Article

# The Book of Daniel - Number Four

Cartea lui Daniel - Numărul Patru

The Plummet

Firul cu plumb

Author

Jeff Pippenger

Published

November 27, 2023

Formats

PDF
Word

We are addressing the “seven times” of Leviticus twenty-six as represented in the book of Daniel. We are doing so because one of the prophetic characteristics of the “seven times,” is that it represents the “stumbling stone” that the builders rejected. I am defining the stone of stumbling that is represented in the Scriptures as a truth that can be seen, but isn’t. For those that see it, it is precious, but for those that don’t see it, it is not only what they stumble over, but it is the stone that grinds them to powder.

Abordăm „cele șapte timpuri” din Leviticul douăzeci și șase, așa cum sunt reprezentate în cartea lui Daniel. Procedăm astfel deoarece una dintre caracteristicile profetice ale „celor șapte timpuri” este aceea că ele reprezintă „piatra de poticnire” pe care au lepădat-o zidarii. Eu definesc piatra de poticnire care este reprezentată în Scripturi drept un adevăr care se poate vedea, dar nu se vede. Pentru cei care o văd, ea este de preț, iar pentru cei care nu o văd, nu este doar ceea ce îi face să se poticnească, ci este piatra care îi zdrobește în pulbere.

When Christ presented the stone that the builders rejected, He identified that the corner stone would become the “head” of the corner. The message of the rejected stone in the Scriptures always has to do with God passing by a former covenant people, while at the same time God is entering into covenant with a people who had not formerly been the people of God.

Când Hristos a prezentat piatra pe care au lepădat-o zidarii, El a arătat că piatra unghiulară avea să ajungă „capul” unghiului. Mesajul pietrei lepădate în Scripturi privește întotdeauna trecerea lui Dumnezeu pe lângă un popor al legământului de odinioară, în timp ce, totodată, Dumnezeu intră în legământ cu un popor care nu fusese mai înainte poporul lui Dumnezeu.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. Matthew 21:42–44.

> Iisus le-a zis: Nu ați citit niciodată în Scripturi: «Piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns piatra din capul unghiului; aceasta este lucrarea Domnului și este minunată în ochii noștri»? De aceea vă spun: Împărăția lui Dumnezeu vă va fi luată și va fi dată unui neam care aduce roadele ei. Și oricine va cădea peste piatra aceasta se va sfărâma; iar pe acela peste care va cădea ea, îl va zdrobi în pulbere. Matei 21:42-44.

The first “time prophecy” that William Miller was led to by the holy angels, was the “seven times” of Leviticus twenty-six. Laodicean Adventism started the process of tearing down the foundational truths which the Lord assembled through the ministry of Miller by rejecting the very first of Miller’s discoveries. Of course, any prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, who is “The Stone”, so the rejection of the “seven times” in 1863, identifies not only the beginning of the process of rejecting the foundational truths, it represents a rejection of Christ. As with Christ’s testimony of the rejected stone, Peter also identifies that one of the prophecies connected with the foundation stone is that it would ultimately become “the head of the corner”.

Prima „profeție de timp” spre care William Miller a fost călăuzit de îngerii sfinți a fost „cele șapte timpuri” din Leviticul douăzeci și șase. Adventismul laodicean a început procesul de surpare a adevărurilor de temelie pe care Domnul le-a adunat laolaltă prin slujirea lui Miller, respingând chiar cea dintâi dintre descoperirile lui Miller. Desigur, orice ilustrare profetică a unei temelii sfinte este o ilustrare a lui Hristos, care este „Piatra”, astfel încât respingerea „celor șapte timpuri” în 1863 nu doar că marchează începutul procesului de respingere a adevărurilor de temelie, ci reprezintă o respingere a lui Hristos. Asemenea mărturiei lui Hristos despre piatra lepădată, Petru identifică, de asemenea, faptul că una dintre profețiile legate de piatra de temelie este că ea, în cele din urmă, va deveni „capul unghiului”.

> Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:6–8.

> De aceea este scris în Scriptură: Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, de preț; și cel ce crede în El nu va fi dat de rușine. Vouă deci, celor ce credeți, El este de preț; dar pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o zidarii, aceea a ajuns să fie capul unghiului, și o piatră de poticnire și o stâncă de sminteală, chiar pentru cei ce se poticnesc de cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți. Iar voi sunteți o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor agonisit, ca să vestiți virtuțile Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată: voi, care odinioară nu erați un popor, dar acum sunteți poporul lui Dumnezeu; care nu primiserăți îndurare, dar acum ați primit îndurare. 1 Petru 2:6-8.

The foundation stone in the beginning of Adventism, becomes the head of the corner. Isaiah is in agreement with Christ and Peter, and Isaiah uses the foundation stone to represent a covenant people who are being passed by for a new covenant people. In his testimony he represents a class that has made a covenant with death, and who have received a lie. The lie they receive, is the lie that Paul identifies as bringing strong delusion upon those that make a covenant with death, because they did not receive the love of the truth.

Piatra de temelie de la începutul Adventismului devine piatra din capul unghiului. Isaia este în armonie cu Hristos și cu Petru, iar Isaia folosește piatra de temelie pentru a reprezenta un popor al legământului care este trecut cu vederea în favoarea unui nou popor al legământului. În mărturia sa, el reprezintă o clasă care a încheiat un legământ cu moartea și care a primit o minciună. Minciuna pe care o primesc este minciuna pe care Pavel o identifică drept aducând o rătăcire puternică asupra celor care încheie un legământ cu moartea, pentru că nu au primit dragostea adevărului.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:14–18.

