Article

# Al optulea este dintre cei șapte - Numărul trei

Daniel, capitolul doi

Author

Jeff Pippenger

Published

September 17, 2023

Formats

PDF
Word

Întrebarea pe care vom căuta să o elucidăm în acest articol este cum prima mențiune a împărățiilor profeției biblice din capitolul al doilea din Daniel se află în acord cu ultima mențiune a împărățiilor profeției biblice din capitolul al șaptesprezecelea din Apocalipsă. Intenționez să ridic câteva întrebări cu privire la ceea ce este de fapt identificat în chipul lui Nebucadnețar și la poziția pionierilor, potrivit căreia istoria lor reprezenta momentul în care stânca avea să lovească picioarele chipului.

Sora White constată că ajunseserăm la punctul în care „lucrarea sfântă a lui Dumnezeu este reprezentată de picioarele chipului în care fierul era amestecat cu lutul mocirlos”, lucru pe care ea îl descrie în continuare drept „amestecarea politicii bisericești cu politica de stat”.

> Am ajuns la o vreme când lucrarea sfântă a lui Dumnezeu este reprezentată de picioarele chipului, în care fierul era amestecat cu lutul noroios. Dumnezeu are un popor, un popor ales, al cărui discernământ trebuie sfințit, care nu trebuie să se pângărească punând pe temelie lemn, fân și trestie. Orice suflet credincios poruncilor lui Dumnezeu va vedea că trăsătura distinctivă a credinței noastre este Sabatul zilei a șaptea. Dacă guvernul ar onora Sabatul așa cum a poruncit Dumnezeu, ar sta în puterea lui Dumnezeu și în apărarea credinței care a fost dată sfinților odată pentru totdeauna. Dar oamenii de stat vor susține sabatul fals și își vor amesteca credința religioasă cu păzirea acestui copil al papalității, punându-l deasupra Sabatului pe care Domnul l-a sfințit și l-a binecuvântat, pe care l-a pus deoparte pentru ca omul să-l păzească sfânt, ca un semn între El și poporul Său până la o mie de generații. Amestecarea politicii bisericești cu politica de stat este reprezentată de fier și lut. Această uniune slăbește toată tăria bisericilor. Această investire a bisericii cu puterea statului va aduce consecințe nefaste. Oamenii au ajuns aproape să depășească limita îndelungii răbdări a lui Dumnezeu. Și-au investit tăria în politică și s-au unit cu papalitatea. Dar va veni timpul când Dumnezeu îi va pedepsi pe cei ce au desființat Legea Sa, iar lucrarea lor rea se va întoarce asupra lor. Comentariul biblic al Adventiștilor de Ziua a Șaptea, volumul 4, 1168.

Vremea la care am ajuns, când în lucrarea sfântă a lui Dumnezeu are loc amestecarea politicii ecleziastice cu politica de stat, reprezintă o descriere a unei perioade de timp în desfășurare. Ea spune că amestecarea „slăbește toată puterea bisericilor”, că „va aduce urmări rele” și că „va veni timpul când Dumnezeu îi va pedepsi pe cei care au făcut zadarnică Legea Sa”.

Amestecarea bisericii cu statul, care slăbește puterea bisericilor, este o descriere a bisericii din Pergam, unde îmbinarea politicii ecleziastice cu politica de stat a reprezentat lepădarea de credință care precede descoperirea omului fărădelegii. Pergam, precum și împăratul care simbolizează compromisul dintre creștinism și idolatrie, se situează în a patra împărăție din Daniel 2. Acel compromis este reprezentat în Daniel 2 prin folosirea cuvântului "lut".

> Tu, împărate, ai văzut și iată un chip mare. Acest chip mare, a cărui strălucire era deosebită, stătea înaintea ta; și înfățișarea lui era înfricoșătoare. Capul acestui chip era din aur curat, pieptul și brațele lui erau din argint, pântecele și coapsele lui erau din aramă, fluierele picioarelor lui erau din fier, iar labele picioarelor lui erau, în parte, din fier și, în parte, din lut. Ai văzut până când o piatră a fost desprinsă fără mâini, care a lovit chipul în picioarele lui, din fier și din lut, și le-a sfărâmat. Daniel 2:31-34.

