, către răsăritul soarelui, la intrarea în sanctuar. Stindardul lui Iuda era un leu, căci el îl reprezintă pe Leul din seminția lui Iuda. Cele două seminții alături de Iuda erau Isahar și Zabulon. În vedenia lui Ioan, întâia făptură vie era ca un leu, așa cum heruvimii lui Ezechiel aveau o față de leu. Ruben, simbolul omului, era la miazăzi, împreună cu Simeon și Gad. La apus era Efraim, cu Beniamin și Manase, reprezentați de bou. La miazănoapte era Dan, cu Așer și Neftali, reprezentați de vultur. Asocierea semințiilor cu cele patru fețe ale sanctuarului ceresc este reprezentată în cele patru evanghelii.

Matthew is the Lion of the tribe of Judah, Mark is the sacrificial ox, Luke the man and John the high-flying eagle. Christ as the Lion of the tribe of Judah defines Himself as the one who seals and unseals His prophetic Word. The book of Matthew has more direct references to fulfillments of Messianic prophecies (12) as the other three gospels combined. It is not even close.

Matei este Leul din seminția lui Iuda, Marcu este boul de jertfă, Luca este omul, iar Ioan este vulturul cu zbor înalt. Hristos, ca Leul din seminția lui Iuda, se prezintă drept cel care pecetluiește și dezpecetluiește Cuvântul Său profetic. Evanghelia după Matei conține mai multe referințe directe la împliniri ale profețiilor mesianice (12) decât celelalte trei evanghelii la un loc. Nici măcar nu se apropie.

The book of Matthew represents God’s prophetic Word. Luke, who was a doctor presents his gospel from the perspective of Christ as the Son of Man, for Luke is the face of the man. Mark presents his gospel of Christ from the perspective of the sacrificial offering which Christ represented, for Mark is the ox. John is the high-flying eagle, who presented the deep things of God in his presentation of the gospel of Christ.

Cartea lui Matei reprezintă Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. Luca, care era medic, își prezintă evanghelia din perspectiva lui Hristos ca Fiul Omului, căci Luca este chipul omului. Marcu își prezintă evanghelia cu privire la Hristos din perspectiva jertfei pe care a reprezentat-o Hristos, căci Marcu este boul. Ioan este vulturul care zboară la mare înălțime, care a prezentat lucrurile adânci ale lui Dumnezeu în prezentarea sa a evangheliei lui Hristos.

It is important to understand the book of Matthew as it is represented within the prophetic Word. The book of Matthew is the Lion of the tribe of Judah, the master of His prophetic Word, the Wonderful Numberer of secrets, the Wonderful Linguist, the one who seals and unseals His Word. Jesus is the Alpha and Omega, and He is the Word. The first book of the New Testament and the last book of the New Testament are prophetic books. Most know this fact about the book of Revelation, but they might not have recognized that Matthew is the alpha of the New Testament, so it must align with the omega of the New Testament. It must represent the end, which is the book of Revelation.

Este important să înțelegem Cartea lui Matei așa cum este ea reprezentată în cadrul Cuvântului profetic. Cartea lui Matei este Leul din seminția lui Iuda, Stăpânul Cuvântului Său profetic, Minunatul Numărător al tainelor, Minunatul Lingvist, Cel ce pecetluiește și dezpecetluiește Cuvântul Său. Isus este Alfa și Omega, iar El este Cuvântul. Prima carte a Noului Testament și ultima carte a Noului Testament sunt cărți profetice. Cei mai mulți cunosc acest fapt despre Cartea Apocalipsei, însă s-ar putea să nu fi recunoscut că Matei este alfa Noului Testament, așadar trebuie să se alinieze cu omega Noului Testament. Ea trebuie să reprezinte sfârșitul, care este Cartea Apocalipsei.

Therefore, when we find in Matthew the parallel line of Genesis’ line of covenant history set forth in chapters eleven through twenty-two, it is nothing less than a truth which the Lion of the tribe of Matthew is unsealing. The twelve chapters of covenant history that are represented in Genesis, Matthew and Revelation are now being unsealed and what we are identifying is that chapter twenty-three of Matthew represents the separation of the wise and foolish in the parable of the vineyard. Eight woes upon the former covenant people, that find their prophetic counterpart in the eight souls representing the one hundred and forty-four thousand who get on the ark of safety. 23 is a representation of the work that began in the Heavenly sanctuary when the 2300 days reached its conclusion on October 22, 1844, and will do so again at the soon-coming Sunday law. Chapter 23 is marking this truth.

Așadar, când găsim în Matei linia paralelă a istoriei legământului din Geneza, expusă în capitolele unsprezece până la douăzeci și doi, nu este nimic mai puțin decât un adevăr pe care Leul din seminția lui Matei îl desigilează. Cele douăsprezece capitole ale istoriei legământului, care sunt reprezentate în Geneza, Matei și Apocalipsa, sunt acum în curs de a fi desigilate, iar ceea ce identificăm este că capitolul douăzeci și trei din Matei reprezintă separarea celor înțelepți și a celor neînțelepți în parabola viei. Opt vaiuri asupra fostului popor al legământului, care își găsesc corespondentul profetic în cele opt suflete reprezentând pe cei o sută patruzeci și patru de mii care intră în arca siguranței. 23 este o reprezentare a lucrării care a început în sanctuarul ceresc atunci când cele 2300 de zile și-au atins încheierea la 22 octombrie 1844 și care va avea loc din nou la apropiata lege duminicală. Capitolul 23 marchează acest adevăr.

