Article

# Rome Establishes the Vision - Number Six

Roma statornicește vedenia – Numărul șase

The Prophetic Controversies in Adventist History: Understanding the Conflict Between Uriah Smith and James White on Daniel 11:36

Controversele profetice în istoria adventismului: înțelegerea conflictului dintre Uriah Smith și James White cu privire la Daniel 11:36

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2024

Formats

PDF
Word

We are addressing six lines of prophetic controversy that have occurred within the history of Adventism from 1798 until the present day.

Analizăm șase linii de controversă profetică care s-au manifestat de-a lungul istoriei Adventismului, din 1798 până în prezent.

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been, will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising. But God’s people, who in their belief and fulfillment of prophecy have acted a part in the proclamation of the first, second, and third angels’ messages, know where they stand. They have an experience that is more precious than fine gold. They are to stand firm as a rock, holding the beginning of their confidence steadfast unto the end.” Selected Messages, book 2, 109.

> În istorie și în profeție, Cuvântul lui Dumnezeu înfățișează îndelungatul conflict dintre adevăr și eroare. Acest conflict este încă în desfășurare. Lucrurile care au fost se vor repeta. Vechele controverse vor fi reînviate, iar teorii noi vor apărea necontenit. Însă poporul lui Dumnezeu, care, prin credința sa și prin împlinirea profeției, a avut un rol în proclamarea soliei primului înger, a celui de-al doilea și a celui de-al treilea, știe care este poziția sa. Are o experiență mai prețioasă decât aurul curat. Trebuie să stea neclintit ca o stâncă, ținând cu tărie începutul încrederii sale până la sfârșit. Mesaje alese, cartea 2, 109.

The previous article addressed the first and last controversy about the Roman power, and we will now take up the controversy that occurred between Uriah Smith and James White. Uriah Smith inserted his own “private interpretation” into verse thirty-six.

Articolul precedent a abordat prima și ultima controversă privitoare la puterea romană, iar acum vom aborda controversa care a avut loc între Uriah Smith și James White. Uriah Smith a inserat propria sa „interpretare privată” în versetul treizeci și șase.

> “VERSE 36. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done.

> VERSETUL 36. Și împăratul va face după voia lui; se va înălța și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor; va propăși până când se va împlini mânia, căci ceea ce este hotărât se va face.

> “The king here introduced cannot denote the same power which was last noticed; namely, the papal power; for the specifications will not hold good if applied to that power.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

> „Împăratul introdus aici nu poate desemna aceeași putere care a fost menționată ultima dată; și anume, puterea papală; căci caracteristicile specificate nu se susțin dacă sunt aplicate acelei puteri.” Uriah Smith, Daniel și Apocalipsa, 292.

Smith acknowledged that the power in the previous verse was “papal Rome,” but claims the characteristics of verse thirty-six are not prophetic characteristics that identify papal Rome. That claim is false. It should be remembered that in the rebellion of 1863, the seven times of Leviticus chapter twenty-six was set aside, and therefore the representation of the seven times of both tables of Habakkuk was rejected. Both the 1843 and the 1850 charts illustrate the seven times in the very center of the charts, and both illustrations place the cross in the center of the line of the seven times. When the new light of the seven times arrived in 1856 and was thereafter rejected, it marked a rejection of Habakkuk’s two tables, and also the authority of the Spirit of Prophecy, which so clearly identifies that both charts were directed by God.

Smith a recunoscut că puterea din versetul precedent era «Roma papală», dar susține că trăsăturile versetului treizeci și șase nu sunt trăsături profetice care identifică Roma papală. Această afirmație este falsă. Trebuie amintit că, în rebeliunea din 1863, cele șapte vremi din Levitic, capitolul douăzeci și șase, au fost puse deoparte și, prin urmare, a fost respinsă reprezentarea celor șapte vremi de pe ambele table ale lui Habacuc. Atât diagrama din 1843, cât și cea din 1850 ilustrează cele șapte vremi chiar în centrul diagramelor, iar ambele ilustrații așază crucea în centrul liniei celor șapte vremi. Când lumina nouă cu privire la cele șapte vremi a venit în 1856 și a fost ulterior respinsă, aceasta a marcat o respingere a celor două table ale lui Habacuc și, de asemenea, a autorității Spiritului Profetic, care atestă atât de clar că ambele diagrame au fost călăuzite de Dumnezeu.

According to Sister White the last deception of Satan is to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and here the first deception was to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and it also represented a simultaneous rejection of the foundational truths upon the two charts, and more specifically the seven times.

Potrivit sorei White, ultima amăgire a lui Satana este să facă fără efect mărturia Duhului lui Dumnezeu, iar aici prima amăgire a constat în a face fără efect mărturia Duhului lui Dumnezeu; ea a reprezentat, de asemenea, o respingere simultană a adevărurilor fundamentale înscrise pe cele două diagrame, și mai precis a celor șapte vremi.

At the rebellion of 1863, it was none other than Uriah Smith that produced the 1863 counterfeit chart, which removed the line of the seven times. By 1863 Uriah Smith had closed his eyes to the light of the seven times, and was unable to see that there are two “indignations” which Daniel identifies. The two indignations represent the seven times against the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah. The first against the ten northern tribes began in 723 BC and ended in 1798, and the second began in 677 BC and ended in 1844.