> De aceea, ascultați cuvântul Domnului, voi bărbați batjocoritori, cârmuitori ai acestui popor care este în Ierusalim. Pentru că ați zis: Am încheiat un legământ cu moartea, și cu Locuința morților am făcut o înțelegere; când biciul năvălitor va trece, nu va veni peste noi, căci minciuna ne-am luat-o drept adăpost și sub înșelăciune ne-am ascuns; de aceea, așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, pun în Sion o piatră ca temelie, o piatră încercată, o piatră unghiulară de mare preț, o temelie sigură; cel ce crede nu se va grăbi. De asemenea, voi așeza judecata ca linie de măsurat și dreptatea ca fir cu plumb; și grindina va mătura adăpostul minciunii, iar apele vor inunda locul de ascuns. Iar legământul vostru cu moartea va fi desființat, și înțelegerea voastră cu Locuința morților nu va sta în picioare; când biciul năvălitor va trece, atunci veți fi călcați în picioare de el. Isaia 28:14-18.

The “seven times” has been hidden under falsehoods, and when God passes by His former covenant people and enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand, the stone that was formerly the rejected corner stone will ascend to be the “head” of the corner. For those that understand this truth, it is precious, and for those that don’t, the stone that becomes the head of the corner, not only crushes them, but it metaphorically becomes their headstone.

"Șapte vremi" au fost tăinuite sub neadevăruri, iar când Dumnezeu trece pe lângă fostul Său popor al legământului și intră în legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, piatra de colț care odinioară fusese lepădată se va înălța ca să devină "capul" unghiului. Pentru cei ce înțeleg acest adevăr, el este prețios, iar pentru cei ce nu, piatra care devine capul unghiului nu numai că îi zdrobește, ci, în chip metaforic, devine piatra lor de mormânt.

In the book of Daniel, in chapter eight and verse nineteen, we find the “last end” of the indignation, thus identifying that there must also be a “first end” of the indignation. The period of time from 677 BC, until October 22, 1844 represents the period of time that the sanctuary (and host) would be tread down. But the papacy was to prosper until the indignation was accomplished, according to Daniel chapter eleven, and verse thirty-six. If the end of the indignation of chapter eight, represents the end of a period of time, then the end of the indignation of chapter eleven, also represents the end of a period of time. This is what the Bible clearly teaches, though this truth has been covered up with lies by those who have made a covenant with death.

În cartea lui Daniel, la capitolul opt, versetul nouăsprezece, găsim „sfârșitul din urmă” al mâniei, de unde rezultă că trebuie să existe și un „întâiul sfârșit” al mâniei. Intervalul de timp de la 677 î.Hr. până la 22 octombrie 1844 reprezintă perioada în care sanctuarul (și oastea) aveau să fie călcate în picioare. Însă papalitatea avea să propășească până la împlinirea mâniei, potrivit cu Daniel, capitolul unsprezece, versetul treizeci și șase. Dacă sfârșitul mâniei din capitolul opt reprezintă încheierea unei perioade de timp, atunci sfârșitul mâniei din capitolul unsprezece reprezintă, de asemenea, încheierea unei perioade de timp. Aceasta învață limpede Biblia, deși acest adevăr a fost acoperit cu minciuni de către cei ce au făcut un legământ cu moartea.

The end of both indignations represent the end of an identical period of time, for both were a fulfillment of the same curse of twenty-five hundred and twenty years of scattering, captivity and slavery. The northern kingdom first suffered the scattering, captivity and slavery of the “seven times,” when in 723 BC, the king of Assyria took them captive. The southern kingdom suffered the same fate in 677 BC. Jeremiah confirms this fact.

Sfârșitul ambelor mânii marchează încheierea aceleiași perioade de timp, căci amândouă au fost împlinirea aceluiași blestem de două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere, captivitate și sclavie. Regatul de nord a suferit mai întâi împrăștierea, captivitatea și sclavia celor «șapte vremi», când, în anul 723 î.Hr., împăratul Asiriei i-a dus în captivitate. Regatul de sud a suferit aceeași soartă în 677 î.Hr. Ieremia confirmă acest fapt.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Jeremiah 50:17.

> Israel este o oaie risipită; leii l-au izgonit: întâi împăratul Asiriei l-a mâncat; iar la urmă acest Nebucadnețar, împăratul Babilonului, i-a sfărâmat oasele. Ieremia 50:17.

Jeremiah is identifying a progressive judgment. The Assyrians remove the northern kingdom in 723 BC, then they take Manasseh to Babylon, their capital city, in 677 BC. Then Nebuchadnezzar takes Jehoiakim, thus marking the beginning of the seventy years of captivity in 606 BC. Then Nebuchadnezzar takes Zedekiah and destroys Jerusalem in 586 BC.

Ieremia identifică o judecată progresivă. Asirienii desființează regatul de nord în anul 723 î.Hr., apoi îl duc pe Manase la Babilon, capitala lor, în anul 677 î.Hr. Apoi Nebucadnețar îl ia pe Ioiachim, marcând astfel începutul celor șaptezeci de ani de captivitate, în anul 606 î.Hr. Apoi Nebucadnețar îl ia pe Zedechia și distruge Ierusalimul, în anul 586 î.Hr.

The southern kingdom had been warned that they would suffer the same fate as the northern kingdom if they continued in their rebellion. The judgment of the northern kingdom would be accomplished upon the southern kingdom, and the symbol of that judgment was a line that was to be stretched over Judah. In Isaiah’s testimony, it was simply the “line,” but in the following passage, the “line” is the “line of Samaria.”

Regatul de sud fusese avertizat că va suferi aceeași soartă ca regatul de nord, dacă își va continua răzvrătirea. Judecata regatului de nord avea să fie împlinită asupra regatului de sud, iar simbolul acelei judecăți era o linie care urma să fie întinsă peste Iuda. În mărturia lui Isaia, era numită pur și simplu "linia", dar în pasajul următor, "linia" este "linia Samariei".

> Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies; Because they have done that which was evil in my sight, and have provoked me to anger, since the day their fathers came forth out of Egypt, even unto this day. 2 Kings 21:12–15.

> De aceea, așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: Iată, aduc asupra Ierusalimului și asupra lui Iuda un astfel de rău, încât celui ce va auzi de el îi vor țiui amândouă urechile. Voi întinde peste Ierusalim sfoara de măsurat a Samariei și firul cu plumb al casei lui Ahab; și voi șterge Ierusalimul ca un om care șterge un vas, ștergându-l și întorcându-l cu gura în jos. Voi părăsi rămășița moștenirii Mele și o voi da în mâna vrăjmașilor lor; și vor fi pradă și de jaf tuturor vrăjmașilor lor, pentru că au făcut ce este rău înaintea Mea și M-au întărâtat la mânie din ziua când părinții lor au ieșit din Egipt până în ziua de azi. 2 Împărați 21:12-15.

There are two prophetic expressions in the verses just cited that must be considered. The first is the tingling of the ears, and the other is the plummet. In these verses the line of Samaria is also identified as the plummet of the house of Ahab. The line and the plummet are instruments of judgment, which are used in the building process. In the verses, they identify that the same judgment that was carried out against the northern kingdom, represented as Samaria and the house of Ahab, would be brought upon Judah and Jerusalem. When the warning was set forth, the northern kingdom of Israel had already been invaded, conquered, destroyed and taken into slavery. The message of God’s judgment produces the tingling of the ears of those that hear the warning. Both the plummet and the tingling of the ears are found three times each in the Scriptures. In each case, they represent God’s indignation against His own people.

În versetele tocmai citate sunt două expresii profetice care trebuie avute în vedere. Prima este țiuitul urechilor, iar cealaltă este firul cu plumb. În aceste versete, sfoara de măsurat a Samariei este identificată, de asemenea, ca firul cu plumb al casei lui Ahab. Sfoara de măsurat și firul cu plumb sunt instrumente ale judecății, folosite în procesul de zidire. În versete, ele indică faptul că aceeași judecată care a fost executată împotriva împărăției de nord, reprezentată prin Samaria și casa lui Ahab, avea să vină asupra lui Iuda și a Ierusalimului. Când a fost rostit avertismentul, împărăția de nord a lui Israel fusese deja invadată, cucerită, distrusă și dusă în robie. Mesajul judecății lui Dumnezeu produce țiuitul urechilor celor ce aud avertismentul. Atât firul cu plumb, cât și țiuitul urechilor apar de câte trei ori fiecare în Scriptură. În fiecare caz, ele reprezintă indignarea lui Dumnezeu împotriva propriului Său popor.

> And the Lord came, and stood, and called as at other times, Samuel, Samuel. Then Samuel answered, Speak; for thy servant heareth. And the Lord said to Samuel, Behold, I will do a thing in Israel, at which both the ears of every one that heareth it shall tingle. In that day I will perform against Eli all things which I have spoken concerning his house: when I begin, I will also make an end. 1 Samuel 3:10–12.

> Și Domnul a venit, S-a înfățișat și a chemat ca și în alte dăți: „Samuel, Samuel.” Atunci Samuel a răspuns: „Vorbește, căci robul Tău ascultă.” Și Domnul i-a zis lui Samuel: „Iată, voi face un lucru în Israel, de care îi vor țiui amândouă urechile oricui îl va auzi. În ziua aceea voi aduce la îndeplinire împotriva lui Eli toate cele ce am rostit cu privire la casa lui: când voi începe, voi și sfârși.” 1 Samuel 3:10-12.

The overthrow of Eli’s house is the prophecy that would make both ears tingle in anyone who heard it. The tingling of the ears, in the time of Samuel symbolizes the passing by of the house of Eli. The fulfillment of the prediction given to Samuel was the overthrow of Eli’s house and the establishment of Samuel as the prophet. Samuel represents a people who as Peter says, in times past were not the people of God, but now are, for when Samuel was established as prophet, the house of Eli was destroyed. Jeremiah also proclaims a judgment against the leadership of Jerusalem that causes ears to tingle.

Răsturnarea casei lui Eli este profeția care ar face să țiuiască ambele urechi ale oricui ar auzi-o. Țiuitul urechilor, în vremea lui Samuel, simbolizează trecerea cu vederea a casei lui Eli. Împlinirea profeției date lui Samuel a fost răsturnarea casei lui Eli și rânduirea lui Samuel ca profet. Samuel reprezintă un popor care, după cum spune Petru, odinioară nu era poporul lui Dumnezeu, dar acum este, căci atunci când Samuel a fost rânduit ca profet, casa lui Eli a fost nimicită. Ieremia proclamă, de asemenea, o judecată împotriva conducerii Ierusalimului, care face să țiuiască urechile.

> And say, Hear ye the word of the Lord, O kings of Judah, and inhabitants of Jerusalem; Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will bring evil upon this place, the which whosoever heareth, his ears shall tingle. Jeremiah 19:3.

> Și să spui: Ascultați cuvântul Domnului, împărați ai lui Iuda și locuitori ai Ierusalimului; așa zice Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi aduce o nenorocire asupra locului acestuia, încât oricine o va auzi, îi vor țiui urechile. Ieremia 19:3.

All three references to ears tingling are associated with a covenant people who have made a covenant with death and are thereafter invaded, conquered, destroyed, scattered, and taken into slavery. The tingling ears is a symbol of the judgment of God’s indignation, and the symbol of that judgment is also represented three times in the Scriptures, with the word “plummet.” We have already read it in second Kings and Isaiah, but there is one other reference of the “plummet” in the Scriptures, and in that reference the word plummet is translated from a different Hebrew word, than the previous two references.