Chapter twenty-four takes place as Christ has just ended His dialogue with apostate Israel and left the Jew’s temple for the final time. The number 24 is a symbol of the transition of ancient to modern Israel, the very point in prophetic history where Christ stood, when He presented His message in Matthew twenty-four. The prophetic message of Matthew 24 is a Divine illustration of line upon line methodology, that specifically addresses the history of the Millerites, and therefore the history of the one hundred and forty-four thousand. 24 is represented by the church of Revelation twelve, which stands upon the moon that reflects the light of the sun of righteousness. On her head are twelve stars that represent 24, for she represents the history leading up to the birth of Christ when ancient Israel’s 12 tribes would become modern Israel’s twelve disciples. In chapter twenty-four the Millerite history from 1798 unto the great disappointment are represented. Then comes Matthew 25.

Capitolul douăzeci și patru se petrece în clipa în care Hristos tocmai Și-a încheiat dialogul cu Israelul apostat și a părăsit pentru ultima dată templul iudeilor. Numărul 24 este un simbol al tranziției de la Israelul antic la cel modern, însuși punctul din istoria profetică în care S-a aflat Hristos, când Și-a prezentat mesajul în Matei douăzeci și patru. Mesajul profetic din Matei 24 este o ilustrare divină a metodologiei „rând după rând”, care abordează în mod specific istoria milleriților și, prin urmare, istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. 24 este reprezentat de biserica din Apocalipsa doisprezece, care stă pe luna ce reflectă lumina soarelui dreptății. Pe capul ei sunt douăsprezece stele care reprezintă 24, căci ea întruchipează istoria care conduce până la nașterea lui Hristos, când cele douăsprezece seminții ale Israelului antic aveau să devină cei doisprezece ucenici ai Israelului modern. În capitolul douăzeci și patru este reprezentată istoria milleriților de la 1798 până la marea dezamăgire. Apoi urmează Matei 25.

The number 25 is a symbol of the Levites, whether good or bad, but just as significantly it represents the separation of the wise and wicked Levites. Matthew 25 identifies upon three witnesses, or three parables, the separation process that is represented by the number twenty-five. Of course, the parable of the ten virgins represents the history of the Millerites, and also the history of the one hundred and forty-four thousand. That history is the history of the first angel, the parable of the talents is the second angel and the parable of sheep and goats is the judgment of the third angel.

Numărul 25 este un simbol al leviților, fie buni, fie răi, însă, în egală măsură semnificativ, el reprezintă separarea leviților înțelepți de cei răi. Matei 25 identifică, prin trei martori (sau trei pilde), procesul de separare reprezentat de numărul douăzeci și cinci. Desigur, pilda celor zece fecioare reprezintă istoria milleriților și, de asemenea, istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea istorie este istoria primului înger, pilda talanților este al doilea înger, iar pilda oilor și a caprelor este judecata celui de-al treilea înger.

Chapters twenty-six through twenty-eight identify the history of Passover to the post crucifixion gospel commission.

Capitolele douăzeci și șase până la douăzeci și opt expun istoria de la sărbătoarea Paștilor până la mandatul evanghelic de după răstignire.

> And it came to pass, when Jesus had finished all these sayings, he said unto his disciples, Ye know that after two days is the feast of the passover, and the Son of man is betrayed to be crucified. Matthew 26:1, 2.

> Și s-a întâmplat că, după ce Isus a sfârșit toate aceste cuvântări, le-a zis ucenicilor Săi: „Știți că după două zile este sărbătoarea Paștelui, și Fiul Omului este predat spre a fi răstignit.” Matei 26:1, 2.

A summary of the various waymarks in chapter 26 is the plot to kill Jesus in verses three through five. Then Jesus is anointed at Bethany in verses six through thirteen. In verses fourteen through sixteen Judas betrays Christ for thirty pieces of silver. Then came Passover with His disciples, in verses seventeen through twenty-five. Verses twenty-six through twenty-nine, Jesus institutes the Lord’s supper, and in verse thirty, Jesus foretells Peter’s denial. In verses thirty-six through forty-six Jesus is in Gethsemane. Verse forty-seven through fifty-six Jesus is arrested, then in verses fifty-seven through sixty-eight, Jesus is before Caiaphas and the Sanhedrin. From verse sixty-nine onward Peter’s denial of Christ is set forth. The chapter contains ten specific waymarks that are to be repeated during the latter days.