La răzvrătirea din 1863, nimeni altul decât Uriah Smith a alcătuit diagrama contrafăcută din 1863, care a înlăturat linia celor șapte timpuri. Până în 1863, Uriah Smith își închisese ochii față de lumina celor șapte timpuri și nu putea vedea că există două „indignări” pe care Daniel le identifică. Cele două indignări reprezintă cele șapte timpuri împotriva regatului de nord al lui Israel și a regatului de sud al lui Iuda. Prima, împotriva celor zece seminții din nord, a început în 723 î.Hr. și s-a încheiat în 1798, iar a doua a început în 677 î.Hr. și s-a încheiat în 1844.

Gabriel came to Daniel in chapter eight to explain the marah vision, and in connection with his work, he provided a second witness to 1844. The twenty-three hundred years of Daniel chapter eight ended in 1844, but so too did the last of the two indignations against the northern and southern kingdoms.

În capitolul opt, Gabriel a venit la Daniel ca să-i explice vedenia marah și, în legătură cu lucrarea sa, a oferit un al doilea martor în sprijinul anului 1844. Cei două mii trei sute de ani din capitolul opt al Cărții lui Daniel s-au încheiat în 1844, dar tot atunci s-a încheiat și cea din urmă dintre cele două mânii îndreptate împotriva împărățiilor de la miazănoapte și de la miazăzi.

> And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:19.

> Și el a zis: Iată, îți voi face cunoscut ce va fi în vremea de pe urmă a mâniei; căci sfârșitul va fi la vremea hotărâtă. Daniel 8:19.

The last end presupposes a first end. The last of the two indignations, which is simply another expression of the seven times, ended in 1844, and the first indignation ended in 1798. The verse Smith claimed possessed no specifications of the papal power identified the year when the papacy would receive its deadly wound.

Sfârșitul de pe urmă presupune un prim sfârșit. Cea din urmă dintre cele două mânii, care constituie, pur și simplu, o altă expresie a celor șapte vremuri, s-a încheiat în 1844, iar cea dintâi mânie s-a încheiat în 1798. Versetul despre care Smith a susținut că nu conține nicio specificare a puterii papale a identificat anul în care papalitatea avea să primească rana de moarte.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face după voia sa; se va înălța și se va mări mai presus de orice dumnezeu, va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va izbuti până va trece mânia; căci ceea ce este hotărât se va împlini. Daniel 11:36.

“The king” in verse thirty-six would “prosper till the indignation be accomplished.” Notice what Smith writes about Daniel chapter eight, verses twenty-three and twenty-four in the same book where he claims the papal power does not possess the correct attributes to fulfill verse thirty-six.

„Împăratul” din versetul treizeci și șase avea să „prospere până când indignarea va fi împlinită.” Observați ce scrie Smith despre Daniel, capitolul opt, versetele douăzeci și trei și douăzeci și patru, în aceeași carte în care el susține că puterea papală nu posedă atributele corespunzătoare pentru a împlini versetul treizeci și șase.

> “VERSE 23. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. 24. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people. 25. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand: and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand.

> VERSETUL 23. Iar la vremea de pe urmă a împărăției lor, când călcătorii de lege vor fi ajuns la plinătate, se va ridica un împărat de înfățișare aspră, priceput la tâlcuri întunecate. 24. Și puterea lui va fi mare, dar nu prin puterea lui: și va nimici în chip uimitor, și va propăși și va lucra, și va nimici pe cei puternici și pe poporul cel sfânt. 25. Și prin viclenia lui va face ca înșelăciunea să propășească în mâna lui; și se va înălța în inima sa, și prin pace va nimici pe mulți; se va ridica de asemenea împotriva Prințului prinților; dar va fi zdrobit fără mână.

> “This power succeeds to the four divisions of the goat kingdom in the latter time of their kingdom, that is, toward the termination of their career. It is, of course, the same as the little horn of verse 9 and onward. Apply it to Rome, as set forth in remarks on verse 9, and all is harmonious and clear.

> Această putere succede celor patru diviziuni ale împărăției țapului în vremea de pe urmă a stăpânirii lor, adică către încheierea cursului lor. Este, desigur, aceeași cu cornul cel mic din versetul 9 și următoarele. Aplicați-o la Roma, așa cum s-a arătat în observațiile la versetul 9, și totul este armonios și limpede.

> “‘A king of fierce countenance.’ Moses, in predicting punishment to come upon the Jews from this same power, calls it ‘a nation of fierce countenance.’ Deut. 28:49, 50. No people made a more formidable appearance in warlike array than the Romans. ‘Understanding dark sentences.’ Moses, in the scripture just referred to, says, ‘Whose tongue thou shalt not understand.’ This could not be said of the Babylonians, Persians, or Greeks, in reference to the Jews; for the Chaldean and Greek languages were used to a greater or less extent in Palestine. This was not the case, however, with the Latin.

> 'Un împărat cu înfățișare aprigă.' Moise, prezicând pedeapsa care avea să vină asupra iudeilor din partea aceleiași puteri, o numește 'un neam cu înfățișare aprigă.' Deut. 28:49, 50. Niciun popor nu s-a înfățișat mai formidabil în rânduială de război decât romanii. 'Înțelegând cuvinte întunecate.' Moise, în Scriptura tocmai menționată, spune: 'a cărui limbă n-o vei înțelege.' Acest lucru nu s-ar fi putut spune despre babilonieni, perși sau greci, în ce-i privește pe iudei; căci limbile caldeeană și greacă erau folosite într-o măsură mai mare sau mai mică în Palestina. Nu acesta era însă cazul cu limba latină.

