Article

# Panium - Number Five

Panium - Numărul Cinci

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Jefuitorii poporului tău: exaltarea și căderea Romei în profeție

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Cartea lui Daniel desfășoară o remarcabilă narațiune profetică, împletind un principiu al repetării și extinderii care străbate viziunile sale, de la statuia metalică din capitolul 2 până la complexele conflicte regale din capitolul 11. În acest cadru se conturează un argument convingător: Bătălia de la Actium din 31 î.Hr., culminând cu căderea Egiptului în 30 î.Hr., se impune ca o împlinire cheie a Daniel 11:25, 26, marcând zorii supremației de 360 de ani a Romei păgâne.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Daniel 11 începe cu ascensiunea și căderea imperiilor care au urmat morții lui Alexandru cel Mare în 323 î.Hr. Totuși, până la versetul 14 se produce o schimbare. În jurul anului 200 î.Hr., pe când Antioh al III-lea (Magnus) se pregătea pentru bătălia de la Panium împotriva regelui-copil Ptolemeu al V-lea, Roma a intervenit, nu ca un simplu spectator, ci ca „jefuitorii poporului tău”. Preocupată să asigure aprovizionarea Egiptului cu grâu în mijlocul frământărilor elenistice, Roma și-a exercitat influența în timpul celui de-al Doilea Război Macedonean (200–197 î.Hr.), pregătind cadrul pentru rolul ei profetic.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Stăpânirea Romei asupra iudeilor

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Trecând înainte până în anul 63 î.Hr., versetul 16 își găsește împlinirea când Pompei ia cu asalt Ierusalimul, pătrunzând în Sfânta Sfintelor și afirmând stăpânirea romană asupra „țării celei slăvite”. De aici, versetele 17–22 urmăresc o succesiune de figuri romane: campaniile orientale ale lui Pompei, cuceririle lui Iulius Cezar și asasinarea sa în anul 44 î.Hr., domnia de ridicare a birurilor a lui Augustus Cezar (menționată în Luca 2:1), încheiată în anul 14 d.Hr., și Tiberiu, supraveghind răstignirea lui Hristos în anul 31 d.Hr., când „prințul legământului” a fost zdrobit. Linia profetică de la Pompei în Ierusalim până la Titus în Ierusalim, în anul 70 d.Hr., trasează linia dominației Romei asupra poporului lui Dumnezeu.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Începutul cu pângărirea templului de către un general roman și sfârșitul cu distrugerea templului de către un general roman poartă semnătura lui Alfa și Omega. Începând cu pângărirea și încheindu-se cu distrugerea, linia istorică cuprinde, de asemenea, pângărirea și distrugerea Celui care a spus despre Sine: „Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica.” Adevărul este alcătuit din prima, a treisprezecea și ultima literă a alfabetului ebraic, iar linia care începe cu Pompei și se încheie cu Titus include o distrugere a templului la mijloc, reprezentată de crucea din mijloc a celor trei cruci, care au fost ridicate chiar la mijlocul săptămânii în care Hristos a venit să confirme legământul. Versetele 16–22 reprezintă o linie profetică ce poartă semnătura adevărului. Există câteva linii profetice importante în cadrul istoriei reprezentate de versete, dar tema principală a acestei linii este stăpânirea Romei asupra iudeilor.

## Leagues and Treaties

Alianțe și tratate

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Versetul 23 „reia și amplifică”, revenind la anii 161–158 î.Hr., când iudeii, sub conducerea lui Iuda Macabeul, au încheiat un tratat de alianță cu Roma (1 Macabei 8). Aceasta evidențiază strategia unică a Romei de edificare imperială — cucerirea prin tratate și alianțe, o metodă distinctă de cea a predecesorilor ei. Versetul 24 încheie această fază, menționând că Roma „își va planifica uneltirile din întărituri, chiar pentru o vreme.”

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> Iar după legământul încheiat cu el va lucra cu înșelăciune; căci se va ridica și se va întări cu puțin popor. Va intra pe cale pașnică chiar în locurile cele mai grase ale ținutului; și va face ceea ce părinții lui n-au făcut, nici părinții părinților lui; va împărți între ei prada, jaful și bogățiile; da, își va chibzui planurile împotriva cetăților întărite, chiar pentru o vreme. Daniel 11:23, 24.