Un rezumat al diferitelor repere din capitolul 26 este următorul: complotul de a-L ucide pe Isus, în versetele 3-5. Apoi Isus este uns la Betania, în versetele 6-13. În versetele 14-16 Iuda Îl trădează pe Hristos pentru treizeci de arginți. Apoi, în versetele 17-25, Isus a prăznuit Paștele cu ucenicii Săi. În versetele 26-29, Isus instituie Cina Domnului, iar în versetul 30 Isus prevestește lepădarea lui Petru. În versetele 36-46 Isus este în Ghetsimani. În versetele 47-56 Isus este arestat, apoi, în versetele 57-68, Isus se află înaintea lui Caiafa și a Sinedriului. De la versetul 69 încolo este înfățișată lepădarea lui Petru de Hristos. Capitolul conține zece repere specifice care urmează să fie repetate în zilele de pe urmă.

Chapter twenty-seven has ten distinct waymarks as well. Jesus is delivered to Pilate, then Judas hangs himself, then Jesus is taken before Pilate, then Barabbas is chosen, Pilate delivers Jesus to be crucified, then Jesus is mocked, then the crucifixion, then the death of Jesus, then Jesus is buried and then the guard at the tomb testifies.

Capitolul douăzeci și șapte are, de asemenea, zece repere distincte. Isus este predat lui Pilat, apoi Iuda se spânzură, apoi Isus este adus înaintea lui Pilat, apoi Baraba este ales, Pilat îl predă pe Isus spre a fi răstignit, apoi Isus este batjocorit, apoi răstignirea, apoi moartea lui Isus, apoi Isus este îngropat și apoi straja de la mormânt dă mărturie.

Chapter twenty-eight has but three waymarks, the first being the resurrection, followed by the lie of the Sanhedrin and then the great commission. Three chapters with twenty-three distinct waymarks of the cross that will be repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Capitolul douăzeci și opt nu are decât trei repere, primul fiind Învierea, urmat de minciuna Sinedriului, iar apoi Marea Trimitere. Trei capitole cu douăzeci și trei de repere distincte ale crucii, care se vor repeta în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

## Matthew 26 – Ten Waymarks

Matei 26 - Zece repere

1. 1. Plot by chief priests and elders to kill Jesus (vv. 3–5)

   Uneltirea arhiereilor și a bătrânilor pentru a-L ucide pe Iisus (vv. 3-5)

2. 2. Anointing at Bethany by the woman with alabaster box (vv. 6–13)

   Ungerea din Betania de către femeia cu vasul de alabastru (vv. 6-13)

3. 3. Judas agrees to betray Jesus for 30 pieces of silver (vv. 14–16)

   Iuda se învoiește să-L vândă pe Isus pentru treizeci de arginți (vv. 14-16)

4. 4. Preparation and eating of the Passover with the disciples (vv. 17–25)

   Pregătirea și mâncarea Paștelui cu ucenicii (vv. 17-25)

5. 5. Institution of the Lord’s Supper (vv. 26–29)

   Instituirea Cinei Domnului (vv. 26-29)

6. 6. Prediction of Peter’s denial (vv. 30–35)

   Prevestirea lepădării lui Petru (vv. 30-35)

7. 7. Agony in Gethsemane (vv. 36–46)

   Agonia din Ghetsimani (vv. 36-46)

8. 8. Betrayal and arrest of Jesus (vv. 47–56)

   Trădarea și arestarea lui Isus (vv. 47-56)

9. 9. Jesus tried before Caiaphas and the Sanhedrin (vv. 57–68)

   Iisus judecat înaintea lui Caiafa și a Sinedriului (vv. 57-68)

10. 10. Peter’s threefold denial (vv. 69–75)

    Întreita lepădare a lui Petru (vv. 69-75)

## Matthew 27 – Ten Waymarks

Matei 27 - Zece repere

1. 1. Jesus delivered to Pilate (vv. 1–2)

   Isus predat lui Pilat (vv. 1-2)

2. 2. Judas’s remorse and suicide (vv. 3–10)

   Remușcarea și sinuciderea lui Iuda (vv. 3-10)

3. 3. Jesus before Pilate – the formal Roman trial (vv. 11–14)

   Isus înaintea lui Pilat – procesul roman oficial (vv. 11-14)

4. 4. Choice of Barabbas over Jesus (vv. 15–26)

   Alegerea lui Baraba în locul lui Isus (vv. 15-26)

5. 5. Pilate delivers Jesus to be crucified (included in the release of Barabbas)

   Pilat îl predă pe Isus spre a fi răstignit (inclus în eliberarea lui Baraba)

6. 6. Mocking and scourging by the soldiers (vv. 27–31)

   Batjocorirea și biciuirea din partea ostașilor (vv. 27-31)

7. 7. The crucifixion (vv. 32–44)

   Răstignirea (vv. 32-44)

8. 8. The death of Jesus (vv. 45–50)

   Moartea lui Isus (vv. 45-50)

9. 9. Supernatural signs and burial by Joseph of Arimathea (vv. 51–61)

   Semne supranaturale și înmormântarea de către Iosif din Arimatea (vv. 51-61)

10. 10. Posting of the guard at the tomb (vv. 62–66)

    Punerea străjii la mormânt (vv. 62–66)

## Matthew 28 – Three Waymarks

Matei 28 - Trei repere

1. 1. The resurrection and empty tomb (vv. 1–10)

   Învierea și mormântul gol (vv. 1-10)

2. 2. The lie of the chief priests and elders to the soldiers (vv. 11–15)

   Minciuna arhiereilor și a bătrânilor spusă ostașilor (vv. 11-15)

3. 3. The Great Commission (vv. 16–20)

   Marea Trimitere (vv. 16-20)

Just as Christ’s experience from the anointing at Bethany to the Great Commission marked the close of His earthly ministry and the beginning of the gospel to all nations, so these same waymarks are repeated in the experience of God’s remnant as they approach the close of probation and their final triumph.