Pe măsură ce interpretarea lui Daniel continuă, nu mai este "lut", ci a devenit murdar sau "lut mâlos".

> Iar după cum ai văzut picioarele și degetele, în parte din lut de olar și în parte din fier, împărăția va fi împărțită; dar în ea va fi din tăria fierului, întrucât ai văzut fierul amestecat cu lut mâlos. Daniel 2:41.

Lutul curat, care era lutul Olarului, se preschimbă în lut noroios. Olarul divin este al lui Dumnezeu, iar lucrarea Lui nu este niciodată noroioasă.

> Dar acum, Doamne, Tu ești Tatăl nostru; noi suntem lutul, iar Tu ești olarul nostru; și toți suntem lucrarea mâinii Tale. Isaia 64:8.

În istoria Romei păgâne, biserica din Smirna a fost lut curat. În istoria Pergamului, care este al patrulea regat din Daniel, capitolul 2, lutul se schimbă în lut noroios. Ceea ce este menționat mai întâi în pasaj simplu ca „lut”, iar apoi ca „lut de olar”, se schimbă în „lut noroios”, pe măsură ce interpretarea continuă. Pergam este locul unde acea schimbare a fost înfăptuită pentru a pregăti calea pentru Tiatira, sau Roma papală. Schimbarea de la „lut” la „lut noroios” este lepădarea de credință care pregătește calea pentru Tiatira, pe care Pavel o identifică drept „lepădarea de credință întâi” în A Doua Epistolă către Tesaloniceni.

Milleriții nu puteau vedea dincolo de a patra împărăție, Roma, și așteptau ca A Doua Venire a lui Hristos să fie următorul eveniment profetic, căci piatra care lovește picioarele chipului reprezintă A Doua Venire. Dar a întemeiat Hristos o împărăție în 1798? Într-adevăr, El a intrat în Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844, pentru a primi o împărăție, dar a fost ea întemeiată atunci?

Răspunsul la prima dintre acele două întrebări este că Hristos nu a instaurat împărăția Sa veșnică în 1798. La a doua întrebare, dacă Hristos a instaurat sau nu împărăția Sa veșnică la 22 octombrie 1844, răspunsul este, de asemenea, negativ.

A fost întemeiată o împărăție în vremea Romei păgâne? Pun această întrebare deoarece pionierii au înțeles că a patra împărăție cuprinde atât Roma păgână, cât și Roma papală, identificând astfel anul 1798 drept încheierea celei de-a patra împărății, când Hristos avea să întemeieze o împărăție veșnică. Însă Cartea Apocalipsei identifică patru împărății care succed Romei păgâne.

Dacă a patra împărăție de fier din Daniel 2 reprezintă pur și simplu Roma păgână, unde compromisul lui Constantin este reprezentat prin transformarea lutului în lut noroios, a întemeiat Hristos o împărăție în acea istorie? Răspunsul este da. La cruce, care ține de istoria Pergamului, nu a Tiatirei, Hristos a întemeiat împărăția Sa a „harului”. La cruce a fost întemeiată o împărăție veșnică, iar tronul acelei împărății tipifică un tron care este așezat în timpul ploii târzii. Acel tron al ploii târzii reprezintă împărăția Sa a „slavei”.