Toate cele trei referințe la țiuitul urechilor sunt asociate cu un popor al legământului care a încheiat un legământ cu moartea și care apoi este invadat, cucerit, nimicit, împrăștiat și dus în robie. Urechile care țiuie sunt un simbol al judecății mâniei lui Dumnezeu, iar simbolul acelei judecăți este de asemenea reprezentat de trei ori în Scripturi prin cuvântul „plumb”. L-am întâlnit deja în 2 Regi și în Isaia, dar mai există încă o referință la „plumb” în Scripturi, iar în acea referință cuvântul plumb este tradus dintr-un alt cuvânt ebraic decât în primele două referințe.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof. So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it. Moreover the word of the Lord came unto me, saying, The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it; and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto you. For who hath despised the day of small things? for they shall rejoice, and shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven; they are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth. Then answered I, and said unto him, What are these two olive trees upon the right side of the candlestick and upon the left side thereof? And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth. Zechariah 4:1–14.

> Îngerul care vorbea cu mine a venit iarăși și m-a trezit, ca pe un om trezit din somnul lui, și mi-a zis: Ce vezi? I-am răspuns: M-am uitat, și iată un sfeșnic de tot din aur, cu o cupă pe vârful lui; pe el erau cele șapte lămpi ale lui, și erau șapte țevi pentru cele șapte lămpi care sunt pe vârful lui; și doi măslini lângă el, unul la dreapta cupei, iar celălalt la stânga ei. Atunci am luat cuvântul și am zis îngerului care vorbea cu mine: Ce sunt acestea, domnul meu? Îngerul care vorbea cu mine mi-a răspuns și mi-a zis: Nu știi ce sunt acestea? Am zis: Nu, domnul meu. Atunci el a răspuns și mi-a zis: Acesta este cuvântul Domnului către Zorobabel: Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor. Cine ești tu, munte mare? Înaintea lui Zorobabel te vei face câmpie; și el va aduce piatra de vârf în strigăte: Har, har peste ea! Și cuvântul Domnului mi-a vorbit, zicând: Mâinile lui Zorobabel au pus temelia acestei case; tot mâinile lui o vor și isprăvi; și vei ști că Domnul oștirilor m-a trimis la voi. Căci cine a disprețuit ziua începuturilor mici? Căci se vor bucura și vor vedea, împreună cu acei șapte, firul cu plumb în mâna lui Zorobabel; ei sunt ochii Domnului, care străbat tot pământul. Atunci am răspuns și i-am zis: Ce sunt acești doi măslini, la dreapta sfeșnicului și la stânga lui? Și am răspuns iarăși și i-am zis: Ce sunt aceste două ramuri de măslin, care, prin cele două țevi de aur, își varsă din ele însele untdelemnul de aur? El mi-a răspuns și mi-a zis: Nu știi ce sunt acestea? Am zis: Nu, domnul meu. Atunci a zis: Aceștia sunt cei doi unși, care stau înaintea Domnului întregului pământ. Zaharia 4:1-14.

The word translated as “plummet” in second Kings and Isaiah twenty-eight, is “mishqâl” and it means a weight. In both passages a weight (plummet) was going to be added to the line. The weight is what is used in a scale, and represents judgment. The line with a weight is a line of judgment. The line of Samaria was the period of “seven times,” or twenty-five hundred and twenty years. The same period of time was going to be placed upon the southern kingdom that had been brought upon the northern kingdom. The ending of either line is identified in the book of Daniel as either the end of the last indignation or the end of the first indignation. The period is represented in Daniel as the period when Jerusalem and the host were to be trodden down by the two desolating powers of paganism and papalism. Both periods would begin when their respective capital cities were invaded, conquered, destroyed and their citizens carried into slavery.

Cuvântul tradus prin „plumb” în A Doua Carte a Regilor și în Isaia 28 este „mishqâl” și înseamnă o greutate. În ambele pasaje, o greutate (plumb) urma să fie adăugată la fir. Greutatea este aceea care se folosește la cântar și reprezintă judecata. Firul cu plumb este un fir al judecății. Firul Samariei era perioada celor „șapte vremi”, adică două mii cinci sute douăzeci de ani. Aceeași perioadă de timp avea să fie impusă regatului de sud, așa cum fusese impusă regatului de nord. Sfârșitul fiecărui astfel de fir este identificat în cartea lui Daniel fie ca sfârșitul ultimei mânii, fie ca sfârșitul primei mânii. Perioada este reprezentată în Daniel ca timpul în care Ierusalimul și oștirea aveau să fie călcate în picioare de cele două puteri pustiitoare ale păgânismului și papalismului. Ambele perioade aveau să înceapă atunci când capitalele lor respective erau invadate, cucerite, distruse, iar cetățenii lor duși în robie.

But in Zechariah, the word “plummet” is formed by the combination of two Hebrew words. The first word is “‘eben”, and it means “to build”, and it also means “a stone”. It means “a building stone”. That word is then combined with the Hebrew word “bedı̂yl”, which means “to divide or separate”. The “plummet” in Zechariah, is the stone that is built upon and produces a separation and division. The division is between two classes of worshippers; one class that rejoices when they see the stone, make it the head of their corner, and build upon it, and the other that doesn’t see it, rejects it, stumbles over it, and is finally crushed by it, which then becomes their headstone or tombstone. One class makes a covenant with life, the other a covenant of death.