Așa cum experiența lui Hristos, de la ungerea din Betania până la Marea Trimitere, a marcat încheierea lucrării Sale pământești și începutul vestirii Evangheliei către toate neamurile, tot astfel aceleași repere se repetă în experiența rămășiței lui Dumnezeu, pe măsură ce se apropie de închiderea timpului de probă și de triumful lor final.

Chapters twenty-six through twenty-eight represent the Passover history structured upon 23 distinct waymarks that are repeated during the history leading to and following after the Sunday law.

Capitolele douăzeci și șase până la douăzeci și opt reprezintă istoria Paștelui, structurată pe baza a 23 de repere distincte, care se repetă în cursul istoriei care duce la și urmează după legea duminicală.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 427.

> Venirea lui Hristos ca Marele nostru Preot în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, adusă în vedere în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de Zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, profețită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar aceasta este de asemenea reprezentată prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare, din Matei 25. Marea controversă, 427.

The end of the 2300 days on October 22, 1844 is repeated at the Sunday law. The 23 waymarks located in the last three chapters of Matthew identify the precious blood that is employed to combine Divinity with humanity.

Sfârșitul celor 2300 de zile la 22 octombrie 1844 se repetă la legea duminicală. Cele 23 de repere aflate în ultimele trei capitole ale Evangheliei după Matei identifică sângele prețios care este întrebuințat pentru a uni Divinitatea cu umanitatea.

> “The intercession of Christ in man’s behalf in the sanctuary above is as essential to the plan of salvation as was His death upon the cross. By His death He began that work which after His resurrection He ascended to complete in heaven. We must by faith enter within the veil, ‘whither the forerunner is for us entered.’ Hebrews 6:20. There the light from the cross of Calvary is reflected. There we may gain a clearer insight into the mysteries of redemption. The salvation of man is accomplished at an infinite expense to heaven; the sacrifice made is equal to the broadest demands of the broken law of God. Jesus has opened the way to the Father’s throne, and through His mediation the sincere desire of all who come to Him in faith may be presented before God.” The Great Controversy, 489.

> Mijlocirea lui Hristos în favoarea omului în sanctuarul ceresc este la fel de esențială pentru planul mântuirii precum a fost moartea Sa pe cruce. Prin moartea Sa El a început acea lucrare pe care, după învierea Sa, S-a înălțat spre a o desăvârși în cer. Noi trebuie, prin credință, să intrăm dincolo de perdea, 'unde Înaintemergătorul a intrat pentru noi'. Evrei 6:20. Acolo se reflectă lumina crucii de pe Calvar. Acolo putem dobândi o înțelegere mai clară a tainelor răscumpărării. Mântuirea omului este înfăptuită cu un preț infinit pentru cer; jertfa adusă corespunde pe deplin celor mai înalte cerințe ale Legii lui Dumnezeu, care a fost călcată. Isus a deschis calea către tronul Tatălui, iar prin mijlocirea Sa dorința sinceră a tuturor celor care vin la El prin credință poate fi prezentată înaintea lui Dumnezeu. Marea Luptă, 489.

Chapter 23 of Matthew emphasizes the condemnation upon the counterfeit priesthood. Chapters twenty-six through twenty-eight are the omega to chapter twenty-three. The counterfeit Levites, the old men’s escalating rebellion over four generations produced the waymarks in the last three chapters.

Capitolul 23 din Matei subliniază condamnarea pronunțată asupra preoției contrafăcute. Capitolele douăzeci și șase până la douăzeci și opt constituie omega capitolului douăzeci și trei. Leviții contrafăcuți — răzvrătirea tot mai accentuată a bătrânilor de-a lungul a patru generații — au produs jaloanele din ultimele trei capitole.

Chapter twenty-four identifies the line upon line methodology as the methodology of Christ, as He employs the destruction of Jerusalem to describe the things that are, the things that have been and the things that will be.

Capitolul al douăzeci și patrulea identifică metodologia „rând după rând” drept metodologia lui Hristos, prin aceea că El utilizează distrugerea Ierusalimului pentru a descrie lucrurile care sunt, care au fost și care vor fi.

The fall of Jerusalem in 70 AD, took place on the same day of the year that Jerusalem was first destroyed by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem by Nebuchadnezzar was past history, and Christ’s history, when Titus took Jerusalem, typified the end of the world. Matthew 24 is lifting up the line upon line methodology, thus identifying “methodology” as an element of the prophetic testimony.