> Vestirea făcută de ucenici în Numele Domnului era întru totul corectă, iar evenimentele la care făcea trimitere aveau loc chiar atunci. „S-a împlinit vremea, și Împărăția lui Dumnezeu este aproape” fusese solia lor. La încheierea „vremii” — cele șaizeci și nouă de săptămâni din Daniel 9, care urmau să se întindă până la Mesia, „Cel Uns” — Hristos primise ungerea Duhului după botezul Său de către Ioan în Iordan. Iar „Împărăția lui Dumnezeu”, pe care o vestiseră ca fiind aproape, a fost întemeiată prin moartea lui Hristos. Această împărăție nu era, așa cum fuseseră învățați să creadă, un imperiu pământesc. Și nici nu era acea împărăție viitoare, nemuritoare, care va fi așezată când „împărăția și stăpânirea și măreția împărăției de sub tot cerul vor fi date poporului sfinților Celui Preaînalt”; acea împărăție veșnică, în care „toate stăpânirile Îi vor sluji și I se vor supune”. Daniel 7:27. Așa cum este folosită în Biblie, expresia „Împărăția lui Dumnezeu” este întrebuințată pentru a desemna atât împărăția harului, cât și împărăția slavei. Împărăția harului este adusă în vedere de Pavel în Epistola către Evrei. După ce Îl prezintă pe Hristos, Mijlocitorul îndurător, care este „atins de simțământul neputințelor noastre”, apostolul spune: „Să ne apropiem, așadar, cu îndrăzneală de tronul harului, ca să dobândim milă și să aflăm har”. Evrei 4:15, 16. Tronul harului reprezintă împărăția harului; căci existența unui tron implică existența unei împărății. În multe dintre parabolele Sale, Hristos folosește expresia „Împărăția cerurilor” pentru a desemna lucrarea harului divin asupra inimilor oamenilor.

> Așadar, tronul slavei reprezintă împărăția slavei; iar la această împărăție se face referire în cuvintele Mântuitorului: „Când Fiul omului va veni în slava Sa și toți îngerii sfinți împreună cu El, atunci va ședea pe tronul slavei Sale; și înaintea Lui vor fi adunate toate neamurile.” Matei 25:31, 32. Această împărăție este încă viitoare. Ea nu va fi instaurată până la a doua venire a lui Hristos.

> Împărăția harului a fost instituită îndată după căderea omului, când a fost conceput un plan pentru răscumpărarea neamului vinovat. Atunci ea exista în hotărârea și prin făgăduința lui Dumnezeu; iar prin credință, oamenii puteau deveni supușii ei. Totuși, ea nu a fost de fapt întemeiată până la moartea lui Hristos. Chiar și după ce Își începuse misiunea pământească, Mântuitorul, istovit de îndărătnicia și nerecunoștința oamenilor, ar fi putut să se dea înapoi de la jertfa de pe Calvar. În Ghetsimani, paharul suferinței tremura în mâna Sa. Ar fi putut chiar atunci să șteargă sudoarea de sânge de pe frunte și să lase neamul vinovat să piară în nelegiuirea lui. Dacă ar fi făcut aceasta, nu ar fi putut exista nicio răscumpărare pentru oamenii căzuți. Dar când Mântuitorul Și-a dat viața și, cu răsuflarea Sa de pe urmă, a strigat: „S-a săvârșit”, atunci împlinirea planului de răscumpărare a fost asigurată. Făgăduința mântuirii făcută perechii păcătoase în Eden a fost ratificată. Împărăția harului, care mai înainte existase prin făgăduința lui Dumnezeu, a fost atunci întemeiată. Marea Controversă, 347.

Hristos a întemeiat într-adevăr o Împărăție veșnică în istoria profetică a Romei păgâne, nu la sfârșitul Romei papale. De asemenea, El Își instaurează Împărăția Sa de slavă la A Doua Sa Venire, eveniment care include istoria ploii târzii, când cele patru vânturi ale Islamului sunt dezlegate.

> Ploaia târzie vine peste cei curați — atunci toți o vor primi precum odinioară.

> Când cei patru îngeri vor slobozi, Hristos Își va întemeia împărăția. Nimeni nu primește ploaia târzie decât cei care fac tot ce le stă în putință. Hristos ne-ar ajuta. Toți ar putea fi biruitori prin harul lui Dumnezeu, prin sângele lui Isus. Întregul cer este interesat de lucrare. Îngerii sunt interesați. Spalding and Magan, 3.

Când cele patru vânturi sunt slobozite, Hristos Își stabilește Împărăția Sa. Atât ploaia târzie, cât și slobozirea celor patru vânturi reprezintă evenimente progresive, iar niciuna nu desemnează un moment determinat în timp. Cele patru vânturi reprezintă Islamul.