Dar, în Zaharia, cuvântul „plummet” este format prin combinarea a două cuvinte ebraice. Primul cuvânt este „'eben”, și înseamnă „a zidi”, și înseamnă de asemenea „o piatră”. Înseamnă „o piatră de zidire”. Acel cuvânt este apoi combinat cu cuvântul ebraic „bedı̂yl”, care înseamnă „a despărți sau a separa”. „Plummet” din Zaharia este piatra pe care se zidește și care produce o separare și o diviziune. Despărțirea este între două clase de închinători; una care se bucură când vede piatra, o face piatra din capul unghiului lor și zidește pe ea, și cealaltă care nu o vede, o respinge, se poticnește de ea și, în cele din urmă, este zdrobită de ea, care ajunge atunci să le fie piatra funerară, lespedea de mormânt. O clasă încheie un legământ cu viața, cealaltă un legământ al morții.

In the history of Zechariah, ancient Israel had just come out of Babylon to rebuild and restore Jerusalem. Zerubbabel was appointed the governor, and was to oversee the work. He laid the foundation stone at the beginning of the work and he placed the headstone, or capstone, at the end of the work. Zerubbabel means “the offspring of Babylon”. All the prophecies are identifying the last days, and Zerubbabel’s name is the symbol of the history of the first angel’s message when the foundation stone was laid, and his name is also the symbol of the third angel’s message, when the headstone, or capstone, is placed. The manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in either the first movement or the second movement is represented by Zerubbabel’s name (offspring of Babylon), for it represents the message which calls for the final generation of the “offspring of Babylon”, to come out. It represents the message of the Midnight Cry that took place in the first movement, and that is about to take place in the last movement of the Loud Cry.

În istoria lui Zaharia, Israelul din vechime tocmai ieșise din Babilon pentru a rezidi și a restaura Ierusalimul. Zorobabel a fost numit guvernator și urma să supravegheze lucrarea. El a așezat piatra de temelie la începutul lucrării, iar la sfârșitul lucrării a pus piatra de vârf, sau piatra de coronament. Zorobabel înseamnă „odraslă a Babilonului”. Toate profețiile indică zilele din urmă, iar numele lui Zorobabel este simbolul istoriei primei solii îngerești, când a fost așezată piatra de temelie, și tot numele lui este simbolul celei de-a treia solii îngerești, când este așezată piatra de vârf, sau piatra de coronament. Manifestarea revărsării Duhului Sfânt, fie în prima mișcare, fie în a doua, este reprezentată de numele lui Zorobabel (odraslă a Babilonului), căci el reprezintă solia care cheamă ca generația finală a „odraslei Babilonului” să iasă afară. Aceasta reprezintă solia Strigătului de la Miezul Nopții, care a avut loc în prima mișcare și care este pe cale să aibă loc în ultima mișcare a Strigătului Puternic.

The two olive trees, two olive branches, and the two anointed ones that represent the vessels into which the two golden pipes empty the oil into:

Cei doi măslini, cele două ramuri de măslin și cei doi unși care reprezintă vasele în care cele două țevi de aur varsă untdelemnul:

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Cei unși care stau alături de Domnul întregului pământ dețin poziția odinioară încredințată lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul cu care Dumnezeu ține candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, forțele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat când nu primim soliile pe care ni le trimite El. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care El l-ar turna în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, vine Mirele; ieșiți-I în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor constata, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă cerem Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, dacă Îl implorăm, precum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul auriu ne va fi împărtășit. «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume. Review and Herald, 20 iulie 1897.

Zechariah had repeatedly asked who the two olive trees were, thus drawing attention to the various symbols of the two witnesses. Sister White identifies the two olive trees as the two witnesses of Revelation eleven.

Zaharia întrebase în mod repetat cine erau cei doi măslini, atrăgând astfel atenția asupra diverselor simboluri ale celor doi martori. Sora White identifică cei doi măslini ca fiind cei doi martori din Apocalipsa, capitolul unsprezece.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> Cu privire la cei doi martori, profetul declară în continuare: „Aceștia sunt cei doi măslini și cele două sfeșnice care stau înaintea Dumnezeului pământului.” „Cuvântul Tău”, a spus psalmistul, „este o candelă pentru picioarele mele și o lumină pe cărarea mea.” Apocalipsa 11:4; Psalmul 119:105. Cei doi martori reprezintă Scripturile Vechiului și ale Noului Testament. Marea Luptă, 267.

Zechariah had wanted to understand who these two witnesses were. In the French Revolution they were the Old and New Testaments. They were represented as Moses and Elijah that were slain in the street by the beast that ascended out of the bottomless pit. They represent the ministry of Future for America that was slain on July 18, 2020.

Zaharia dorise să înțeleagă cine erau acești doi martori. În timpul Revoluției Franceze, aceștia au fost Vechiul și Noul Testament. Ei au fost reprezentați ca Moise și Ilie, care au fost uciși pe stradă de fiara care s-a ridicat din adâncul fără fund. Ei reprezintă lucrarea Future for America, care a fost ucisă la data de 18 iulie 2020.

In the beginning of the chapter, after Zechariah is awakened, when the dead dry bones are brought together, but not yet alive, Gabriel asks “What seest thou?” Zechariah describes what he has seen, and then asks “What are these my lord?” Gabriel emphasizes the subject of the question, by answering Zechariah’s question with a question. He asks Zechariah, “Knowest thou not what these be?” Gabriel then answers “This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts.”

La începutul capitolului, după ce Zaharia este trezit, când oasele moarte, uscate, sunt adunate laolaltă, dar încă nu sunt vii, Gavriil întreabă: „Ce vezi?” Zaharia descrie ceea ce a văzut, apoi întreabă: „Ce sunt acestea, domnul meu?” Gavriil accentuează subiectul întrebării, răspunzând la întrebarea lui Zaharia cu o întrebare. El îl întreabă pe Zaharia: „Nu știi ce sunt acestea?” Apoi Gavriil răspunde: „Acesta este cuvântul Domnului către Zorobabel: Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.”

The Word of the Lord that was given to Zerubbabel was, “Not by might, nor by power, but by my spirit. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it.”