Căderea Ierusalimului în anul 70 d.Hr. a avut loc în aceeași zi a anului în care Ierusalimul a fost pentru prima dată distrus de Nebucadnețar. Distrugerea Ierusalimului de către Nebucadnețar ținea deja de trecut, iar, în istoria lui Hristos, cucerirea Ierusalimului de către Titus a preînchipuit sfârșitul lumii. Matei 24 pune în lumină metodologia „linie peste linie”, identificând astfel „metodologia” ca element al mărturiei profetice.

It is in chapter 24 that Christ identifies the necessity of understanding the “abomination of desolation” spoken of by Daniel the prophet, the very foundational understanding of William Miller, and the symbol that establishes the vision in Daniel. It also represents the rebellion of Adventism, as they rejected the Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel, and thus partook of the strong delusion of 2 Thessalonians chapter two. The chapter directly connects with Luke 21, thus identifying August 11, 1840 through October 22, 1844, which typifies 9/11 unto the Sunday law. It also connects with the “times of the Gentiles” in Luke 21:24, which is a primary key in unlocking the “seven times” of Moses, while also aligning with the measuring of the temple in Revelation eleven.

În capitolul 24, Hristos indică necesitatea de a înțelege „urâciunea pustiirii” despre care a vorbit prorocul Daniel, care constituie însăși înțelegerea fundamentală a lui William Miller și simbolul care stabilește viziunea din Daniel. Aceasta reprezintă, de asemenea, răzvrătirea Adventismului, întrucât a respins înțelegerea milerită a „jertfei necurmate” din cartea lui Daniel și astfel a luat parte la rătăcirea puternică din 2 Tesaloniceni, capitolul doi. Capitolul se leagă în mod direct de Luca 21, identificând astfel perioada 11 august 1840 până la 22 octombrie 1844, care tipifică 11 septembrie până la legea duminicală. Se leagă, de asemenea, de „vremurile neamurilor” din Luca 21:24, care reprezintă o cheie principală pentru descifrarea „celor șapte vremi” ale lui Moise, aliniindu-se totodată cu măsurarea templului din Apocalipsa unsprezece.

Beginning with chapter twenty-three, followed by 24 and 25, and then concluding with chapters 26 through 27, three chapters which possess twenty-three waymarks that are the omega to the alpha of chapter twenty-three. Chapter twenty-six added to twenty-seven and twenty-eight equals “81,” which is a symbol of the priesthood. Upon three witnesses (Genesis, Matthew and Revelation) chapters 11 through 22 are one line. Chapters 23 through 28 are a line of truth which begins with 23 and ends with 23.

Începând cu capitolul douăzeci și trei, urmat de 24 și 25, și apoi încheind cu capitolele 26 până la 27, trei capitole care posedă douăzeci și trei de repere ce constituie omega în raport cu alfa capitolului douăzeci și trei. Capitolul douăzeci și șase, adunat cu douăzeci și șapte și douăzeci și opt, este egal cu „81”, care este un simbol al preoției. Pe mărturia a trei martori (Geneza, Matei și Apocalipsa), capitolele 11 până la 22 sunt o singură linie. Capitolele 23 până la 28 sunt o linie a adevărului care începe cu 23 și se încheie cu 23.

Chapters one through ten are the first of three prophetic lines in the book of Matthew. Ten chapters, followed by twelve chapters, followed by six chapters. Inspiration informs us that all the books of the Bible meet and end in the Revelation, and therefore all the books of the Bible meet and end in Matthew. Matthew, as the face of the lion of the tribe of Judah identifies twelve distinct Messianic prophecies, and those twelve passages produce the waymarks of the history of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand. As the book of Revelation begins with the revelation of Jesus Christ, Matthew chapter one presents a revelation of Jesus Christ which connects with the life and testimony of Moses, with the history of Antichrist while identifying the three elements of the church triumphant as represented by the prophet, the priest and the king.

Capitolele unu până la zece constituie prima dintre cele trei linii profetice din cartea lui Matei. Zece capitole, urmate de douăsprezece capitole, urmate de șase capitole. Inspirația ne învață că toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în Apocalipsa și, prin urmare, toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în Matei. Matei, ca fața leului din seminția lui Iuda, identifică douăsprezece profeții mesianice distincte, iar acele douăsprezece pasaje produc jaloanele istoriei Milleriților și ale celor o sută patruzeci și patru de mii. Așa cum Apocalipsa începe cu descoperirea lui Isus Hristos, capitolul întâi din Matei prezintă o descoperire a lui Isus Hristos care se leagă de viața și mărturia lui Moise, de istoria Antihristului, identificând în același timp cele trei elemente ale bisericii triumfătoare, reprezentate de profetul, preotul și regele.

