Article

# The Book of Daniel - Number Five

Cartea lui Daniel - Numărul cinci

Seventy Years

Șaptezeci de ani

Author

Jeff Pippenger

Published

November 29, 2023

Formats

PDF
Word

Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah, and when he was conquered by the Babylonians the seventy years of slavery for the southern kingdom began. Those seventy years identify the period of time that Babylon, the first kingdom of Bible prophecy would reign. In Isaiah chapter twenty-three, the whore of Tyre would be forgotten for seventy symbolic years that were prophetically identified as the days of one king. In Bible prophecy a king is a kingdom, and the days of the only kingdom of Bible prophecy which amounted to seventy years, was Babylon.

Ioiachim a fost primul dintre ultimii trei regi ai lui Iuda, iar când a fost cucerit de babilonieni au început cei șaptezeci de ani de robie pentru regatul de sud. Acei șaptezeci de ani identifică perioada de timp în care Babilonul, prima împărăție din profeția biblică, avea să domnească. În capitolul douăzeci și trei din Isaia, desfrânata Tirului avea să fie uitată timp de șaptezeci de ani simbolici, identificați profetic drept zilele unui singur rege. În profeția biblică, un rege reprezintă o împărăție, iar singura împărăție din profeția biblică ale cărei zile au însumat șaptezeci de ani a fost Babilonul.

During that history, the whore of Tyre, who represents the papacy, would be forgotten. At the end of the seventy symbolic years, she would be remembered and go forth and commit fornication with all the kingdoms of the earth. Spiritual fornication is the unlawful relationship of the combination of church and state. At the end of the symbolic seventy years, the papacy would come into a relationship with the United Nations, represented by all the kings that the whore of Tyre commits fornication with at the end of the seventy symbolic years. The kingdom that reigns during the seventy symbolic years is the United States, the earth beast with two horns.

De-a lungul acelei istorii, desfrânata Tirului, care reprezintă papalitatea, avea să fie dată uitării. La sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici, ea va fi adusă din nou aminte și va ieși și va săvârși curvie cu toate împărățiile pământului. Curvia spirituală este raportul nelegiuit al unirii dintre Biserică și stat. La sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici, papalitatea va intra într-o relație cu Organizația Națiunilor Unite, reprezentată de toți împărații cu care desfrânata Tirului săvârșește curvie la sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici. Împărăția care domnește pe durata celor șaptezeci de ani simbolici este cea a Statelor Unite, fiara de pe pământ cu două coarne.

Daniel chapters one through five, outline the history of Babylon’s seventy years, and therefore those chapters represent the history of both horns of the earth beast. Chapters four and five identify Babylon’s first and last kings, and together those two chapters identify the history of the earth beast and its two horns. The judgment of the two horns, and the earth beast itself is represented by the judgment of the first king and the last king. Nebuchadnezzar’s judgment was banishment for “seven times,” while he lived as a wild beast for twenty-five hundred and twenty days off the grass and dew. Belshazzar’s judgment was written on the wall, and equated to the number twenty-five hundred and twenty, thus identifying that the judgment of the earth beast and its two horns is represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six. This is based on the witness of two kings, and the two witnesses represent the first and the last.

Capitolele unu până la cinci din Daniel conturează istoria celor șaptezeci de ani ai Babilonului și, prin urmare, acele capitole reprezintă istoria ambelor coarne ale fiarei pământului. Capitolele patru și cinci identifică pe primul și pe ultimul împărat al Babilonului, iar împreună aceste două capitole identifică istoria fiarei pământului și a celor două coarne ale ei. Judecata celor două coarne și a însăși fiarei pământului este reprezentată de judecata primului împărat și a ultimului împărat. Judecata lui Nebucadnețar a fost izgonirea pentru „șapte vremi”, în timp ce a trăit ca o fiară sălbatică timp de două mii cinci sute douăzeci de zile, hrănindu-se cu iarbă și rouă. Judecata lui Belșațar a fost scrisă pe perete și a fost echivalată cu numărul două mii cinci sute douăzeci, arătând astfel că judecata fiarei pământului și a celor două coarne ale ei este reprezentată de „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Aceasta se întemeiază pe mărturia a doi împărați, iar cei doi martori îi reprezintă pe cel dintâi și pe cel de pe urmă.