> “When the transgressors are come to the full.’ All along, the connection between God’s people and their oppressors is kept in view. It was on account of the transgressions of his people that they were sold into captivity. And their continuance in sin brought more severe punishment. At no time were the Jews more corrupt morally, as a nation, than at the time they came under the jurisdiction of the Romans.

> „Când călcătorii de lege au ajuns la măsura deplină.” Pe tot parcursul, se are în vedere legătura dintre poporul lui Dumnezeu și asupritorii lor. Din pricina nelegiuirilor poporului Său au fost vânduți în robie. Iar stăruința lor în păcat a adus o pedeapsă mai aspră. Niciodată nu au fost iudeii, ca națiune, mai corupți din punct de vedere moral decât în vremea când au ajuns sub jurisdicția romanilor.

> “‘Mighty, but not by his own power.’ The success of the Romans was owing largely to the aid of their allies, and divisions among their enemies, of which they were ever ready to take advantage. Papal Rome also was mighty by means of the secular powers over which she exercised spiritual control.

> „Puternic, dar nu prin propria sa putere.” Succesul romanilor se datora în mare măsură sprijinului aliaților lor și dezbinărilor din rândul dușmanilor lor, de care erau întotdeauna gata să profite. Roma papală a fost, de asemenea, puternică prin intermediul puterilor seculare asupra cărora își exercita autoritatea spirituală.

> “‘He shall destroy wonderfully.’ The Lord told the Jews by the prophet Ezekiel that he would deliver them to men who were ‘skilful to destroy;’ and the slaughter of eleven hundred thousand Jews at the destruction of Jerusalem by the Roman army, was a terrible confirmation of the prophet’s words. And Rome in its second, or papal, phase was responsible for the death of fifty millions of martyrs.

> „El va nimici în chip uimitor.” Domnul le-a spus iudeilor prin proorocul Ezechiel că îi va da pe mâna unor oameni „iscusiți în nimicire”; iar măcelărirea a unui milion o sută de mii de iudei la distrugerea Ierusalimului pricinuită de armata romană a fost o cumplită confirmare a cuvintelor proorocului. Iar Roma, în a doua ei fază, sau papală, a fost răspunzătoare de moartea a cincizeci de milioane de martiri.

> “‘And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand.’ Rome has been distinguished above all other powers for a policy of craft, by means of which it brought the nations under its control. This is true of both pagan and papal Rome. And thus by peace it destroyed many.

> „Și prin politica sa va face ca vicleșugul să sporească în mâna lui.” Roma s-a distins mai presus de toate celelalte puteri printr-o politică a vicleșugului, prin care a adus neamurile sub stăpânirea sa. Acest lucru este adevărat atât în privința Romei păgâne, cât și a Romei papale. Și astfel, prin pace, a nimicit pe mulți.

> “And Rome, finally, in the person of one of its governors, stood up against the Prince of princes, by giving sentence of death against Jesus Christ. ‘But he shall be broken without hand,’ an expression which identifies the destruction of this power with the smiting of the image of chapter 2.” Uriah Smith Daniel and the Revelation, 202–204.

> Iar Roma, în cele din urmă, în persoana unuia dintre dregătorii ei, s-a ridicat împotriva Căpeteniei căpeteniilor, prin pronunțarea sentinței de moarte împotriva lui Isus Hristos. „Dar va fi zdrobit fără ajutorul vreunei mâini”, expresie care identifică nimicirea acestei puteri cu lovirea chipului din capitolul 2. Uriah Smith, Daniel și Apocalipsa, 202–204.

Smith, twice in the passage, identifies that the prophetic characteristics of pagan and papal Rome are interchangeable, for they are simply the manifestation of Rome in its two phases, such as the mixture of iron and clay in Daniel chapter two, which Sister White identifies as symbols of churchcraft and statecraft. When Daniel identifies in the verses Smith is addressing–that Rome “shall prosper, and practice,” and that Rome “shall cause craft to prosper in his hand,”–Smith claims that in verse thirty-six that the “king” who “shall prosper till the indignation be accomplished,” identifies a prophetic characteristic of both pagan and papal Rome. Then he claims that none of the characteristics of Rome in verse thirty-six refer to the papal power.

Smith, de două ori în pasaj, identifică faptul că caracteristicile profetice ale Romei păgâne și ale Romei papale sunt interschimbabile, căci ele sunt pur și simplu manifestarea Romei în cele două faze ale ei, asemenea amestecului de fier și lut din Daniel, capitolul al doilea — fierul și lutul pe care Sora White le identifică drept simboluri ale uneltirilor bisericești și de stat. Când Daniel identifică, în versetele pe care le abordează Smith — că Roma „va propăși și va lucra” și că Roma „va face ca vicleșugul să propășească în mâna lui” — Smith susține că, în versetul treizeci și șase, „regele” care „va propăși până ce mânia va fi împlinită” identifică o caracteristică profetică atât a Romei păgâne, cât și a Romei papale. Apoi el afirmă că niciuna dintre caracteristicile Romei din versetul treizeci și șase nu se referă la puterea papală.

We have referred to Smith in supporting the identification of Rome being the robbers who establish the vision, and one of the four prophetic characteristics in verse fourteen is that Rome exalts themselves.