> Îngerii țin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să scape din frâu și să se năpustească peste fața întregului pământ, purtând distrugere și moarte în urma sa.

> "Să dormim chiar pe marginea lumii veșnice? Să fim apatici, reci și morți? O, de-am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu, insuflați în poporul Său, ca ei să stea pe picioarele lor și să trăiască. Trebuie să vedem că calea este îngustă, iar poarta strâmtă. Dar, pe măsură ce trecem prin poarta strâmtă, lărgimea ei este fără margini." Manuscript Releases, volumul 20, 217.

Îngerii țin în frâu calul mânios al Islamului, care caută să-și rupă frâiele, purtând moarte și distrugere în calea sa, în perioada când Duhul lui Dumnezeu este suflat asupra poporului lui Dumnezeu. Atunci ei se ridică în picioare și trăiesc. Înainte ca Duhul să fie suflat asupra lor, poporul lui Dumnezeu este mort, căci suflarea Duhului îi face să se ridice și să trăiască. Când Sora White spune că am ajuns acum la vremea când picioarele chipului, amestecate cu fier și lut mâlos, reprezintă combinația dintre biserică și stat, revărsarea ploii târzii era încă în viitor.

> "Ploaia târzie va cădea asupra poporului lui Dumnezeu. Un înger puternic va coborî din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui." Review and Herald, 21 aprilie 1891.

În capitolul al optsprezecelea din Apocalipsa există două glasuri.

> „Când Isus Și-a început slujirea publică, El a curățit Templul de profanarea sacrilegă. Între ultimele acte ale slujirii Sale s-a numărat a doua curățire a Templului. Astfel, în lucrarea finală de avertizare a lumii, bisericilor li se adresează două chemări distincte.” Mesaje alese, cartea 2, 118.

Cel dintâi glas este o chemare la trezire pentru poporul lui Dumnezeu, iar cel de-al doilea glas este chemarea la trezire pentru ceilalți copii ai lui Dumnezeu care sunt încă în Babilon.

> O lume zace în nelegiuire, în înșelăciune și amăgire, în însăși umbra morții – adormită, adormită. Cine poartă chinul sufletesc pentru a-i trezi? Ce glas poate ajunge până la ei? Gândul meu este purtat spre viitor, când se va da semnalul: "Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare." Dar unii vor fi zăbovit să obțină untdelemnul pentru a-și reumple candelele și, prea târziu, vor afla că caracterul, care este reprezentat de untdelemn, nu este transferabil. Bible Echo, 4 mai 1896.

În pasaj au fost puse două întrebări. Cine simte truda sufletului spre a-i trezi? Ce glas poate ajunge la ei?

„Vocea” care trezește lumea este cea de-a doua voce din Apocalipsa, capitolul 18, care cheamă cealaltă turmă a lui Dumnezeu să iasă din Babilon. Atât poporul lui Dumnezeu, cât și lumea au nevoie să fie trezite prin Strigătul de la miezul nopții, care este pur și simplu un alt simbol al ploii târzii.

Au avut milleriții dreptate când au recunoscut că, în zilele celei de-a patra împărății, Hristos avea să întemeieze o împărăție veșnică? Da.

El a întemeiat la cruce Împărăția Sa a „harului”, care a avut loc în timpul istoriei celei de-a patra împărății din profeția biblică. Acea împărăție, adică Roma păgână. În Daniel, capitolul doi, este reprezentată apostazia care precede biserica din Tiatira? Da, căci lutul care reprezintă poporul lui Dumnezeu s-a schimbat din lut în lut noroios. Așadar, unde este Tiatira în chip? Sau este ea măcar în chip? Ea este reprezentată în chip, iar Nebucadnețar aruncă lumină asupra acestui fapt când ajunge la culmea trufiei sale în capitolul patru din Daniel.

> Împăratul a vorbit și a zis: Oare nu este acesta Babilonul cel mare, pe care eu l-am zidit ca locuință a împărăției, prin tăria puterii mele și spre onoarea maiestății mele? Daniel 4:30.