The “seven times” is the stumbling stone for Adventism, and therefore cannot be recognized, though it is plainly there—for those who wish to see. It is the symbol of judgment of the nation (Babylon) that reigned for seventy years, and the symbol of judgment for the kingdom that reigns for seventy symbolic years. When William Miller presented his understanding of the “seven times” of Leviticus twenty-six, he employed Nebuchadnezzar’s twenty-five hundred and twenty days living as a beast in Daniel chapter four as one of the prophetic witnesses to uphold Leviticus twenty-six’s “seven times.” The “seven times” is both the foundation stone and the headstone in Zechariah chapter four. Jesus, Sister White, Isaiah and Peter identify it as the stone that becomes the head of the corner. It is the crowning doctrine of Bible prophecy, though it is essentially unseen by those who profess to be the messengers of the third angel.

„Cele șapte vremuri” este piatra de poticnire a Adventismului și, prin urmare, nu poate fi recunoscut, deși este în mod clar acolo — pentru cei care doresc să vadă. Este simbolul judecății asupra națiunii (Babilonului) care a domnit timp de șaptezeci de ani și simbolul judecății asupra împărăției care domnește timp de șaptezeci de ani simbolici. Când William Miller și-a prezentat înțelegerea „celor șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase, el a folosit cele două mii cinci sute douăzeci de zile ale lui Nebucadnețar, trăind ca o fiară, din Daniel, capitolul patru, ca pe unul dintre martorii profetici pentru a susține „cele șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase. „Cele șapte vremuri” este atât piatra de temelie, cât și piatra de vârf în Zaharia, capitolul patru. Isus, Sora White, Isaia și Petru o identifică drept piatra care devine capul unghiului. Este doctrina încununătoare a profeției biblice, deși rămâne, în esență, nevăzută de către cei ce pretind a fi solii îngerului al treilea.

As we begin to consider the first six chapters of the book of Daniel, it is important to recognize that from the very outset the “seven times” is identified. When Jehoiakim was overthrown by Babylon, the captivity of seventy-years began. The book of Chronicles explains why they were taken captive for seventy years.

Pe măsură ce începem să cercetăm primele șase capitole ale cărții lui Daniel, este important să recunoaștem că încă de la bun început este identificată perioada celor „șapte vremi”. Când Ioiachim a fost detronat de Babilon, a început robia de șaptezeci de ani. Cartea Cronicilor explică de ce au fost duși în robie timp de șaptezeci de ani.

> Zedekiah was one and twenty years old when he began to reign, and reigned eleven years in Jerusalem. And he did that which was evil in the sight of the Lord his God, and humbled not himself before Jeremiah the prophet speaking from the mouth of the Lord. And he also rebelled against king Nebuchadnezzar, who had made him swear by God: but he stiffened his neck, and hardened his heart from turning unto the Lord God of Israel. Moreover all the chief of the priests, and the people, transgressed very much after all the abominations of the heathen; and polluted the house of the Lord which he had hallowed in Jerusalem. And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:11–23.

> Zedechia avea douăzeci și unu de ani când a început să domnească și a domnit unsprezece ani la Ierusalim. Și a făcut ce este rău înaintea Domnului Dumnezeului său și nu s-a smerit înaintea prorocului Ieremia, care vorbea din gura Domnului. Și s-a răzvrătit împotriva regelui Nebucadnețar, care îl făcuse să jure pe Dumnezeu; dar și-a înțepenit grumazul și și-a împietrit inima, ca să nu se întoarcă la Domnul Dumnezeul lui Israel. Mai mult, toți căpeteniile preoților și poporul au păcătuit foarte mult după toate urâciunile păgânilor și au pângărit casa Domnului pe care El o sfințise în Ierusalim. Și Domnul Dumnezeul părinților lor le-a trimis trimișii Săi, sculându-se dis-de-dimineață și trimițând, fiindcă avea milă de poporul Său și de locuința Sa; dar ei și-au bătut joc de trimișii lui Dumnezeu, au disprețuit cuvintele Lui și i-au batjocorit pe prorocii Lui, până când mânia Domnului s-a ridicat împotriva poporului Său, până când nu mai era vindecare. De aceea a adus asupra lor pe regele haldeilor, care le-a ucis tinerii cu sabia în casa sfântului lor locaș și n-a avut milă nici de tânăr, nici de fecioară, nici de bătrân, nici de cel gârbovit de bătrânețe; pe toți i-a dat în mâna lui. Și toate vasele casei lui Dumnezeu, mari și mici, și vistieriile casei Domnului, și vistieriile regelui și ale dregătorilor lui: pe toate le-a dus la Babilon. Și au ars casa lui Dumnezeu și au dărâmat zidul Ierusalimului și au ars cu foc toate palatele lui și au nimicit toate odoarele lui de preț. Iar pe cei ce scăpaseră de sabie i-a dus la Babilon, unde au fost slujitori lui și fiilor lui până la domnia împărăției Persiei: ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până ce țara și-a ținut sabatele; căci în tot timpul cât a stat pustie a ținut sabat, până la împlinirea a șaptezeci de ani. Iar în anul întâi al lui Cirus, regele Persiei, pentru ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, regele Persiei, așa încât el a făcut o proclamație în tot regatul său și a pus-o și în scris, zicând: Așa zice Cirus, regele Persiei: Toate împărățiile pământului mi le-a dat Domnul, Dumnezeul cerurilor; și El mi-a poruncit să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine este dintre voi, din tot poporul Lui? Domnul Dumnezeul lui să fie cu el și să se suie. 2 Cronici 36:11-23.