Ne-am referit la Smith pentru a susține identificarea Romei cu tâlharii care întăresc vedenia, iar una dintre cele patru caracteristici profetice din versetul paisprezece este aceea că Roma se înalță pe sine.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Și în acele vremuri mulți se vor ridica împotriva împăratului de la miazăzi; de asemenea, tâlhari din poporul tău se vor înălța ca să împlinească vedenia; dar vor cădea. Daniel 11:14.

Smith claims that the specifications of the king in verse thirty-six do not align with the papal power, though he earlier defended that it was Rome in verse fourteen that exalts itself. Yet the king in verse thirty-six “shall exalt himself.” That very same king in verse thirty-six would “speak marvelous things against the God of gods.” In Daniel the papal power “shall speak great words against the Most High,” and in the book of Revelation the papal power blasphemes against the Most High.

Smith susține că caracteristicile împăratului din versetul treizeci și șase nu corespund puterii papale, deși mai înainte a apărat ideea că în versetul paisprezece Roma este cea care se înalță pe sine. Totuși, împăratul din versetul treizeci și șase „se va înălța pe sine”. Același împărat din versetul treizeci și șase va „rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor”. În Daniel, puterea papală „va rosti cuvinte mari împotriva Celui Preaînalt”, iar în cartea Apocalipsei puterea papală hulește împotriva Celui Preaînalt.

> And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme his name, and his tabernacle, and them that dwell in heaven. Revelation 13:5, 6.

> Și i s-a dat o gură care rostea vorbe mari și hule; și i s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni. Și el și-a deschis gura în hulă împotriva lui Dumnezeu, ca să hulească Numele Lui, și cortul Lui, și pe cei ce locuiesc în cer. Apocalipsa 13:5, 6.

Every prophetic specification of the papal power is identified in verse thirty-six.

Fiecare precizare profetică privitoare la puterea papală este identificată în versetul treizeci și șase.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face după voia sa; se va înălța și se va mări mai presus de orice dumnezeu, va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va izbuti până va trece mânia; căci ceea ce este hotărât se va împlini. Daniel 11:36.

Human commentators are many times unreliable, but many Adventist commentators give witness to the obvious truth that it was verse thirty-six which the apostle Paul was paraphrasing in Second Thessalonians, when he addressed the man of sin.

Comentatorii umani sunt adesea nedemni de încredere, dar mulți comentatori adventiști atestă adevărul evident că, în a doua epistolă către Tesaloniceni, apostolul Pavel a parafrazat tocmai versetul treizeci și șase, când s-a referit la omul fărădelegii.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:2, 3.

> Să nu vă amăgească nimeni în niciun chip: căci ziua aceea nu va veni decât dacă va veni mai întâi lepădarea de credință și se va descoperi omul păcatului, fiul pierzării; care se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este venerat; așa încât el, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu. 2 Tesaloniceni 2:2, 3.

Verse thirty-six states that “he shall exalt himself, and magnify himself above every god,” and Paul says “that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped.” Clearly Smith had no prophetic authority to claim that the king of verse thirty-six was different from the king under discussion in the verses leading to verse thirty-six. Grammatically he had no justification for making his flawed application, and his claim that he did so because verse thirty-six possesses no characteristics of the papal power was a wresting of the Scripture in an attempt to establish a private interpretation.

Versetul treizeci și șase afirmă că „el se va înălța pe sine și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu”, iar Pavel spune: „omul fărădelegii să fie descoperit, fiul pierzării; care se împotrivește și se înalță pe sine mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau la care se aduce închinare”. În mod evident, Smith nu avea nicio autoritate profetică pentru a susține că regele din versetul treizeci și șase era diferit de regele aflat în discuție în versetele care preced versetul treizeci și șase. Din punct de vedere gramatical, nu avea nicio justificare pentru a face acea aplicare eronată, iar afirmația sa că a procedat astfel pentru că versetul treizeci și șase nu prezintă trăsături ale puterii papale a fost o răstălmăcire a Scripturii, într-o încercare de a stabili o interpretare particulară.

> We have also a more sure word of prophecy; whereunto ye do well that ye take heed, as unto a light that shineth in a dark place, until the day dawn, and the day star arise in your hearts: Knowing this first, that no prophecy of the scripture is of any private interpretation. For the prophecy came not in old time by the will of man: but holy men of God spake as they were moved by the Holy Ghost. 2 Peter 1:19–21.

> Avem, de asemenea, cuvântul prorociei mai sigur; la care bine faceți că luați aminte, ca la o lumină care strălucește într-un loc întunecos, până ce se va ivi ziua și va răsări luceafărul de dimineață în inimile voastre: știind înainte de toate aceasta, că nicio prorocie a Scripturii nu este de tâlcuire particulară. Căci prorocia n-a venit în vechime prin voia omului, ci oameni sfinți ai lui Dumnezeu au grăit, mânați de Duhul Sfânt. 2 Petru 1:19-21.

Through the years of Laodicean Adventism there have been many Adventist theologians, pastors and authors who have addressed whether they think Smith’s application is correct or incorrect. An Australian pastor, Louis Were, who is long deceased, spent the majority of his ministry in opposing Smith’s false prophetic model. The reason for his opposition was not simply that Smith ultimately identified the king that comes to his end in verse forty-five as Turkey, but Smith’s platform also produced an incorrect application of Armageddon. In the 1980’s or thereabout an Adventist author penned a book titled, Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy? The author’s name is Donald Mansell, and the book is still available.