Cuvântul Domnului care i-a fost dat lui Zorobabel a fost: "Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu. Cine ești tu, munte mare? Înaintea lui Zorobabel te vei preface în câmpie; iar el va aduce piatra de vârf cu strigăte: Har, har peste ea!"

Zerubbabel, the governor, represents the messenger that prepares the way in the beginning and ending history, before whom the mountain becomes as a plain. Isaiah identifies the work of the same messenger and says he will “make straight in the desert a highway for our God,” and that he will cause “every valley” to “be exalted.” He will also cause “every mountain and hill” to “be made low,” for the “great mountain” before governor Zerubbabel “shall become a plain.”

Zorobabel, dregătorul, îl reprezintă pe vestitorul care, la începutul și la sfârșitul istoriei, pregătește calea, înaintea căruia muntele devine ca o câmpie. Isaia identifică lucrarea aceluiași vestitor și spune că el va „netezi în pustie o cale pentru Dumnezeul nostru” și că va face ca „orice vale” să „fie înălțată”. El va face, de asemenea, ca „orice munte și orice deal” să „fie coborâte”, căci „muntele cel mare” dinaintea dregătorului Zorobabel „se va face câmpie”.

William Miller’s message of the “seven times” was given him by God. Zerubbabel represents William Miller who placed the foundation stone of the “seven times,” and he also represents the hands that “shall bring forth the headstone” with “shouting, crying, Grace, Grace unto it.” The doubling of the word “grace,” represents the message of the Midnight Cry. The “shouting” represents the same message as represented by the loud cry of the third angel and the “crying” represents the Midnight Cry. The entire passage is about the Midnight Cry message. It is about the virgins that were asleep in death on the streets of Revelation eleven, that runs through the valley of dead dry bones. It is about the resurrection of the dead dry bones, and it is about the prophetic role of the “plummet” that the wise virgins see that causes them to rejoice.

Solia «celor șapte vremi» a lui William Miller i-a fost dată de Dumnezeu. Zorobabel îl reprezintă pe William Miller, care a așezat piatra de temelie a «celor șapte vremi», și el reprezintă, de asemenea, mâinile care «vor aduce piatra de vârf» cu «strigăte, strigând: Har, Har peste ea». Dublarea cuvântului «har» reprezintă solia Strigătului de la miezul nopții. «Strigătele» reprezintă aceeași solie ca strigătul cel puternic al celui de-al treilea înger, iar «strigarea» reprezintă Strigătul de la miezul nopții. Întregul pasaj este despre solia Strigătului de la miezul nopții. Este despre fecioarele care dormeau somnul morții pe străzile din Apocalipsa unsprezece, care străbate valea oaselor moarte și uscate. Este despre învierea oaselor moarte și uscate și despre rolul profetic al «firului cu plumb» pe care îl văd fecioarele înțelepte, care le face să se bucure.

Then Zechariah says, “moreover.” Moreover, means to place the following passage over the top of the previous passage. It is a reference to the prophetic principle of line upon line. The previous dialogue identified the awakening at midnight of God’s people, represented by Zechariah. The previous dialogue repeatedly emphasized the desire of God’s people in the last days to understand who the two witnesses of Revelation eleven are. The previous dialogue identified that Zerubbabel represents the work in the first movement and also the work in the last movement. It identified Zerubbabel’s “hands” (representing human power), were to lay the foundation stone and the headstone, but the work of his hands was and is only accomplished through the divine power of the Comforter.

Apoi Zaharia spune: «Mai mult». «Mai mult» înseamnă a suprapune pasajul următor peste pasajul precedent. Este o referire la principiul profetic al «rând după rând». Dialogul anterior a identificat trezirea la miezul nopții a poporului lui Dumnezeu, reprezentat de Zaharia. Dialogul anterior a subliniat în mod repetat dorința poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă de a înțelege cine sunt cei doi martori din Apocalipsa, capitolul unsprezece. Dialogul anterior a identificat faptul că Zorobabel reprezintă lucrarea din prima mișcare și, de asemenea, lucrarea din ultima mișcare. A identificat că «mâinile» lui Zorobabel (reprezentând puterea omenească) trebuiau să așeze piatra de temelie și piatra de încheiere, însă lucrarea mâinilor lui a fost și este împlinită numai prin puterea divină a Mângâietorului.

The dialogue that followed, which is to be placed over the previous dialogue, identifies that when the “hands of Zerubbabel” are finishing the work, then God’s people in the last days, will “know that the Lord” “sent” Gabriel, the light bearer “unto” God’s people. They will recognize the heavenly communication process that is the first truth represented in connection with the Revelation of Jesus Christ. To refuse the message and work of Zerubbabel, is to refuse the message that comes from Gabriel, which he received from Christ, which He in turn received from the Father.

Dialogul care a urmat, care trebuie suprapus peste dialogul anterior, arată că atunci când „mâinile lui Zorobabel” își încheie lucrarea, poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă va „ști că Domnul” „a trimis” pe Gabriel, purtătorul luminii, „către” poporul lui Dumnezeu. Ei vor recunoaște procesul de comunicare ceresc care este primul adevăr reprezentat în legătură cu Revelația lui Isus Hristos. A refuza solia și lucrarea lui Zorobabel înseamnă a refuza solia care vine de la Gabriel, pe care el a primit-o de la Hristos, pe care Acesta, la rândul Său, a primit-o de la Tatăl.

Then the two classes of worshippers are defined. One class “hath despised the day of small things?” The other class “shall rejoice” when they “shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven” who “are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth.” Those that despise the day of small things, are despising the historical work of William Miller as represented by the “plummet.” They are contrasted with those who rejoice when they see the “plummet” in the hands of Zerubbabel. Zechariah’s “plummet” is the building stone that produces a division. One class despises the “plummet,” for they refuse to see that the “plummet” in the hand of Zerubbabel is with “those seven.” The word “seven” that is with the “plummet,” is the same Hebrew word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six.