The seventy years in slavery were to fulfill the word of Jeremiah, “until the land had enjoyed her sabbaths, for as long as she lay desolate she kept sabbath.” There is only one passage in God’s Word, other than the verse in Chronicles we are citing, that refers to the land “enjoying” her sabbaths. That passage is in Leviticus chapters twenty-five and twenty-six. Chapter twenty-five gives the instruction on how to allow the land to enjoy its sabbath rest, and chapter twenty-six outlines the curse of “seven times” if those covenant instructions were not followed.

Cei șaptezeci de ani de robie au fost pentru a împlini cuvântul lui Ieremia: „până ce țara s-a bucurat de sabatele ei, căci tot timpul cât a rămas pustiită, ea a ținut sabatul.” Există un singur pasaj în Cuvântul lui Dumnezeu, în afară de versetul din Cronicile pe care îl cităm, care se referă la faptul că țara «se bucură» de sabatele ei. Acel pasaj se află în Leviticul, capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase. Capitolul douăzeci și cinci dă instrucțiuni cu privire la modul în care să fie lăsată țara să se bucure de odihna ei sabatică, iar capitolul douăzeci și șase prezintă blestemul de «șapte ori» dacă acele instrucțiuni ale legământului nu erau urmate.

Jehoiakim’s fate marked the beginning of the captivity which is an element of what Daniel called the “curse” and “oath” of Moses in chapter nine. Daniel understood the curse of the “seven times,” for he gives testimony in chapter nine, that it was through his study of the seventy-year prophecy of Jeremiah, that he understood the number of years that God’s people would be enslaved in Babylon.

Soarta lui Ioiachim a marcat începutul robiei, care este un element din ceea ce Daniel a numit, în capitolul nouă, „blestemul” și „jurământul” lui Moise. Daniel a înțeles blestemul „celor șapte vremi”, căci el depune mărturie în capitolul nouă că, prin studiul său al profeției de șaptezeci de ani a lui Ieremia, a înțeles numărul anilor în care poporul lui Dumnezeu avea să fie ținut în robie în Babilon.

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. Daniel 9:2.

> În anul dintâi al domniei lui, eu, Daniel, am înțeles din cărți numărul anilor despre care a venit cuvântul Domnului către prorocul Ieremia, că se vor împlini șaptezeci de ani pentru pustiirile Ierusalimului. Daniel 9:2.

Daniel understood the seventy years “by books,” not only the book of Jeremiah. The other book he understood was the writings of Moses, for in his prayer he identifies that the “curse” of the seventy years of slavery was the “oath” of Moses. The word in Daniel chapter nine, which is translated as “oath,” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The captivity of Judah in Babylon for seventy years was a fulfillment of the curse of the “seven times,” in spite of what any modern theologian might argue. Its plain as day, but only if you are willing to see.

Daniel a înțeles cei șaptezeci de ani „din cărți”, nu doar din cartea lui Ieremia. El a înțeles de asemenea scrierile lui Moise, căci în rugăciunea sa el identifică „blestemul” celor șaptezeci de ani de robie ca fiind „jurământul” lui Moise. Cuvântul din cartea lui Daniel, capitolul al nouălea, tradus prin „jurământ”, este același cuvânt care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Robia lui Iuda în Babilon timp de șaptezeci de ani a fost o împlinire a blestemului „de șapte ori”, în pofida a ceea ce ar putea susține orice teolog modern. Este limpede ca lumina zilei, însă numai dacă ești dispus să vezi.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:1–9.