De-a lungul anilor adventismului laodicean au existat mulți teologi, pastori și autori adventiști care au analizat dacă aplicarea lui Smith este corectă sau incorectă. Un pastor australian, Louis Were, decedat de multă vreme, și-a petrecut cea mai mare parte a slujirii sale opunându-se modelului profetic fals al lui Smith. Motivul opoziției sale nu a fost doar acela că Smith a identificat în cele din urmă pe regele care își găsește sfârșitul în versetul patruzeci și cinci drept Turcia, ci platforma lui Smith a produs, de asemenea, o aplicare incorectă a Armaghedonului. În anii 1980, sau cam pe atunci, un autor adventist a scris o carte intitulată „Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy?” Numele autorului este Donald Mansell, iar cartea este încă disponibilă.

Mansell tracks the history leading up to World War One and World War Two showing that when both those wars were seen to be approaching the Adventist evangelists began to employ Smith’s false application of Turkey marching to literal Jerusalem as a sign of Armageddon and the end of the world. He demonstrates by church membership roles that as each of the wars approached many souls were brought into the membership of the Adventist church, based upon the evangelist’s prophetic emphasis drawn from Smith’s flawed view of Armageddon.

Mansell urmărește istoria premergătoare Primului și celui de-al Doilea Război Mondial, arătând că, atunci când ambele războaie se apropiau, evangheliștii adventiști au început să recurgă la aplicarea eronată a lui Smith, potrivit căreia Turcia avea să mărșăluiască spre Ierusalimul literal, ca semn al Armaghedonului și al sfârșitului lumii. El demonstrează, pe baza registrelor de membri ale bisericii, că, pe măsură ce fiecare dintre războaie se apropia, multe suflete au fost primite în rândurile membrilor bisericii adventiste, în temeiul accentului profetic al evangheliștilor, derivat din viziunea eronată a lui Smith asupra Armaghedonului.

When either war ended, and the flawed predictions were not fulfilled, the church lost more members than they had gained from the prophetic model that was constructed by Smith.

Odată cu încheierea fiecăruia dintre războaie și cu neîmplinirea profețiilor eronate, biserica a pierdut mai mulți membri decât dobândise prin modelul profetic construit de Smith.

Through Smith’s rejection of the foundational message of the Millerites, and his willingness to promote his private interpretation of verse thirty-six to forty-five of Daniel, Smith’s logic produced a prophetic model based upon current events.

Prin respingerea de către Smith a mesajului fundamental al Milleriților și prin dispoziția sa de a promova interpretarea sa privată a versetelor 36–45 din Daniel, logica lui Smith a produs un model profetic bazat pe evenimentele actuale.

In the argument between Smith and James White over the king who comes to his end in the last verse of Daniel eleven, James White presented a logic that succinctly represented Smith’s sandy prophetic foundation. White taught that “prophecy produces history, but history does not produce prophecy.”

În disputa dintre Smith și James White cu privire la regele care își ajunge sfârșitul în ultimul verset al capitolului unsprezece din Daniel, James White a prezentat un raționament care surprindea succint temelia profetică nisipoasă a lui Smith. White a susținut că "profeția generează istoria, dar istoria nu generează profeția".

The evangelists of Adventism that worked before both wars employed the developing history to present Smith’s flawed prophetic model of Armageddon, and their work, which seemed so blessed leading up to the wars, produced a net loss when the prophetic model was demonstrated to be based upon a private interpretation.

Evangheliștii adventiști care au activat înainte de ambele războaie au folosit istoria în desfășurare pentru a prezenta modelul profetic eronat al lui Smith cu privire la Armaghedon, iar lucrarea lor, care părea atât de binecuvântată în perioada premergătoare războaielor, a produs o pierdere netă atunci când s-a demonstrat că modelul profetic se întemeia pe o interpretare particulară.

> Beware of false prophets, which come to you in sheep’s clothing, but inwardly they are ravening wolves. Ye shall know them by their fruits. Do men gather grapes of thorns, or figs of thistles? Even so every good tree bringeth forth good fruit; but a corrupt tree bringeth forth evil fruit. A good tree cannot bring forth evil fruit, neither can a corrupt tree bring forth good fruit. Every tree that bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Wherefore by their fruits ye shall know them. Matthew 7:15–20.

> Păziți-vă de prorocii mincinoși, care vin la voi îmbrăcați în haine de oaie, dar pe dinăuntru sunt lupi răpitori. Îi veți cunoaște după roadele lor. Se culeg oare struguri din spini sau smochine din ciulini? Tot astfel, orice pom bun aduce roade bune, iar un pom stricat aduce roade rele. Un pom bun nu poate aduce roade rele, niciun pom stricat nu poate aduce roade bune. Orice pom care nu aduce roadă bună este tăiat și aruncat în foc. Așadar, după roadele lor îi veți cunoaște. Matei 7:15-20.

Smith’s willingness to promote a private prophetic model of the king in verse thirty-six bore the fruit of also creating an incorrect application of the Sixth Plague and Armageddon.

Faptul că Smith a fost dispus să promoveze un model profetic propriu privitor la regele din versetul treizeci și șase a produs, de asemenea, o aplicare eronată a celei de-a șasea plăgi și a Armaghedonului.

> And the sixth angel poured out his vial upon the great river Euphrates; and the water thereof was dried up, that the way of the kings of the east might be prepared. And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Behold, I come as a thief. Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame. And he gathered them together into a place called in the Hebrew tongue Armageddon. Revelation 16:12–16.