Matthew begins with the revelation of Jesus Christ in the context of God’s covenant with a chosen people. From Abraham to David was 14 generations, from David to captivity in Babylon was fourteen generations, and from Babylon to Christ is another fourteen generations. The genealogy of Christ in Matthew aligns with Moses, for Moses is the alpha of Christ the omega. Moses life of one hundred and twenty years, aligns with the one hundred and twenty years of probationary time in the history of Noah. Noah’s covenant is therefore connected with the covenant of a chosen people. The one hundred and twenty years of Moses represents three periods of forty years that concluded with Moses slaying the Egyptian at the end of forty years, and the first born, Pharaoh and his army being slain at the end of the second forty-year period. The second forty-year period ended at a rebellion at Kadesh and the third forty-year period ended at the second rebellion of Kadesh. All of the three prophetic lines of the alpha end at Kadesh and the three prophetic lines of Matthew’s genealogy end at David, captivity in Babylon and the Messenger of the covenant.

Matei începe cu revelarea lui Isus Hristos în contextul legământului lui Dumnezeu cu un popor ales. De la Avraam până la David au fost paisprezece generații, de la David până la robia în Babilon au fost paisprezece generații, iar de la Babilon până la Hristos sunt încă paisprezece generații. Genealogia lui Hristos din Matei se corelează cu Moise, căci Moise este alfa, iar Hristos, omega. Viața lui Moise de o sută douăzeci de ani corespunde celor o sută douăzeci de ani de timp probatoriu din istoria lui Noe. Legământul lui Noe este, așadar, în legătură cu legământul unui popor ales. Cei o sută douăzeci de ani ai lui Moise reprezintă trei perioade de câte patruzeci de ani, care s-au încheiat cu uciderea egipteanului de către Moise la sfârșitul primilor patruzeci de ani și cu uciderea întâilor-născuți, a lui Faraon și a oastei lui la sfârșitul celei de-a doua perioade de patruzeci de ani. A doua perioadă de patruzeci de ani s-a încheiat la o rebeliune la Cadeș, iar a treia perioadă de patruzeci de ani s-a încheiat la a doua rebeliune de la Cadeș. Toate cele trei linii profetice ale alfei se încheie la Cadeș, iar cele trei linii profetice ale genealogiei din Matei se încheie la David, la robia din Babilon și la Solul legământului.

When the alpha of Moses is aligned with the omega of Christ there are six witnesses of Kadesh, which is 1863 and the Sunday law. Matthew’s genealogy places king David at Kadesh, which is where apostate Adventism is taken to Babylon, as Christ confirms the covenant with the one hundred and forty-four thousand. By placing David at the Sunday law a second witness of David is established with David being one of three human representatives that began to serve when they were thirty years old. Christ, David, Joseph and Ezekiel all began their work at thirty years of age. Together the four thirty-year-old’s that began to serve represent the combination of Divinity with humanity, when the church militant is transformed into the church triumphant. That church is made up of a prophet, a priest and a king. The transformation is marked at the Sunday law, which is also Kadesh, so David in the genealogy of Matthew aligns with the thirty year old David.

Când alfa lui Moise se aliniază cu omega lui Hristos, există șase martori ai Cadeșului, care este 1863 și legea duminicală. Genealogia lui Matei îl așază pe regele David la Cadeș, care este locul unde adventismul apostat este dus în Babilon, în timp ce Hristos confirmă legământul cu cei o sută patruzeci și patru de mii. Prin așezarea lui David la legea duminicală se stabilește un al doilea martor al lui David, David fiind unul dintre cei trei reprezentanți umani care au început să slujească la vârsta de treizeci de ani. Hristos, David, Iosif și Ezechiel și-au început toți lucrarea la vârsta de treizeci de ani. Împreună, cei patru care au început să slujească la treizeci de ani reprezintă unirea Divinității cu umanitatea, când biserica luptătoare este transformată în biserica triumfătoare. Acea biserică este alcătuită dintr-un profet, un preot și un împărat. Transformarea este marcată la legea duminicală, care este, de asemenea, Cadeș, astfel încât David din genealogia lui Matei se aliniază cu David la vârsta de treizeci de ani.

The thirty years of preparation aligns with the four hundred and thirty years of Abraham’s covenant, and also the age of a priest and the 1290 years of Daniel 12:11. In the next article we will consider each of those twelve Messianic prophecies within the book of Matthew. We are first identifying three prophetic lines within Matthew; chapters one through ten, followed by chapters eleven through twenty-two, and then twenty-three through twenty-eight.

Cei treizeci de ani de pregătire se aliniază cu cei patru sute treizeci de ani ai legământului lui Avraam, precum și cu vârsta unui preot și cu cei 1290 de ani din Daniel 12:11. În articolul următor vom lua în considerare fiecare dintre acele douăsprezece profeții mesianice din Evanghelia după Matei. Mai întâi identificăm trei linii profetice în Evanghelia după Matei: capitolele unu până la zece, urmate de capitolele unsprezece până la douăzeci și doi, iar apoi douăzeci și trei până la douăzeci și opt.

> “For a time after the disappointment in 1844, I did hold, in common with the advent body, that the door of mercy was then forever closed to the world. This position was taken before my first vision was given me. It was the light given me of God that corrected our error, and enabled us to see the true position.

> O vreme după dezamăgirea din 1844, am susținut, împreună cu poporul advent, că ușa îndurării era atunci închisă pentru totdeauna lumii. Această poziție a fost adoptată înainte ca prima mea viziune să-mi fie dată. Lumina pe care mi-a dat-o Dumnezeu a fost aceea care a corectat eroarea noastră și ne-a îngăduit să vedem adevărata poziție.