Apoi, cele două clase de închinători sunt definite. O clasă „a disprețuit ziua începuturilor mici?” Cealaltă clasă „se va bucura” când „vor vedea plumbul în mâna lui Zorobabel, împreună cu acei șapte”, care „sunt ochii Domnului, care cutreieră încoace și încolo tot pământul.” Cei care disprețuiesc ziua începuturilor mici disprețuiesc lucrarea istorică a lui William Miller, așa cum este reprezentată de „plumbul”. Ei sunt puși în contrast cu aceia care se bucură când văd „plumbul” în mâna lui Zorobabel. „Plumbul” lui Zaharia este piatra de zidire care produce o despărțire. O clasă disprețuiește „plumbul”, căci refuză să vadă că „plumbul” în mâna lui Zorobabel este împreună cu „acei șapte”. Cuvântul „șapte” care este împreună cu „plumbul” este același cuvânt ebraic care este tradus ca „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase.

Then Zechariah repeats the fact that when he wakes up, he does not know who the two witnesses are. He therefore asks another time, “What are these two olive trees?” He repeats it again, questioning “What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves?” And Gabriel emphasizes the question by once again answering Zechariah’s question with a question, “Knowest thou not what these be?” to which Zechariah answers, “No.” Gabriel then says “These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.”

Atunci Zaharia repetă faptul că, atunci când se trezește, nu știe cine sunt cei doi martori. De aceea întreabă încă o dată: «Ce sunt acești doi măslini?» O repetă din nou, întrebând: «Ce sunt aceste două ramuri de măslin care, prin cele două țevi de aur, varsă din ele însele untdelemnul auriu?» Iar Gabriel accentuează întrebarea, răspunzând încă o dată la întrebarea lui Zaharia cu o întrebare: «Nu știi tu ce sunt acestea?», la care Zaharia răspunde: «Nu». Atunci Gabriel spune: «Aceștia sunt cei doi unși, care stau înaintea Domnului întregului pământ.»

The chapter begins with Gabriel awakening Zechariah out of his sleep. Zechariah therefore represents the virgins that are awakened at midnight, and when those virgins are awakened, they are represented as having an overwhelming burden to understand what the two witnesses of Revelation chapter eleven represent. All the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. All the prophets agree with one another, for God is not the author of confusion. All the prophets are speaking more about the last days, than the days in which they lived.

Capitolul începe cu Gabriel trezindu-l pe Zaharia din somnul său. Prin urmare, Zaharia îi reprezintă pe fecioarele care sunt trezite la miezul nopții, iar când acele fecioare sunt trezite, ele sunt prezentate ca având o povară copleșitoare de a înțelege ce reprezintă cei doi martori din capitolul unsprezece al Apocalipsei. Toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în cartea Apocalipsei. Toți profeții sunt de acord unii cu alții, căci Dumnezeu nu este autorul confuziei. Toți profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit.

Gabriel employs the Alpha and Omega principle by identifying that Zerubbabel will begin and end the work of building the temple. His work is represented as laying the foundation stone at the beginning and the headstone at the end. Zerubbabel represents the movement of the Millerites and the movement of Future for America.

Gabriel aplică principiul Alfa și Omega, identificând că Zorobabel va începe și va încheia lucrarea zidirii templului. Lucrarea sa este reprezentată ca așezarea pietrei de temelie la început și a pietrei de încheiere la sfârșit. Zorobabel reprezintă mișcarea millerită și mișcarea Future for America.

What Gabriel presents to Zechariah is that the work of the Midnight Cry, whether in the movement of the first angel or in the movement of the third angel, is accomplished with the power of the Holy Spirit.

Gabriel îi prezintă lui Zaharia faptul că lucrarea Strigătului de la Miezul Nopții, fie în mișcarea primului înger, fie în mișcarea celui de-al treilea înger, este înfăptuită prin puterea Duhului Sfânt.

While they lay dead in the street, the world rejoiced over their dead bodies, but when they arose, the world then feared and they rejoiced. They rejoice because they see the plummet of those “seven times” in the hand of Zerubbabel. The plummet is the stone that is built upon, which separates the wise from the foolish.

În timp ce zăceau morți pe stradă, lumea se bucura de trupurile lor moarte, dar când s-au ridicat, atunci lumea s-a temut, iar ei s-au bucurat. Ei se bucură pentru că văd plumbul acelor „șapte vremi” în mâna lui Zorobabel. Plumbul este piatra pe care se zidește, care îi desparte pe cei înțelepți de cei nebuni.

Zechariah does not say “the seven,” he says, “those seven.” They see both twenty-five hundred and twenty years of scattering. The word translated as “seven” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six, and represents “the curse” of slavery that was brought upon both the northern and southern kingdoms of Israel. The book of Daniel identifies “those seven” as a first and a last indignation.

Zaharia nu spune „cei șapte”, ci spune „acei șapte”. Aceștia cuprind două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere. Cuvântul tradus prin „șapte” este același cuvânt care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase și reprezintă „blestemul” robiei care a fost adus asupra ambelor regate ale lui Israel, cel de nord și cel de sud. Cartea lui Daniel identifică „acei șapte” drept o mânie întâi și una din urmă.

The foundation stone laid by William Miller was the “seven times,” and the headstone laid by the movement of the third angel is the “seven times.” Those that rejoice when they see “those seven” in the awakening of the Midnight Cry of the last days, will witness a division and separation of the precious and the vile. The precious will rejoice as they come into full unity, and the vile will find out too late that they have not the oil that has been coming down through the two golden pipes. The truth that causes the rejoicing for one class will be a stone of stumbling for the other class, though it was available to see for all that were willing to see.