> Și al șaselea înger și-a vărsat potirul peste râul cel mare, Eufratul; și apele lui au secat, ca să fie pregătită calea împăraților din Răsărit. Și am văzut trei duhuri necurate, ca niște broaște, ieșind din gura balaurului, din gura fiarei și din gura prorocului mincinos. Căci sunt duhuri ale demonilor, săvârșind minuni, care se duc la împărații pământului și ai întregii lumi, ca să-i adune pentru bătălia zilei celei mari a lui Dumnezeu Cel Atotputernic. Iată, Eu vin ca un hoț. Fericit este cel ce veghează și își păzește hainele, ca să nu umble gol și să i se vadă rușinea. Și i-a adunat laolaltă într-un loc numit, în limba ebraică, Armaghedon. Apocalipsa 16:12-16.

As we have previously pointed out, the sixth plague comes after the close of human probation, so the warning contained to keep your garments, must refer to a testing issue that occurs before Michael stands up and human probation closes and the first plague begins. The sixth plague identifies the activities of the dragon, the beast and the false prophet, who are the threefold union that comes together at the soon-coming Sunday law. That threefold union is Modern Rome, and the symbol that identifies and establishes the threefold union of Modern Rome, are the “robbers of thy people,” who “exalt themselves to establish the vision” and “fall.”

După cum am subliniat anterior, a șasea plagă vine după închiderea timpului de probă al omenirii, așa încât avertismentul cuprins aici, de a-ți păzi hainele, trebuie să se refere la o chestiune care constituie un punct de probă ce are loc înainte ca Mihail să se ridice, să se închidă timpul de probă al omenirii și să înceapă prima plagă. A șasea plagă identifică activitățile balaurului, fiarei și profetului mincinos, care alcătuiesc tripla unire ce se constituie odată cu iminenta lege duminicală. Acea triplă unire este Roma Modernă, iar simbolul care identifică și stabilește tripla unire a Romei Moderne îl constituie „tâlharii dintre ai tăi”, care „se vor ridica să împlinească vedenia” și „vor cădea”.

The warning of the sixth plague, when understood, allows a soul to keep his garments, but if it is rejected it leaves a soul naked, which is one of the five attributes of a Laodicean. The symbol that establishes that warning is the robbers of thy people, who exalt themselves and ultimately fall. Solomon said if God’s people do not have that vision, they perish.

Avertizarea celei de-a șasea plăgi, atunci când este înțeleasă, permite unui suflet să-și păstreze veșmintele, dar, dacă este respinsă, lasă un suflet gol, ceea ce reprezintă unul dintre cele cinci atribute ale unui laodicean. Simbolul care întemeiază acea avertizare îl constituie tâlharii poporului tău, care se înalță pe ei înșiși și, în cele din urmă, cad. Solomon a spus că, dacă poporul lui Dumnezeu nu are acea viziune, piere.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Când nu este descoperire, poporul piere; dar cel ce păzește Legea este fericit. Proverbe 29:18.

The Hebrew word “perish” means “to make naked”, and John recorded, “Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame.” Smith was wrong on the King of the North, and that false prophetic foundation allowed him to develop a prophetic application that, if accepted, produces nakedness, which is a symbol of the Laodiceans, who are spewed out of the mouth of the Lord.

Cuvântul ebraic „perish” înseamnă „a dezgoli”, iar Ioan a consemnat: „Fericit este cel ce veghează și își păzește hainele, ca nu cumva să umble gol și să-i vadă rușinea.” Smith a greșit cu privire la Împăratul de la miazănoapte, iar acea temelie profetică falsă i-a permis să dezvolte o aplicare profetică care, dacă este acceptată, produce goliciune, care este un simbol al Laodiceenilor, care sunt vărsați din gura Domnului.

Smith had no problem arguing his new false identification of the King of the North against the prophetess’ husband James White. Adventist historians, and Sister White, address their famous disagreement. Ellen White rebuked both her husband and Smith for allowing their difference of opinion on who was represented by the king of the north in Daniel eleven, to be put into the public domain. In the very first Adventist publication after the Great Disappointment of 1844, James White wrote:

Smith nu a avut nicio problemă să își susțină, împotriva soțului profetesei, James White, noua sa identificare falsă a Împăratului de la miazănoapte. Istoricii adventiști, precum și Sora White, abordează celebra lor divergență. Ellen White i-a mustrat atât pe soțul ei, cât și pe Smith, pentru că au îngăduit ca deosebirea lor de opinie cu privire la cine era reprezentat prin Împăratul de la miazănoapte în Daniel unsprezece să fie făcută publică. În chiar prima publicație adventistă de după Marea Dezamăgire din 1844, James White a scris:

> “That Jesus rose up, and shut the door, and came to the Ancient of days, to receive his kingdom, at the 7th month, 1844, I fully believe. See Luke 13:25; Matthew 25:10; Daniel 7:13,14. But the standing up of Michael, Daniel 12:1, appears to be another event, for another purpose. His rising up in 1844, was to shut the door, and come to his Father, to receive his kingdom, and power to reign; but Michael’s standing up, is to manifest his kingly power, which he already has, in the destruction of the wicked, and in the deliverance of his people. Michael is to stand up at the time that the last power in chapter 11, comes to his end, and none to help him. This power is the last that treads down the true church of God: and as the true church is still trodden down, and cast out by all christendom, it follows that the last oppressive power has not ‘come to his end;’ and Michael has not stood up. This last power that treads down the saints is brought to view in Revelation 13:11-18. His number is 666.” James White, A Word to the Little Flock, 8.