## For a Time

Pentru o vreme

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Cuvântul tradus „împotriva” poate fi înțeles ca „din”. Roma își întocmește uneltirile „din”. Cuvântul „din” din verset indică spre cetatea Romei, inima politică și militară a imperiului, drept baza strategiilor sale. „Timpul” este, profetic, de 360 de ani, începând odată cu căderea Egiptului în anul 30 î.Hr., după Actium, și încheindu-se în anul 330, când Constantin abandonează Roma pentru Constantinopol.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Versetele 25 și 26 se concentrează asupra Actiumului însuși.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Și își va stârni puterea și curajul împotriva regelui de la miazăzi cu o mare oștire; iar regele de la miazăzi va fi întărâtat la luptă cu o oștire foarte mare și puternică; dar nu va sta în picioare, căci vor urzi uneltiri împotriva lui. Ba chiar cei ce mănâncă din bucatele lui îl vor nimici, iar oștirea lui va fi măturată, și mulți vor cădea uciși. Daniel 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

În 31 î.Hr., Octavian, reprezentând Roma ca „împăratul de la miazănoapte”, și-a mobilizat oștile împotriva Egiptului Cleopatrei, „împăratul de la miazăzi”, într-o confruntare navală monumentală. „Oastea foarte mare și puternică” a lui Antoniu și a Cleopatrei a șovăit, zădărnicită de „vicleșuguri” strategice (tacticile lui Agrippa) și de trădări și defecțiuni din partea aliaților lui Antoniu, precum și de retragerea Cleopatrei în plină bătălie. Până în 30 î.Hr., Egiptul devenise o provincie romană, inaugurând domnia necontestată a Romei păgâne. Acest interval de 360 de ani, de la 30 î.Hr. până la 330, corespunde supremației Romei, centrată în bastionul ei originar, până când strămutarea lui Constantin a „aruncat la pământ” bastionul, după cum prevestește Daniel 8:11.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și de către el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ. Daniel 8:11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

Când Constantin a lepădat cetatea Romei în favoarea cetății Constantinopolului, el a lăsat în cetatea Romei un vid de putere, rămas deschis Bisericii papale pentru ca aceasta să preia scaunul autorității pe care îl reprezenta cetatea Romei. Acest act a împlinit versetul al doilea din Apocalipsa treisprezece.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Și fiara pe care am văzut-o era asemenea unui leopard, picioarele ei erau ca ale unui urs, și gura ei ca a unui leu: și balaurul i-a dat puterea lui, scaunul lui de domnie și o stăpânire mare. Apocalipsa 13:2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

În Daniel 8, două cuvinte ebraice diferite, ambele traduse prin „sanctuar”, diferențiază relatarea despre sanctuar din cartea lui Daniel. Cartea lui Daniel prezintă un război între Hristos și Satana, așa cum este ilustrat în reprezentanții lor pământești. Babilonul, reprezentantul pământesc al lui Satana, cucerește Ierusalimul la începutul cărții lui Daniel, iar Ierusalimul cucerește Babilonul în versetul patruzeci și cinci al capitolului unsprezece. Împărățiile reprezentate de cetatea Ierusalimului și de cetatea Babilonului sunt „sanctuare ale tăriei”. Cetățile Babilon și Ierusalim sunt amândouă sanctuare ale tăriei și ambele au propriile lor temple în interiorul cetății. Templul Panteonului se află în cetatea Romei, iar templul din Ierusalim este corespondentul lui în narațiunea profetică. Babilonul și cetatea Romei sunt contrafaceri ale Ierusalimului.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

În Daniel 8, cele două cuvinte ebraice sunt „miqdash”, în versetul 11, unde cornul mic (Roma păgână) aruncă la pământ „locul sanctuarului său” (cetatea Romei), când Constantin se mută în 330. Celălalt cuvânt este „qodesh”, în versetele 13 și 14, unde sanctuarul lui Dumnezeu așteaptă curățirea după 2300 de zile. Deși ambele cuvinte sunt traduse prin „sanctuar”, „miqdash” poate desemna fie o fortăreață a lui Dumnezeu, fie o fortăreață păgână, pe când „qodesh” este folosit în Biblie numai pentru a desemna sanctuarul lui Dumnezeu.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

În Daniel 11:31, „sanctuarul tăriei” (cetatea Romei) este pângărit pe măsură ce barbarii și Vandalii aduc războiul în cetatea Romei. „Armele” din verset au început odată cu Clovis, în 496, și au continuat până la deplina ascendență a Romei papale, în 538, când Ostrogoții au fost expulzați din cetate.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Linia profetică de la Actium se întinde dincolo de anul 330. „Corăbiile din Chittim” din versetul 30 îi identifică pe vandalii conduși de Genseric, care au jefuit Roma în 455, semnalând prăbușirea Romei Apusene. Apoi se ridică Roma papală, domnind din 538 până în 1798; timp de 1260 de ani, până când generalul lui Napoleon, Berthier, a produs „rana de moarte” prin capturarea lui Pius al VI-lea. Cei 360 de ani ai Romei păgâne, de la 30 î.Hr. până la 330, oglindesc cei 1260 de ani ai Romei papale, fiecare începând odată cu căderea celui de-al treilea obstacol (Egiptul, ostrogoții).