Piatra de temelie așezată de William Miller a fost "cele șapte vremi", iar piatra de vârf așezată de mișcarea celui de-al treilea înger este "cele șapte vremi". Cei care se bucură când văd "acele șapte" în trezirea Strigătului de la Miezul Nopții al zilelor de pe urmă vor fi martorii unei despărțiri și unei separări între cei de preț și cei de nimic. Cei de preț se vor bucura pe măsură ce intră într-o unitate deplină, iar cei de nimic vor afla prea târziu că nu au untdelemnul care curge prin cele două țevi de aur. Adevărul care pricinuiește bucurie pentru o categorie va fi o piatră de poticnire pentru cealaltă categorie, deși putea fi văzut de toți cei care erau dispuși să vadă.

Just as the “seven times” became a test in the beginning in 1856, when Philadelphian Adventism transitioned unto Laodicean Adventism, the “seven times” is once again a test at the ending, right where Laodicean Adventism is transitioned unto Philadelphian Adventism. The test in the beginning was failed in 1863, with the rejection of the biblical doctrine of “seven times.” Those that fail the test at the ending in 2023, will do so for rejecting the experience demanded by the remedy identified by the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Așa cum «cele șapte vremi» au devenit o încercare la început, în 1856, când adventismul filadelfian a trecut la adventismul laodicean, «cele șapte vremi» reprezintă din nou o încercare la sfârșit, chiar acolo unde adventismul laodicean trece la adventismul filadelfian. Încercarea de la început nu a fost trecută în 1863, prin respingerea doctrinei biblice a «celor șapte vremi». Cei care vor eșua la încercarea de la sfârșit, în 2023, vor face astfel din pricina respingerii experienței cerute de remediul identificat de «cele șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase.

It was important to identify that the book of Daniel fully upholds the “seven times,” before we begin to consider the prophetic message of the first six chapters of the book of Daniel, for chapters four and five are about the “seven times,” and they identify the beginning and ending of the two horns of the earth beast of Revelation chapter thirteen.

A fost important să stabilim că cartea lui Daniel susține pe deplin „cele șapte vremuri”, înainte de a începe să luăm în considerare mesajul profetic al primelor șase capitole ale cărții lui Daniel, deoarece capitolele patru și cinci tratează „cele șapte vremuri” și identifică începutul și sfârșitul celor două coarne ale fiarei care se ridică din pământ din capitolul treisprezece al Apocalipsei.

We will begin our consideration of those first six chapters in the next article.

Vom începe considerarea acelor prime șase capitole în articolul următor.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> Lumina pe care Daniel a primit-o de la Dumnezeu a fost dată în mod deosebit pentru aceste zile de pe urmă. Vedeniile pe care le-a văzut pe malurile Ulaiului și Hidechelului, marile râuri ale Șinearului, sunt acum în curs de împlinire, iar toate evenimentele profețite se vor împlini curând.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.

> Luați în considerare circumstanțele națiunii evreiești în vremea în care au fost date profețiile lui Daniel.

> “Let us give more time to the study of the Bible. We do not understand the word as we should. The book of Revelation opens with an injunction to us to understand the instruction that it contains. ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy,’ God declares, ‘and keep those things which are written therein: for the time is at hand.’ When we as a people understand what this book means to us, there will be seen among us a great revival. We do not understand fully the lessons that it teaches, notwithstanding the injunction given us to search and study it.

> Să acordăm mai mult timp studiului Bibliei. Nu înțelegem Cuvântul așa cum se cuvine. Cartea Apocalipsei se deschide cu o poruncă adresată nouă de a înțelege învățătura pe care o conține. „Fericit este cel ce citește și cei ce aud cuvintele acestei profeții”, declară Dumnezeu, „și păzesc cele scrise în ea; căci vremea este aproape.” Când noi, ca popor, vom înțelege ce înseamnă această carte pentru noi, se va vedea în mijlocul nostru o mare trezire. Nu înțelegem pe deplin învățăturile pe care le transmite, în ciuda poruncii care ne-a fost dată de a o cerceta și a o studia.

> “In the past teachers have declared Daniel and the Revelation to be sealed books, and the people have turned from them. The veil whose apparent mystery has kept many from lifting it, God’s own hand has withdrawn from these portions of His word. The very name ‘Revelation’ contradicts the statement that it is a sealed book. ‘Revelation’ means that something of importance is revealed. The truths of this book are addressed to those living in these last days. We are standing with the veil removed in the holy place of sacred things. We are not to stand without. We are to enter, not with careless, irreverent thoughts, not with impetuous footsteps, but with reverence and godly fear. We are nearing the time when the prophecies of the book of Revelation are to be fulfilled.” Testimonies to Ministers, 113.

> În trecut, învățătorii au declarat că Daniel și Apocalipsa sunt cărți pecetluite, iar poporul s-a depărtat de ele. Vălul, a cărui taină aparentă i-a împiedicat pe mulți să-l ridice, a fost înlăturat de însăși mâna lui Dumnezeu de pe aceste porțiuni ale Cuvântului Său. Însuși numele «Apocalipsa» contrazice afirmația că este o carte pecetluită. «Apocalipsa» înseamnă că ceva de importanță este descoperit. Adevărurile acestei cărți sunt adresate celor ce trăiesc în aceste zile de pe urmă. Stăm, cu vălul ridicat, în locul sfânt al lucrurilor sacre. Nu trebuie să rămânem afară. Trebuie să intrăm, nu cu gânduri nechibzuite, ireverențioase, nu cu pași pripiți, ci cu reverență și cu teamă de Dumnezeu. Ne apropiem de timpul când profețiile cărții Apocalipsei urmează să se împlinească. Mărturii pentru slujitori, 113.

Back to Articles