> „Că Isus s-a ridicat, a închis ușa și a venit la Cel Îmbătrânit de zile, ca să-și primească împărăția, în luna a șaptea, 1844, cred pe deplin. Vezi Luca 13:25; Matei 25:10; Daniel 7:13,14. Dar ridicarea lui Mihail, Daniel 12:1, pare a fi un alt eveniment, cu un alt scop. Ridicarea lui în 1844 a fost pentru a închide ușa și a veni la Tatăl său, ca să-și primească împărăția și puterea de a domni; dar ridicarea lui Mihail este pentru a-și manifesta puterea împărătească, pe care o are deja, în nimicirea celor răi și în izbăvirea poporului său. Mihail urmează să se ridice în vremea când ultima putere din capitolul 11 își ajunge sfârșitul, și nimeni nu-i vine în ajutor. Această putere este ultima care calcă în picioare adevărata biserică a lui Dumnezeu; și, întrucât adevărata biserică este încă călcată în picioare și izgonită de toată creștinătatea, reiese că ultima putere asupritoare nu ‘a ajuns la sfârșitul lui’; iar Mihail nu s-a ridicat. Această ultimă putere care calcă în picioare pe sfinți este adusă în vedere în Apocalipsa 13:11-18. Numărul ei este 666.” James White, A Word to the Little Flock, 8.

When Smith introduced his so-called “new light” on the subject of “the last power in Daniel chapter eleven,” James White saw Smith’s application, not as new light, but as an attack upon the foundations. The controversy of Rome as the king of the north in Daniel eleven that took place between Uriah Smith and James White possesses specific attributes, that as students of prophecy, we are to bring together with the other controversies of Adventist history concerning the symbol of Rome.

Când Smith a introdus așa-numita sa "nouă lumină" cu privire la subiectul "ultimei puteri din capitolul unsprezece al lui Daniel", James White a văzut aplicarea lui Smith nu ca pe o nouă lumină, ci ca pe un atac asupra temeliilor. Controversa privind Roma ca împăratul de la miazănoapte în Daniel 11, care a avut loc între Uriah Smith și James White, are trăsături specifice pe care, ca studenți ai profeției, trebuie să le corelăm cu celelalte controverse din istoria adventistă privitoare la simbolul Romei.

One of those attributes is the introduction of a private interpretation. Another attribute is that the application of the private interpretation requires a wresting of simple grammar, for Smith not only disregarded that every prophetic attribute in verse thirty-six addresses Rome, but he disregarded that the grammatical structure demands that the king of verse thirty-six must be the same king as represented in the previous passage.

Unul dintre aceste atribute este introducerea unei interpretări private. Un alt atribut este că aplicarea interpretării private necesită o răstălmăcire a gramaticii elementare, căci Smith nu numai că a trecut cu vederea faptul că fiecare atribut profetic din versetul treizeci și șase se referă la Roma, ci a trecut cu vederea și faptul că structura gramaticală impune ca regele din versetul treizeci și șase să fie același rege cu cel reprezentat în pasajul anterior.

Another is that the private interpretation was a rejection of foundational truths. Another is that it represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy. Another characteristic is that the first flawed idea concerning Rome will lead to a prophetic model that disallows a person from keeping his garments as they approach the close of human probation. Another was the willingness to promote his private interpretation publicly. Another is that the private interpretation is invariably identified as new light. All of these attributes are represented within the current discussion of the “robbers of thy people.”

Un alt aspect este că interpretarea privată a fost o respingere a adevărurilor fundamentale. Un alt aspect este că ea reprezintă o respingere a autorității Spiritului Profetic. O altă caracteristică este că prima idee greșită cu privire la Roma va conduce la un model profetic care nu îi permite unei persoane să-și păzească hainele pe măsură ce se apropie de închiderea timpului de probă pentru omenire. Un alt aspect a fost disponibilitatea de a-și promova public interpretarea privată. Un alt aspect este că interpretarea privată este invariabil identificată drept lumină nouă. Toate aceste caracteristici sunt reprezentate în cadrul discuției actuale despre „jefuitorii poporului tău”.

When the last controversy of Rome, which was typified by the first controversy of Rome identifying the “robbers of thy people,” is brought together with the prophetic line of Uriah Smith’s and James White’s controversy we will see that one class will be building their prophetic model upon a private interpretation, which rejects foundational truth.

Când ultima controversă a Romei, care a fost prefigurată de prima controversă a Romei ce identifica „jefuitorii poporului tău”, este coroborată cu linia profetică a controversei lui Uriah Smith și a lui James White, vom vedea că o clasă își va clădi modelul profetic pe o tălmăcire particulară, care respinge adevărul de temelie.

The rejection of the foundational truths automatically represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy, which so soundly defends those foundational truths. That class will also be willing to present their view publicly, regardless of any concerns that may be raised about the impact the teaching might have upon God’s people around the globe.

Respingerea adevărurilor fundamentale echivalează automat cu respingerea autorității Spiritului Profetic, care apără atât de temeinic acele adevăruri fundamentale. Categoria aceea va fi, de asemenea, dispusă să-și prezinte public punctul de vedere, indiferent de orice îngrijorări care ar putea fi exprimate cu privire la impactul pe care învățătura l-ar putea avea asupra poporului lui Dumnezeu din întreaga lume.