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

„Regele de la miazănoapte” modern își face apariția în versetul 40. În 1989, papalitatea, aliată în secret cu Statele Unite conduse de Reagan (simbolizate prin care de luptă, corăbii și călăreți), răstoarnă URSS, „regele de la miazăzi” (ateismul/comunismul). Versetul 41 indică papalitatea cucerind „Țara cea minunată” — transformând Statele Unite protestante în Statele Unite catolice — în timp ce versetele 42 și 43 identifică Națiunile Unite, reprezentate de Egipt, drept cedând în fața unei uniuni tripartite alcătuite din Națiunile Unite (balaurul), Vaticanul (fiara) și Statele Unite (prorocul mincinos), conducând lumea spre Armaghedon. Versetul 45 prezice sfârșitul acestei puteri, „și nimeni nu-i va veni în ajutor”, rana ei fiind vindecată în versetul patruzeci și unu, dar soarta ei pecetluită de versetul patruzeci și cinci.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Actium în 31 î.Hr. este punctul central al versetelor 25, 26, inaugurând domnia de 360 de ani a Romei din sanctuarul-fortăreață al ei. Având versetul paisprezece drept avertisment, istoria Romei păgâne de la versetul șaisprezece până la tranziția către Roma papală din versetul treizeci și unu constituie linia completă a Romei păgâne. Această linie este împărțită în trei părți. Versetele șaisprezece până la douăzeci și doi reprezintă linia dominației Romei asupra Israelului antic. Versetele douăzeci și trei și douăzeci și patru identifică acea lucrare de edificare imperială pe care Roma a întrebuințat-o când cucerea prin ligi și tratate, în conjuncție cu puterea militară. Porțiunea de la versetul douăzeci și patru până la ultima expresie din versetul treizeci și unu constituie o linie în două părți, reprezentând o perioadă în care Roma s-a înălțat pe sine, urmată de o cădere.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

„Vremea hotărâtă” este încheierea perioadei de 360 de ani, în anul 330. Versetele 27 până la ultima frază a versetului 31, care identifică momentul când puterea papală, reprezentată ca urâciunea pustiirii, a fost așezată pe tron în anul 538, reprezintă istoria Romei păgâne în contextul perioadei de trei sute șaizeci de ani de stăpânire supremă, care este apoi urmată de două sute opt ani de declin progresiv.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Prin urmare, „vremea” din versetul douăzeci și patru începe în anul 31 î.Hr., prin alipirea împăratului de la miazăzi la domeniul împăratului de la miazănoapte, și se încheie în 330, cu divizarea stăpânirii împăratului de la miazănoapte între Răsărit și Apus. Din anul 330 până în anul 538, Roma păgână se destramă treptat. Diversele identificări profetice asociate diferitelor etape ale prăbușirii Romei păgâne sunt ancorele profetice care îi permit celui care studiază profeția să recunoască Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. În împlinirea versetului paisprezece din Daniel unsprezece, Roma întemeiază vedenia, iar unul dintre modurile în care face tocmai acest lucru este prin căderea sa. Versetul afirmă: „de asemenea, jefuitorii poporului tău se vor înălța ca să întemeieze vedenia; dar vor cădea.”

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

Când Roma este atacată de corăbiile din Chitim și, după aceea, atacă sudul, nu a fost nici ca mai înainte, nici ca mai pe urmă, căci de aici înainte este înfățișată căderea puterii romane. Primele patru trâmbițe dintre cele șapte trâmbițe ale Apocalipsei, cuprinse în capitolul opt, descriu în mod specific cele patru puteri majore care, în cele din urmă, au adus Roma Apuseană la un sfârșit până în 476. Vedenia este întemeiată atunci când jefuitorii poporului tău se înalță și cad. Vedenia profetică este ilustrată pe cadrul căderii Romei. Roma Apuseană păgână a căzut din 330 până în 538. Roma papală a căzut în 1798. În istoria celei de-a cincea și a celei de-a șasea trâmbițe, Roma Răsăriteană a căzut în fața turcilor otomani în 1453. Aceste trei căderi fac parte din vedenia care este stabilită prin jefuitorii poporului tău.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Versetul afirmă: "și tâlharii din poporul tău se vor înălța ca să întărească vedenia; dar vor cădea." De la 31 î.Hr. până în 330, Roma păgână "s-a înălțat" în supremația ei asupra lumii. Din 330 până în 538, Roma păgână a decăzut pentru a pregăti așezarea omului fărădelegii în templul lui Dumnezeu, proclamându-se Dumnezeu. Din 538 până în 1798, puterea papală "s-a înălțat", iar în 1798 a căzut. De la 31 î.Hr. până în 330, Roma Apuseană "s-a înălțat", afirmându-se drept centrul Imperiului Roman, iar din 330 până în 476 a căzut. În 330, Constantin a proclamat Constantinopolul drept centrul Romei Răsăritene, iar în 1453 Roma Răsăriteană a căzut. Perioadele diferitelor reprezentări ale Romei au fiecare o etapă în care Roma se înalță, urmată de o etapă care ilustrează căderea ei, căci "tâlharii din poporul tău se vor înălța ca să întărească vedenia; dar vor cădea."