> Și Domnul a vorbit lui Moise pe muntele Sinai, zicând: Vorbește fiilor lui Israel și spune-le: Când veți intra în țara pe care v-o dau, atunci țara să țină un sabat pentru Domnul. Șase ani să-ți semeni ogorul și șase ani să-ți tai via și să strângi rodul ei; iar în anul al șaptelea să fie un sabat de odihnă pentru țară, un sabat pentru Domnul: să nu-ți semeni ogorul și să nu-ți tai via. Ceea ce răsare de la sine din secerișul tău să nu seceri, nici strugurii viței tale netăiate să nu-i culegi; căci este un an de odihnă pentru țară. Iar sabatul țării vă va fi hrană: pentru tine și pentru robul tău și pentru roaba ta și pentru simbriașul tău și pentru străinul care locuiește cu tine, și pentru vitele tale și pentru fiarele care sunt în țara ta, toate roadele ei vor fi hrană. Și să-ți numeri șapte sabate de ani, de șapte ori câte șapte ani; iar timpul celor șapte sabate de ani să-ți fie patruzeci și nouă de ani. Atunci să faci să sune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în ziua ispășirii să faceți să sune trâmbița în toată țara voastră. Levitic 25:1-9.

It is important to see that in the instructions of letting the land rest, that the seven cycles of six years of working the land and one year of allowing the land to rest continue unto the forty-ninth year, when there was to be a jubilee identifying the fulfillment of seven cycles of seven years. The crucial point to see is that the sounding of the jubilee trumpet was to take place on the Day of Atonement, thus identifying that when the anti-typical Day of Atonement began on October 22, 1844, the jubilee trumpet representing the cycle of “seven times” was to be then sounded. The “seven times” that began when Manasseh was carried into Babylon in 677 BC, represented twenty-five hundred and twenty years that concluded on the anti-typical Day of Atonement. The connection will only be missed by those who are unwilling to see. The cycle of “seven times,” is connected with the twenty-three hundred years.

Este important de observat că, în instrucțiunile privind lăsarea pământului să se odihnească, cele șapte cicluri alcătuite din șase ani de lucrare a pământului și un an de odihnă a pământului continuă până la al patruzeci și nouălea an, când urma să fie proclamat un jubileu care marca împlinirea a șapte cicluri a câte șapte ani. Punctul crucial de observat este că sunarea trâmbiței jubileului urma să aibă loc în Ziua Ispășirii, identificând astfel că, atunci când Ziua Ispășirii antitipice a început la 22 octombrie 1844, trâmbița jubileului, care reprezintă ciclul „de șapte ori”, trebuia atunci să răsune. „De șapte ori”, care a început când Manase a fost dus în Babilon în anul 677 î.Hr., reprezenta două mii cinci sute douăzeci de ani care s-au încheiat în Ziua Ispășirii antitipice. Legătura va fi trecută cu vederea numai de cei care nu sunt dispuși să vadă. Ciclul „de șapte ori” este legat de cele două mii trei sute de ani.

It is also important to see that within the covenant instructions of the first nine verses of Leviticus twenty-five is the most profound illustration of the day-for-a-year principle in God’s Word. The dish of fables that the theologians toss out to keep the flock intoxicated with Babylonian wine, is that the judgment of “seven times” in chapter twenty-six is an incorrect understanding of the Hebrew meaning of the word translated as “seven times.” That argument is not true. The Hebrew meaning of the word fully contains within its definition, the justification for applying it in a numerical fashion, but their flawed argument, which they prop up by a misguided premise based upon their self-proclaimed expertise of Hebrew grammar, is simply an argument of misdirection.

Este, de asemenea, important să observăm că, în cadrul prescripțiilor legământului din primele nouă versete ale Leviticului douăzeci și cinci, se află cea mai profundă ilustrare a principiului zi‑pentru‑an din Cuvântul lui Dumnezeu. Felul de basme pe care teologii îl servesc, pentru a ține turma amețită cu vinul Babilonului, este acela că judecata «de șapte ori» din capitolul douăzeci și șase este o înțelegere greșită a sensului ebraic al cuvântului tradus prin «de șapte ori». Acel argument nu este adevărat. Sensul ebraic al cuvântului cuprinde pe deplin, în definiția sa, justificarea aplicării lui într-o manieră numerică, dar argumentul lor defectuos, pe care îl sprijină printr-o premisă eronată, întemeiată pe expertiza lor autoproclamată în gramatica ebraică, este pur și simplu un argument de diversiune.