Immediately after 1844, in the first generation of Adventism, another controversy about Rome was introduced. That controversy continued to be agitated, until the false view was accepted in the third generation of Adventism. We will consider the controversy of the “daily” as the fourth of six lines we are now considering in the model of line upon line.

Imediat după 1844, în prima generație a adventismului, a fost introdusă o altă controversă privitoare la Roma. Acea controversă a continuat să fie agitată, până când concepția falsă a fost acceptată în a treia generație a adventismului. Vom considera controversa „necurmatului” ca a patra dintre cele șase linii pe care le analizăm acum în modelul rând după rând.

But before we take up the fourth line of the controversies of Rome, it needs to be remembered that in the previous article, when we were addressing verse ten of Daniel chapter eleven, we stated “Verse ten also directly connects the “seven times” of Leviticus twenty-six to the hidden history, but that line of truth is outside what we are here setting forth.”

Dar, înainte de a aborda a patra linie a controverselor Romei, se cuvine să ne amintim că, în articolul precedent, când abordam versetul zece din capitolul unsprezece al cărții Daniel, am afirmat: „Versetul zece leagă, de asemenea, în mod direct «șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase de istoria ascunsă, dar acea linie a adevărului este în afara a ceea ce expunem aici.”

Uriah Smith was the leader in rejecting the seven times in 1863. He had rejected the increase of knowledge upon that subject that was presented in the articles on the subject, penned by Hiram Edson and published in the Review in 1856. The implications of Smith being associated with a movement that presented the seven times, but who thereafter rejected an increase of knowledge upon that very subject is also outside of the subject of the characteristics of Smith’s introduction of what he claimed was new light on the subject of the king of the north, but when we conclude our overview of the line of the Adventist controversies of Rome, we will return to both the significance of verse ten of chapter eleven of Daniel, and also what is represented by Smith’s rejection of the Laodicean message that arrived in 1856 with the increase of knowledge on the seven times.

Uriah Smith a fost conducătorul respingerii „celor șapte vremi” în 1863. El respinsese sporirea cunoștinței asupra acelui subiect care fusese prezentată în articolele pe tema respectivă, redactate de Hiram Edson și publicate în Review în 1856. Implicațiile faptului că Smith a fost asociat cu o mișcare care a prezentat „cele șapte vremi”, dar care ulterior a respins o sporire a cunoștinței chiar asupra acelui subiect, țin, de asemenea, de altă discuție decât aceea a caracteristicilor introducerii, de către Smith, a ceea ce el pretindea a fi „lumină nouă” cu privire la subiectul împăratului de la miazănoapte; însă, când vom încheia privirea de ansamblu asupra liniei controverselor adventiste privitoare la Roma, ne vom întoarce atât la semnificația versetului zece din capitolul unsprezece al cărții Daniel, cât și la ceea ce este reprezentat de respingerea, de către Smith, a soliei laodiceane care a sosit în 1856 odată cu sporirea cunoștinței cu privire la „cele șapte vremi”.

> “Our faith in reference to the messages of the first, second, and third angels was correct. The great waymarks we have passed are immovable. Although the hosts of hell may try to tear them from their foundation, and triumph in the thought that they have succeeded, yet they do not succeed. These pillars of truth stand firm as the eternal hills, unmoved by all the efforts of men combined with those of Satan and his host. We can learn much, and should be constantly searching the Scriptures to see if these things are so.” Evangelism, 223.

> Credința noastră cu privire la soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger a fost corectă. Marile jaloane pe care le-am depășit sunt imuabile. Deși oștirile iadului pot încerca să le smulgă din temelie și să triumfe cu gândul că au reușit, totuși nu izbutesc. Acești stâlpi ai adevărului stau neclintiți ca dealurile veșnice, nezdruncinați de toate eforturile oamenilor, conjugate cu cele ale lui Satana și ale oștirii lui. Putem învăța mult și ar trebui să cercetăm neîncetat Scripturile, ca să vedem dacă aceste lucruri sunt așa. Evanghelizare, 223.

> “The great waymarks of truth, showing us our bearings in prophetic history, are to be carefully guarded, lest they be torn down, and replaced with theories that would bring confusion rather than genuine light.” Selected Messages, book 2, 101, 102.

> „Marile jaloane ale adevărului, care ne indică poziția în istoria profetică, trebuie păzite cu grijă, ca nu cumva să fie înlăturate și înlocuite cu teorii care ar aduce confuzie mai degrabă decât lumină adevărată.” Selected Messages, cartea 2, 101, 102.

> “At this time many efforts will be made to unsettle our faith in the sanctuary question; but we must not waver. Not a pin is to be moved from the foundations of our faith. Truth is still truth. Those who become uncertain will drift into erroneous theories, and will finally find themselves infidel in regard to the past evidence we have had of what is truth. The old waymarks must be preserved, that we lose not our bearings.” Manuscript Releases, volume 1, 55

> "În vremea aceasta se vor face multe eforturi pentru a zdruncina credința noastră în chestiunea sanctuarului; dar noi nu trebuie să șovăim. Niciun țăruș nu trebuie mutat din temeliile credinței noastre. Adevărul rămâne adevăr. Cei care devin nesiguri vor aluneca spre teorii eronate și, în cele din urmă, se vor trezi necredincioși față de dovezile trecute pe care le-am avut cu privire la ceea ce este adevărul. Vechile semne de hotar trebuie păstrate, ca să nu ne pierdem orientarea." Manuscript Releases, volumul 1, 55

Back to Articles