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Cuvântul ebraic tradus ca „jefuitori” este mai adecvat redat prin „încălcători”, căci se aliniază mai îndeaproape sensului primar al rădăcinii — a face o breșă sau a perturba —, mai degrabă decât prin „jefuitori” propriu-zis (care implică furt). Termenul sugerează pe cei care încalcă hotare, legi sau legăminte, nu doar fură bunuri. Roma este „încălcătorul” în profeția biblică, deși în versetul paisprezece termenul este redat prin „jefuitori”. În capitolul al doilea din Daniel, Roma este împărăția de fier, iar apoi, în capitolul al șaptelea, a patra fiară este tot Roma.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> După aceasta am văzut, în vedeniile de noapte, și iată: o a patra fiară, înfricoșătoare și groaznică, nespus de puternică; avea dinți mari de fier; devora și sfărâma, iar rămășița o călca în picioare cu picioarele ei; era deosebită de toate fiarele care fuseseră înaintea ei; și avea zece coarne. Daniel 7:7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Fiara a patra — care este Roma — are dinți de „fier”, căci este aceeași a patra împărăție reprezentată prin fier în capitolul doi. În versetul șapte, fiara a patra a Romei „sfărâmă în bucăți”, iar când sfărâmă în bucăți, „calcă în picioare ceea ce mai rămânea cu picioarele sale”. Fiara Romei este împărăția de fier, iar trăsătura de a sfărâma în bucăți și de a călca în picioare ceea ce mai rămânea reprezintă actul persecuției. Persecuția adusă asupra Israelului antic a fost un „semn”.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> Și încă toate aceste blesteme vor veni peste tine, te vor urmări și te vor ajunge, până vei fi nimicit; pentru că n-ai ascultat de glasul Domnului, Dumnezeului tău, ca să păzești poruncile Lui și rânduielile Lui pe care ți le-a poruncit. Și ele vor fi asupra ta ca semn și ca minune, și asupra seminței tale pe vecie. Pentru că nu I-ai slujit Domnului, Dumnezeului tău, cu bucurie și cu veselie a inimii, în mijlocul belșugului tuturor lucrurilor; de aceea vei sluji vrăjmașilor tăi, pe care Domnul îi va trimite împotriva ta, în foame, și în sete, și în goliciune, și în lipsa tuturor lucrurilor; și va pune un jug de fier pe grumazul tău, până te va nimici. Domnul va aduce împotriva ta un neam de departe, de la marginile pământului, iute ca vulturul când zboară; un neam a cărui limbă n-o vei înțelege; un neam cu față aspră, care nu va ține seama de persoana bătrânului și nu va arăta milă tânărului. Deuteronomul 28:45-50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Blestemele asupra Israelului antic, pricinuite de răzvrătirea lor, constituie „un semn și o minune, și asupra sămânței tale în veci”. Blestemul avea să fie adus asupra lor prin „un neam cu înfățișare aspră”. Fiara cu dinți de fier care „sfărâmă în bucăți și calcă în picioare rămășița” din capitolul șapte este, de asemenea, a patra împărăție care purcede din împărțirea împărăției lui Alexandru; și, la fel ca la Moise în Deuteronom, acea împărăție este un neam a cărui limbă Israelul antic nu ar fi înțeles-o. Împărăția Romei din Daniel, capitolul opt, este un neam cu înfățișare aspră și un neam care vorbește o limbă diferită.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> Iar aceea fiind sfărâmată și patru ridicându-se în locul ei, patru împărății se vor ridica din neamul acela, dar nu în puterea lui. Iar la vremea de pe urmă a împărăției lor, când călcătorii de lege vor fi ajuns la plinătate, se va ridica un împărat cu chip aprig și priceput în tâlcuirea cuvintelor întunecoase. Daniel 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

„Jefuitorii (sfărâmătorii) poporului tău” confirmă viziunea, se înalță și cad. A patra împărăție de fier a fost Roma păgână, care a domnit suveran înălțându-se pe sine, dar a cărei cădere finală a devenit o caracteristică profetică ce confirmă viziunea. Sunt sfărâmători, căci calcă în picioare poporul lui Dumnezeu prin prigoană.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

Back to Articles