> “I am still a believer in the shut-door theory, but not in the sense in which we at first employed the term or in which it is employed by my opponents.

> Rămân credincios teoriei ușii închise, dar nu în sensul în care am întrebuințat noi la început termenul, nici în sensul în care îl întrebuințează adversarii mei.

> “There was a shut door in Noah’s day. There was at that time a withdrawal of the Spirit of God from the sinful race that perished in the waters of the Flood. God Himself gave the shut-door message to Noah: ‘My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years’ (Genesis 6:3).

> În zilele lui Noe a existat o ușă închisă. Atunci a avut loc o retragere a Duhului lui Dumnezeu de la omenirea păcătoasă care a pierit în apele Potopului. Însuși Dumnezeu i-a dat lui Noe solia ușii închise: „Duhul Meu nu se va lupta pururea cu omul, căci și el este carne; totuși zilele lui vor fi o sută douăzeci de ani” (Geneza 6:3).

> “There was a shut door in the days of Abraham. Mercy ceased to plead with the inhabitants of Sodom, and all but Lot, with his wife and two daughters, were consumed by the fire sent down from heaven.

> A fost o ușă închisă în zilele lui Avraam. Îndurarea a încetat să mijlocească pentru locuitorii Sodomei, iar toți, afară de Lot, cu soția sa și cele două fiice ale sale, au fost mistuiți de focul trimis din cer.

> “There was a shut door in Christ’s day. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation, ‘Your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38).

> A existat o ușă închisă în vremea lui Hristos. Fiul lui Dumnezeu a declarat iudeilor necredincioși ai acelei generații: „Casa voastră vi se lasă pustie” (Matei 23:38).

> “Looking down the stream of time to the last days, the same infinite power proclaimed through John: ‘These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth’ (Revelation 3:7).

> Privind de-a lungul cursului timpului până la zilele din urmă, aceeași putere infinită a rostit prin Ioan: «Așa zice Cel Sfânt, Cel Adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu închide; și închide și nimeni nu deschide» (Apocalipsa 3:7).

> “I was shown in vision, and I still believe, that there was a shut door in 1844. All who saw the light of the first and second angels’ messages and rejected that light, were left in darkness. And those who accepted it and received the Holy Spirit which attended the proclamation of the message from heaven, and who afterward renounced their faith and pronounced their experience a delusion, thereby rejected the Spirit of God, and it no longer pleaded with them.

> Mi s-a arătat în viziune și cred în continuare că a existat o ușă închisă în 1844. Toți cei care au văzut lumina soliilor primului și celui de-al doilea înger și au respins acea lumină au fost lăsați în întuneric. Iar cei care au acceptat-o și au primit Duhul Sfânt care a însoțit proclamarea soliei din cer și care, ulterior, și-au renegat credința și au declarat că experiența lor a fost o amăgire, au respins astfel Duhul lui Dumnezeu, iar Acesta nu a mai stăruit pe lângă ei.

> “Those who did not see the light, had not the guilt of its rejection. It was only the class who had despised the light from heaven that the Spirit of God could not reach. And this class included, as I have stated, both those who refused to accept the message when it was presented to them, and also those who, having received it, afterward renounced their faith. These might have a form of godliness, and profess to be followers of Christ; but having no living connection with God, they would be taken captive by the delusions of Satan. These two classes are brought to view in the vision—those who declared the light which they had followed a delusion, and the wicked of the world who, having rejected the light, had been rejected of God. No reference is made to those who had not seen the light, and therefore were not guilty of its rejection.” Selected Messages, book 1, 62, 63.

> Cei care nu au văzut lumina nu erau vinovați de respingerea ei. Numai clasa care disprețuise lumina din cer era aceea la care Duhul lui Dumnezeu nu putea ajunge. Și această clasă îi cuprindea, după cum am afirmat, atât pe cei care au refuzat să primească mesajul când le-a fost prezentat, cât și pe cei care, după ce l-au primit, și-au lepădat credința. Aceștia puteau avea o formă de evlavie și mărturisi că sunt urmași ai lui Hristos; dar, neavând nicio legătură vie cu Dumnezeu, aveau să fie luați captivi de amăgirile lui Satana. Aceste două clase sunt aduse în vedere în viziune — aceia care au declarat că lumina pe care o urmaseră era o amăgire și cei nelegiuiți ai lumii care, respingând lumina, fuseseră respinși de Dumnezeu. Nu se face nicio referire la cei care nu văzuseră lumina și, prin urmare, nu erau vinovați de respingerea ei. Mesaje alese, cartea 1, 62, 63.