The judgment represented as “seven times” in chapter twenty-six, is recognized by the context of the passage, not by some modern-day theologians wresting the Hebrew language. William Miller formed his conclusion without any reference to the Hebrew language, and inspiration endorsed his understanding as correct. The angels guided his understanding based upon the context of the chapter where the judgment of the “seven times” is located, not upon the Hebrew language.

Judecata reprezentată ca „de șapte ori” în capitolul douăzeci și șase este identificată prin contextul pasajului, nu prin răstălmăcirea limbii ebraice de către unii teologi contemporani. William Miller și-a formulat concluzia fără nicio trimitere la limba ebraică, iar inspirația i-a confirmat înțelegerea ca fiind corectă. Îngerii i-au călăuzit înțelegerea pe temeiul contextului capitolului în care se află judecata „de șapte ori”, nu pe temeiul limbii ebraice.

The context of chapter twenty-five is where the covenant directions are identified, and chapter twenty-six then provides a promised blessing for keeping those covenant instructions, and thereafter identifies what Daniel calls the “curse of Moses” for disobedience to those instructions.

În contextul capitolului douăzeci și cinci sunt identificate rânduielile legământului, iar capitolul douăzeci și șase oferă apoi o binecuvântare promisă pentru păzirea acelor rânduieli ale legământului și, după aceea, identifică ceea ce Daniel numește „blestemul lui Moise” pentru neascultarea de acele rânduieli.

The context is the theme of the principle of a day-for-a-year in Bible prophecy. Those initial verses of Leviticus twenty-five identify that in Bible prophecy a day represents a year. In the book of Exodus, Moses clearly identifies the relationship of the seventh-day sabbath rest for man and beast, and the seventh-year sabbath rest for the land.

Contextul îl constituie tema principiului zi-pentru-an în profeția biblică. Acele versete inițiale din Leviticul douăzeci și cinci indică faptul că, în profeția biblică, o zi reprezintă un an. În cartea Exodului, Moise identifică în mod clar relația dintre odihna de Sabat a zilei a șaptea pentru om și dobitoc și odihna sabatică a anului al șaptelea pentru pământ.

> And six years thou shalt sow thy land, and shalt gather in the fruits thereof: But the seventh year thou shalt let it rest and lie still; that the poor of thy people may eat: and what they leave the beasts of the field shall eat. In like manner thou shalt deal with thy vineyard, and with thy oliveyard. Six days thou shalt do thy work, and on the seventh day thou shalt rest: that thine ox and thine ass may rest, and the son of thy handmaid, and the stranger, may be refreshed. Exodus 23:10–12.

> Șase ani vei semăna pământul tău și vei strânge roadele lui; dar în al șaptelea an îl vei lăsa să se odihnească și să rămână nelucrat, pentru ca să mănânce săracii poporului tău; iar ce vor lăsa ei vor mânca fiarele câmpului. Tot așa vei face cu via ta și cu livada ta de măslini. Șase zile îți vei face lucrul, iar în ziua a șaptea te vei odihni, pentru ca boul tău și măgarul tău să se odihnească, iar fiul roabei tale și străinul să-și învioreze puterile. Exodul 23:10-12.

Within those three verses can be recognized that a day of rest for men and beasts, equates to a year of rest for the land. In Leviticus chapter twenty-five, in the first five verses, we find the identical grammatical structure to the Sabbath commandment of Exodus chapter twenty, verses eight through eleven.

Din acele trei versete se poate constata că o zi de odihnă pentru oameni și vite este echivalentă cu un an de odihnă pentru pământ. În Leviticul, capitolul douăzeci și cinci, în primele cinci versete, găsim structura gramaticală identică cu cea a poruncii Sabatului din Exodul, capitolul douăzeci, versetele opt până la unsprezece.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. Leviticus 25:1–5.