Chiar înainte de judecata asupra lui Nebucadnețar, constând în două mii cinci sute douăzeci de zile de a trăi ca o fiară a câmpului, el și-a etalat mândria punând întrebarea dacă a zidit sau nu împărăția care este Babilonul cel Mare? Desfrânata din Apocalipsa șaptesprezece are scris pe frunte: „TAINĂ, BABILONUL CEL MARE, MAMA DESFRÂNATELOR ȘI A URÂCIUNILOR PĂMÂNTULUI.” Biserica romană, așa cum o numește Sora White, este Babilonul cel Mare. Capul de aur din chip reprezintă Babilonul literal și, de asemenea, Babilonul spiritual, a cincea împărăție a profeției biblice, care are drept caracteristică unică faptul că este puterea care a primit o rană de moarte. În Isaia douăzeci și trei, puterea papală, reprezentată ca Tir, avea să fie uitată timp de șaptezeci de ani, ca zilele unui singur împărat. Babilonul literal, reprezentat de Nebucadnețar, a primit, de asemenea, o rană de moarte, care a fost vindecată când Nebucadnețar a fost izgonit din împărăția sa timp de două mii cinci sute douăzeci de zile. Babilonul literal cel Mare a prefigurat Babilonul spiritual cel Mare, iar amândouă au avut împărățiile lor temporar înlăturate, și ulterior restaurate. Desfrânata din Apocalipsa șaptesprezece nu avea în mâna ei un potir de argint, nici un potir de aramă sau de fier, ci avea un potir de aur.

> Și femeia era îmbrăcată în purpură și stacojiu, împodobită cu aur și cu pietre prețioase și cu mărgăritare, având în mână un potir de aur plin de urâciuni și de necurățiile desfrânării ei. Apocalipsa 17:4.

Aurul reprezenta Babilonul literal și, de asemenea, reprezintă Babilonul spiritual, a cincea împărăție a profeției biblice, care a primit o rană de moarte în 1798, când a șasea împărăție a profeției biblice a preluat tronul. Babilonul literal din chipul a fost urmat de o împărăție de argint, alcătuită din două puteri, mezii și perșii, iar cornul persan din Daniel 8 s-a ridicat ultimul și a ajuns mai înalt. Dariu Medul a fost primul corn, iar generalul său, Cirus, era un persan care, în cele din urmă, avea să ajungă la putere după regele mezilor, Dariu.

Cirus a fost un tip al lui Hristos, care avea să înceapă procesul de eliberare a poporului lui Dumnezeu din robie. Imperiul medo-persan reprezintă a șasea împărăție a profeției biblice, care este Statele Unite. Statele Unite au două coarne care reprezintă republicanismul și protestantismul. Darius reprezintă cornul republican al Statelor Unite, iar Cirus reprezintă cornul protestantismului. Așa cum Cirus a început procesul de eliberare a poporului lui Dumnezeu pentru a rezidi Ierusalimul și templul, Statele Unite au fost țara care a fost ridicată pentru a-i elibera pe captivii robiei Babilonului spiritual, în vederea zidirii templului spiritual, al cărui temelie a fost pusă de către mileriți. Robia literală în Babilon, de șaptezeci de ani, a prefigurat robia în Babilonul spiritual timp de o mie două sute șaizeci de ani. Statele Unite sunt umerii de argint din chipul lui Nebucadnețar.

A treia împărăție de aramă a fost Grecia, care reprezintă o împărăție mondială. Acea împărăție este Națiunile Unite; în Apocalipsa 17, este împărăția care, în 1798, încă nu venise. Cei zece regi din Apocalipsa 17 se învoiesc să-și dea împărăția papalității, a opta împărăție, care este dintre cele șapte. Ei fac această înțelegere pentru că sunt constrânși de Statele Unite și pentru că lumea este distrusă de "cele patru vânturi" ale Islamului, care sunt dezlegate în timpul ploii târzii, ploaie ce începe să fie revărsată pe deplin odată cu legea duminicală în Statele Unite.