> “It is those who by faith follow Jesus in the great work of the atonement who receive the benefits of His mediation in their behalf, while those who reject the light which brings to view this work of ministration are not benefited thereby. The Jews who rejected the light given at Christ’s first advent, and refused to believe on Him as the Saviour of the world, could not receive pardon through Him. When Jesus at His ascension entered by His own blood into the heavenly sanctuary to shed upon His disciples the blessings of His mediation, the Jews were left in total darkness to continue their useless sacrifices and offerings. The ministration of types and shadows had ceased. That door by which men had formerly found access to God was no longer open. The Jews had refused to seek Him in the only way whereby He could then be found, through the ministration in the sanctuary in heaven. Therefore they found no communion with God. To them the door was shut. They had no knowledge of Christ as the true sacrifice and the only mediator before God; hence they could not receive the benefits of His mediation.

> Cei care, prin credință, Îl urmează pe Isus în marea lucrare a ispășirii sunt cei care primesc beneficiile mijlocirii Sale în favoarea lor, în timp ce aceia care resping lumina care scoate în evidență această lucrare de slujire nu au niciun folos din ea. Iudeii care au respins lumina dată la prima venire a lui Hristos și au refuzat să creadă în El ca Mântuitor al lumii nu puteau primi iertare prin El. Când Isus, la înălțarea Sa, a intrat, prin însuși sângele Său, în sanctuarul ceresc, pentru a revărsa asupra ucenicilor Săi binecuvântările mijlocirii Sale, iudeii au fost lăsați în întuneric deplin să-și continue jertfele și darurile lor zadarnice. Slujirea tipurilor și umbrelor încetase. Acea ușă prin care oamenii găsiseră odinioară acces la Dumnezeu nu mai era deschisă. Iudeii refuzaseră să-L caute pe El pe singura cale în care putea atunci fi găsit: prin slujirea în sanctuarul din cer. De aceea nu au avut comuniune cu Dumnezeu. Pentru ei, ușa era închisă. Ei nu aveau cunoaștere despre Hristos ca adevărata jertfă și singurul Mijlocitor înaintea lui Dumnezeu; de aceea nu puteau primi beneficiile mijlocirii Sale.

> “The condition of the unbelieving Jews illustrates the condition of the careless and unbelieving among professed Christians, who are willingly ignorant of the work of our merciful High Priest. In the typical service, when the high priest entered the most holy place, all Israel were required to gather about the sanctuary and in the most solemn manner humble their souls before God, that they might receive the pardon of their sins and not be cut off from the congregation. How much more essential in this antitypical Day of Atonement that we understand the work of our High Priest and know what duties are required of us.

> Starea evreilor necredincioși ilustrează starea celor nepăsători și necredincioși dintre cei ce poartă numele de creștini, care sunt în mod voit neștiutori cu privire la lucrarea Marelui nostru Preot milostiv. În serviciul tipic, când marele preot intra în Locul Preasfânt, întregului Israel i se cerea să se adune în jurul sanctuarului și, în cel mai solemn chip, să-și smerească sufletele înaintea lui Dumnezeu, pentru ca să primească iertarea păcatelor lor și să nu fie înlăturați din mijlocul adunării. Cu atât mai esențial este, în această Zi a Ispășirii antitipică, să înțelegem lucrarea Marelui nostru Preot și să știm ce îndatoriri ni se cer.

> “Men cannot with impunity reject the warning which God in mercy sends them. A message was sent from heaven to the world in Noah’s day, and their salvation depended upon the manner in which they treated that message. Because they rejected the warning, the Spirit of God was withdrawn from the sinful race, and they perished in the waters of the Flood. In the time of Abraham, mercy ceased to plead with the guilty inhabitants of Sodom, and all but Lot with his wife and two daughters were consumed by the fire sent down from heaven. So in the days of Christ. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation: ‘Your house is left unto you desolate.’ Matthew 23:38. Looking down to the last days, the same Infinite Power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved’: ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:10–12. As they reject the teachings of His word, God withdraws His Spirit and leaves them to the deceptions which they love.” The Great Controversy, 430, 431.

> Oamenii nu pot respinge nepedepsiți avertizarea pe care Dumnezeu, în îndurarea Sa, le-o trimite. În zilele lui Noe a fost trimis din cer un mesaj către lume, iar mântuirea lor depindea de felul în care tratau acel mesaj. Pentru că au respins avertizarea, Duhul lui Dumnezeu a fost retras de la neamul păcătos, iar ei au pierit în apele Potopului. În vremea lui Avraam, îndurarea a încetat să mai mijlocească pentru locuitorii vinovați ai Sodomei, iar toți, în afară de Lot, soția sa și cele două fiice ale sale, au fost mistuiți de focul coborât din cer. Tot astfel, în zilele lui Hristos. Fiul lui Dumnezeu a declarat iudeilor necredincioși ai acelei generații: «Casa voastră vi se lasă pustie.» Matei 23:38. Privind spre zilele din urmă, aceeași Putere Infinită declară, cu privire la cei care «n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți»: «Din această pricină Dumnezeu le va trimite o puternică rătăcire, ca să creadă o minciună, pentru ca toți să fie osândiți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire.» 2 Tesaloniceni 2:10-12. Pe măsură ce resping învățăturile Cuvântului Său, Dumnezeu Își retrage Duhul și îi lasă pradă amăgirilor pe care le iubesc. Marea controversă, 430, 431.

Back to Articles