> Și Domnul a vorbit lui Moise pe muntele Sinai, zicând: Vorbește fiilor lui Israel și spune-le: Când veți intra în țara pe care v-o dau, atunci pământul să-și țină un sabat pentru Domnul. Șase ani să semeni ogorul tău și șase ani să-ți tai via și să-i strângi roadele; iar în anul al șaptelea să fie un sabat de odihnă pentru pământ, un sabat pentru Domnul: să nu semeni ogorul tău, nici să-ți tai via. Să nu seceri ceea ce va răsări de la sine din secerișul tău, nici să nu culegi strugurii viei tale netăiate; căci este un an de odihnă pentru pământ. Levitic 25:1-5.

> Remember the sabbath day, to keep it holy. Six days shalt thou labour, and do all thy work: But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God: in it thou shalt not do any work, thou, nor thy son, nor thy daughter, thy manservant, nor thy maidservant, nor thy cattle, nor thy stranger that is within thy gates: For in six days the Lord made heaven and earth, the sea, and all that in them is, and rested the seventh day: wherefore the Lord blessed the sabbath day, and hallowed it. Exodus 20:8–11.

> Adu-ți aminte de ziua Sabatului, ca s-o sfințești. Șase zile să lucrezi și să-ți faci toate lucrările tale; iar ziua a șaptea este Sabatul Domnului Dumnezeului tău; în ea să nu faci nicio lucrare, nici tu, nici fiul tău, nici fiica ta, nici robul tău, nici roaba ta, nici vitele tale, nici străinul care este în porțile tale; căci în șase zile a făcut Domnul cerul și pământul, marea și tot ce este în ele și S-a odihnit în ziua a șaptea; de aceea a binecuvântat Domnul ziua Sabatului și a sfințit-o. Exodul 20:8-11.

Together the two sabbath commandments identify the context of Leviticus twenty-five and twenty-six. Brought together line upon line, they testify that for “six days shalt thou labour, and do all thy work,” and for “six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof.” “But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God,” and “the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord”.

Împreună, cele două porunci cu privire la Sabat identifică contextul Leviticului douăzeci și cinci și douăzeci și șase. Puse laolaltă, rând după rând, ele mărturisesc că „șase zile să lucrezi și să-ți faci toată lucrarea ta”, și că „șase ani să-ți semeni ogorul, și șase ani să-ți tai via și să strângi roadele lor”. „Dar ziua a șaptea este Sabatul Domnului, Dumnezeului tău”, iar „anul al șaptelea va fi un sabat de odihnă pentru țară, un sabat pentru Domnul”.

Both words that are translated as “seventh,” in either of the sabbath commandments, whether it is the sabbath for men or the sabbath for the land, are the same Hebrew word that is translated as “seven times” in chapter twenty-six of Leviticus. The context of chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus is set within the prophetic rule that a day represents a year in Bible prophecy. Just as significant is the prophetic rule of first mention.

Ambele cuvinte care sunt traduse ca «al șaptelea», în oricare dintre poruncile Sabatului, fie că este vorba despre Sabatul pentru oameni, fie despre Sabatul pentru țară, redau același cuvânt ebraic, care este tradus ca «de șapte ori» în capitolul douăzeci și șase din Levitic. Contextul capitolelor douăzeci și cinci și douăzeci și șase din Levitic se înscrie în cadrul regulii profetice conform căreia o zi reprezintă un an în profeția biblică. La fel de semnificativă este regula profetică a primei mențiuni.

The first thing mentioned in these two chapters is the day-for-a-year principle. William Miller was led by Gabriel and other angels to identify the “seven times” of Leviticus as a symbol of twenty-five hundred and twenty years, and it is in total agreement with the context of the chapters which is the day-for-a-year principle that is set forth in the opening five verses of chapter twenty-five.

Cel dintâi lucru menționat în aceste două capitole este principiul zi-pentru-an. William Miller a fost călăuzit de Gabriel și de alți îngeri să identifice „cele șapte vremi” din Levitic ca simbol al unei perioade de două mii cinci sute douăzeci de ani, iar aceasta este în deplin acord cu contextul capitolelor, anume principiul zi-pentru-an, enunțat în primele cinci versete ale capitolului douăzeci și cinci.

When the author of Chronicles identified the reason Babylon was allowed to take the southern kingdom of Judah into captivity he said it was to allow the land to enjoy her sabbath rest. The only other place in God’s Word that identifies the land enjoying a rest is located in chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus. The seventy years that Babylon reigned as the first kingdom of Bible prophecy, not only presents the symbolic years that the earth beast would reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, but the seventy years are a direct reference to the “seven times” of Moses’ curse.