La legea duminicală din Statele Unite, Dumnezeu Își întemeiază Împărăția "slavei", ridicându-Și poporul ca un stindard pentru a-i chema pe ceilalți copii ai lui Dumnezeu să iasă din Babilon. Astfel, cornul Protestantismului se ridică ultimul și este mai înalt decât cel dintâi, în concordanță cu cele două coarne ale Medo-Persiei. Odată ce Organizația Națiunilor Unite este de acord să cedeze controlul lumii papalității, cele patru vânturi ale Islamului sunt dezlănțuite, iar împărăția mondială este confruntată cu războaiele care au urmat morții primului corn al Greciei, care s-a frânt, iar în locul lui au crescut patru coarne.

Când chipul ajunge la picioarele de fier (guvernare statală) și de lut mâlos (guvernare bisericească) și la cele zece degete (zece regi), piatra care a fost tăiată din munte, nu prin mână, lovește picioarele chipului. Milleriții au fost corecți în raport cu chipul din Daniel, pe cât puteau fi corecți din perspectiva lor în istoria profetică. Dar Alfa și Omega ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar cele patru împărății ale chipului lui Nebucadnețar reprezintă patru împărății literale care tipifică corespunzătoarele lor spirituale la sfârșitul lumii.

În succesiunea istorică a împărățiilor, Roma se ridică a opta și este dintre cei șapte. În Daniel 7, Roma se ridică a opta și este dintre cei șapte. În Daniel 8, Roma se ridică a opta și este dintre cei șapte. În Apocalipsa 17, Roma se ridică a opta și este dintre cei șapte. În Daniel 2, care reprezintă prima mențiune a împărățiilor din profeția biblică, Roma spirituală modernă se ridică a opta și este dintre cei șapte. Prima (Alfa) ilustrare a împărățiilor profeției biblice o identifică pe ultima (Omega).

> Am ajuns la o vreme când lucrarea sfântă a lui Dumnezeu este reprezentată de picioarele chipului, în care fierul era amestecat cu lutul noroios. Dumnezeu are un popor, un popor ales, al cărui discernământ trebuie sfințit, care nu trebuie să se pângărească punând pe temelie lemn, fân și trestie. Orice suflet credincios poruncilor lui Dumnezeu va vedea că trăsătura distinctivă a credinței noastre este Sabatul zilei a șaptea. Dacă guvernul ar onora Sabatul așa cum a poruncit Dumnezeu, ar sta în puterea lui Dumnezeu și în apărarea credinței care a fost dată sfinților odată pentru totdeauna. Dar oamenii de stat vor susține sabatul fals și își vor amesteca credința religioasă cu păzirea acestui copil al papalității, punându-l deasupra Sabatului pe care Domnul l-a sfințit și l-a binecuvântat, pe care l-a pus deoparte pentru ca omul să-l păzească sfânt, ca un semn între El și poporul Său până la o mie de generații. Amestecarea politicii bisericești cu politica de stat este reprezentată de fier și lut. Această uniune slăbește toată tăria bisericilor. Această investire a bisericii cu puterea statului va aduce consecințe nefaste. Oamenii au ajuns aproape să depășească limita îndelungii răbdări a lui Dumnezeu. Și-au investit tăria în politică și s-au unit cu papalitatea. Dar va veni timpul când Dumnezeu îi va pedepsi pe cei ce au desființat Legea Sa, iar lucrarea lor rea se va întoarce asupra lor. Comentariul biblic al Adventiștilor de Ziua a Șaptea, volumul 4, 1168.

Alfa și Omega a făcut ca înțelegerea corectă a pionierilor cu privire la Daniel 2 să fie „nouă”.

> Și Cel ce ședea pe scaunul de domnie a zis: Iată, Eu fac toate lucrurile noi. Și mi-a zis: Scrie, fiindcă aceste cuvinte sunt adevărate și vrednice de crezare. Și mi-a zis: S-a împlinit. Eu sunt Alfa și Omega, Începutul și Sfârșitul. Celui ce-i este sete îi voi da să bea din izvorul apei vieții, fără plată. Apocalipsa 21:5, 6.

Back to Articles