Când autorul Cronicilor a identificat motivul pentru care Babilonului i s-a îngăduit să ducă în robie regatul de sud al lui Iuda, el a spus că era pentru ca țara să se bucure de odihna ei sabatică. Singurul alt loc din Cuvântul lui Dumnezeu care atestă că țara se bucură de odihnă se află în capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase din Levitic. Cei șaptezeci de ani în care Babilonul a domnit ca întâia împărăție a profeției biblice nu numai că prezintă anii simbolici în care fiara pământului avea să domnească drept a șasea împărăție a profeției biblice, ci acei șaptezeci de ani constituie o trimitere directă la „de șapte ori” din blestemul lui Moise.

When we begin to study the prophecies that are represented in the first six chapters of Daniel, it is essential to know that the curse of the “seven times,” as well as the blessing of the “seven times,” is an element of each of those chapters.

Atunci când începem să studiem profețiile prezentate în primele șase capitole ale Cărții lui Daniel, este esențial să se știe că blestemul celor „șapte vremi”, precum și binecuvântarea celor „șapte vremi”, reprezintă un element al fiecăruia dintre acele capitole.

It is also important to remember that the cycle of seven cycles of seven years is marked by the blowing of the trumpet of the jubilee on the tenth day of the seventh month, which is the Day of Atonement. This fact binds the “seven times” together with the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight, and verse fourteen. It is also important to remember that a prophetic year is three hundred and sixty days, and if you add together three hundred and sixty days, over and over, for “seven times” it equates to twenty-five hundred and twenty days.

Este de asemenea important de reținut că ciclul de șapte cicluri de câte șapte ani este marcat de sunarea trâmbiței jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea, care este Ziua Ispășirii. Acest fapt leagă «șapte vremuri» de cele două mii trei sute de zile din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece. Este de asemenea important de reținut că un an profetic are trei sute șaizeci de zile, iar dacă aduni câte trei sute șaizeci de zile, în mod repetat, pentru «șapte vremuri», rezultă două mii cinci sute douăzeci de zile.

When Daniel understood by books the number of years that Jeremiah had identified, he began a prayer that addresses every element of the response of repentance that is identified as necessary, if God’s people ever awaken to the reality that they are captives in the enemy’s land. At the end of Daniel’s Leviticus twenty-six prayer, Gabriel appeared to give Daniel understanding of the vision which he had “heard”, the vision of the twenty-three hundred days. Gabriel began by informing Daniel that seventy weeks were “determined” for Daniel’s people.

Când Daniel a înțeles din cărți numărul anilor pe care îi identificase Ieremia, el a început o rugăciune care abordează fiecare element al răspunsului de pocăință identificat drept necesar, în cazul în care poporul lui Dumnezeu se trezește vreodată la realitatea că se află în captivitate în țara vrăjmașului. La sfârșitul rugăciunii lui Daniel din Leviticul douăzeci și șase, i s-a arătat Gabriel pentru a-i da lui Daniel înțelegerea viziunii pe care o „auzise”, viziunea celor douăzeci și trei de sute de zile. Gabriel a început prin a-l informa pe Daniel că șaptezeci de săptămâni au fost „hotărâte” pentru poporul lui Daniel.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> Șaptezeci de săptămâni au fost hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale celei sfinte, pentru a pune capăt fărădelegii, și pentru a pune capăt păcatelor, și pentru a face ispășire pentru nelegiuire, și pentru a aduce o dreptate veșnică, și pentru a pecetlui vedenia și profeția, și pentru a unge pe Sfântul Sfinților. Daniel 9:24.

The word translated as “determined” in the verse means “cut off”, and therefore it means seventy weeks were to be cut off from the twenty-three hundred days. Beginning at the third decree in 457 BC, Daniel’s people would have seventy prophetic weeks of probationary time. Seventy prophetic weeks equals four hundred and ninety years. Four hundred and ninety years after the third decree, ancient Israel would stone Stephen in the year 34, and they would be fully divorced from God.

Cuvântul tradus în verset prin „hotărât” înseamnă „tăiat”; în consecință, șaptezeci de săptămâni urmau să fie tăiate din cele două mii trei sute de zile. Începând cu al treilea decret din 457 î.Hr., poporul lui Daniel urma să aibă șaptezeci de săptămâni profetice ca timp de probă. Șaptezeci de săptămâni profetice înseamnă patru sute nouăzeci de ani. După patru sute nouăzeci de ani de la al treilea decret, Israelul antic avea să-l ucidă cu pietre pe Ștefan, în anul 34, și avea să fie pe deplin divorțat de Dumnezeu.

The captivity that preceded the three decrees, that identify the starting point of the four hundred and ninety years of probationary time, had been seventy years. Those seventy years were to allow the land to enjoy the sabbath rests that ancient Israel never fulfilled. Seventy years of sabbath rests for the land, were brought about because of four hundred and ninety years (or seventy weeks of years) of rebellion against the oath of Moses.

Robia care a precedat cele trei decrete, care identifică punctul de plecare al perioadei de probă de patru sute nouăzeci de ani, a durat șaptezeci de ani. Acei șaptezeci de ani aveau menirea de a îngădui țării să se bucure de odihnele sabatice pe care Vechiul Israel nu le-a împlinit niciodată. Șaptezeci de ani de odihne sabatice pentru țară au rezultat din patru sute nouăzeci de ani (sau șaptezeci de săptămâni de ani) de răzvrătire împotriva jurământului lui Moise.

Four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of Leviticus twenty-five, produced seventy years of captivity for the land to enjoy its rest. The seventy years of captivity led to three decrees, which marked another four hundred and ninety years of probationary time for ancient Israel. So we see two probationary periods of four hundred and ninety years each. The three decrees typify the three angel’s messages, the first of which arrived in 1798, at the end of the first indignation of “seven times” against the northern kingdom. The third angel arrived twenty-three hundred years after the third decree on October 22, 1844, which is when “the last end of the indignation” also arrived.

Patru sute nouăzeci de ani de răzvrătire împotriva legământului din Leviticul 25 au adus șaptezeci de ani de robie, pentru ca țara să se bucure de odihna ei. Cei șaptezeci de ani de robie au condus la emiterea a trei decrete, care au marcat o nouă perioadă de probă, de patru sute nouăzeci de ani, pentru Israelul antic. Așadar, vedem două perioade de probă, de câte patru sute nouăzeci de ani fiecare. Cele trei decrete tipifică cele trei solii îngerești, dintre care prima a sosit în 1798, la sfârșitul primei "mânii de șapte vremi" împotriva regatului de nord. Al treilea înger a sosit la două mii trei sute de ani după al treilea decret, la 22 octombrie 1844, care este momentul în care a sosit, de asemenea, "sfârșitul cel din urmă al mâniei".

During the forty-six years between the end of the first indignation and the end of the last indignation Jesus laid the foundation of the Millerite temple, and the foundation stone was the “seven times.” That stone was to be either the foundation stone (or else the stumbling stone) for Adventism at the beginning, and either the headstone and capstone (or else the gravestone) for Adventism at the end. The three decrees that represent the arrival of the three angels’ messages in the history of 1798 through 1844, also represent the first three chapters of the book of Daniel.

În cursul celor patruzeci și șase de ani între sfârșitul primei mânii și sfârșitul ultimei mânii, Isus a așezat temelia templului millerit, iar piatra de temelie a fost „cele șapte vremi”. Acea piatră avea să fie fie piatra de temelie (sau, altminteri, piatra de poticnire) pentru Adventism la început, fie piatra de vârf și piatra de coronament (sau, altminteri, piatra de mormânt) pentru Adventism la sfârșit. Cele trei decrete care reprezintă sosirea soliilor celor trei îngeri în istoria din 1798 până în 1844 reprezintă de asemenea primele trei capitole ale cărții lui Daniel.

We will begin to consider the first six chapters in the next article.

În articolul următor vom începe examinarea primelor șase capitole.

> “When the books of Daniel and Revelation are better understood, believers will have an entirely different religious experience. . . One thing will certainly be understood from the study of Revelation—that the connection between God and His people is close and decided.” The Faith I Live By, 345.

> „Când cărțile lui Daniel și Apocalipsa vor fi mai bine înțelese, credincioșii vor avea o experiență religioasă cu totul diferită. … Un lucru va fi cu siguranță înțeles din studiul Apocalipsei: că legătura dintre Dumnezeu și poporul Său este strânsă și hotărâtă.” Credința pe care o trăiesc, 345.

Back to Articles