Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-One

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optzeci și unu

The Midnight Cry and Rome’s Prophetic Role: Unveiling the Last Days in the Book of Daniel

Strigătul de la miezul nopții și rolul profetic al Romei: Dezvăluirea vremurilor din urmă în Cartea lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

April 11, 2024

Formats

PDF
Word

Within Daniel chapter eleven, there are several lines of prophecy that all align with the last six verses of the chapter. The portion that aligns with the history of verse forty from the time of the end in 1989, until the Sunday law of verse forty-one, is the portion of the prophecy that was sealed until the last days. It is Daniel’s complement of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before probation closes. Verse two introduces Trump, the last Republican president, the last President, the President that is the eighth that is of the seven, and he is the richest president that began to stir up the globalists when he announced his candidacy in 2015. Verse ten identifies 1989, and verses eleven and twelve identify the Ukrainian War that began in 2014, with Putin’s victory and following demise.

În capitolul unsprezece din Daniel, există mai multe linii de profeție care se aliniază toate cu ultimele șase versete ale capitolului. Partea care se aliniază cu istoria versetului patruzeci, de la timpul sfârșitului din 1989 până la legea duminicală din versetul patruzeci și unu, este partea profeției care a fost pecetluită până în zilele de pe urmă. Ea este complementul lui Daniel la Apocalipsa lui Isus Hristos, care este desigilată chiar înainte de închiderea timpului de probă. Versetul doi îl introduce pe Trump, ultimul președinte republican, ultimul Președinte, Președintele care este al optulea și care este dintre cei șapte, iar el este cel mai bogat președinte care a început să-i stârnească pe globaliști atunci când și-a anunțat candidatura în 2015. Versetul zece identifică anul 1989, iar versetele unsprezece și doisprezece identifică Războiul din Ucraina care a început în 2014, cu victoria lui Putin și prăbușirea lui ulterioară.

Verses thirteen through fifteen, describe the third of the three battles of verse forty, beginning with the collapse of the Soviet Union in 1989, then the Ukrainian War, followed by the Battle of Panium, which represents the external struggle of apostate Protestantism in the United States against the globalists of the world.

Versetele treisprezece până la cincisprezece descriu cea de-a treia dintre cele trei bătălii ale versetului patruzeci, care începe cu prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989, continuă cu Războiul din Ucraina și este urmată de Bătălia de la Panium, care reprezintă lupta exterioară a protestantismului apostat din Statele Unite împotriva globaliștilor lumii.

Apostate Protestantism prevails, and establishes the hierarchical relationship of the threefold union that is implemented at the soon coming Sunday law. The beast is Catholicism, and she is the head of the three powers, represented as Jezebel and a multitude of other symbols. She is the whore that reigns over and rides the beast.

Protestantismul apostat prevalează și stabilește relația ierarhică a uniunii triple care este pusă în aplicare odată cu iminenta lege duminicală. Fiara este catolicismul și ea este capul celor trei puteri, reprezentată drept Izabela și printr-o multitudine de alte simboluri. Ea este desfrânata care domnește peste și călărește fiara.

The false prophet is the United States, represented by her husband Ahab, who is the head of the tenfold kingdom of the dragon. The Battle of Panium in 200 BC, typifies the external struggle between globalism and apostate Protestantism. The internal struggle is represented by the revolt in 167 BC, followed by the rededication of the temple as commemorated by Hanukkah in 164 BC, that was then followed by a period from 161 BC to 158 BC, that typifies where the United States erects an image of Catholicism’s union of church and state, as represented by the “league”.

Prorocul mincinos este Statele Unite, reprezentate prin soțul ei, Ahab, care este capul împărăției de zece părți a balaurului. Bătălia de la Panium din anul 200 î.Hr. prefigurează lupta externă dintre globalism și protestantismul apostat. Lupta internă este reprezentată de revolta din 167 î.Hr., urmată de rededicarea templului, comemorată prin Hanuka în 164 î.Hr., care a fost apoi urmată de o perioadă din 161 î.Hr. până în 158 î.Hr., ce prefigurează momentul în care Statele Unite ridică o icoană a unirii dintre biserică și stat a catolicismului, așa cum este reprezentată prin „liga”.

In verse thirteen, Uriah Smith informs us that fourteen years after the Battle of Raphia, Ptolemy dies through “intemperance and debauchery, and was succeeded by his son, Ptolemy Epiphanes, a child then four or five years old. Antiochus, during the same time, having suppressed rebellion in his kingdom, and reduced and settled the eastern parts in their obedience, was at leisure for any enterprise when young Epiphanes came to the throne of Egypt.” After Putin’s short-lived victory is over, Trump will be ready to deal with the new infant king of Egypt. Before he does so, he will have “suppressed a rebellion” within the United States.

În versetul treisprezece, Uriah Smith ne informează că, la paisprezece ani după Bătălia de la Rafia, Ptolemeu moare prin "intemperanță și desfrâu, și i-a urmat la tron fiul său, Ptolemeu Epifanes, copil pe atunci de patru sau cinci ani. Antioh, în același timp, după ce a înăbușit rebeliunea din regatul său și a supus părțile răsăritene și le-a statornicit în ascultare, avea răgaz pentru orice întreprindere când tânărul Epifanes a urcat pe tronul Egiptului." După ce victoria de scurtă durată a lui Putin va lua sfârșit, Trump va fi pregătit să se ocupe de noul rege prunc al Egiptului. Înainte de a face aceasta, el va fi "înăbușit o rebeliune" în interiorul Statelor Unite.

When Trump is elected, he will implement laws that have been typified by the Alien and Sedition Acts of 1798, along with suspending “habeas corpus,” as did the first Republican president in response to a Civil War. His actions have also been typified by the actions of president Grant when he dealt with the Ku Klux Klan, and F. D. Roosevelt when he imprisoned the Japanese and others in World War Two, and George Bush the last’s Patriot Act.

Când va fi ales Trump, el va pune în aplicare legi de tipul Alien and Sedition Acts din 1798, precum și suspendarea "habeas corpus", așa cum a făcut și primul președinte republican ca răspuns la un război civil. Acțiunile sale au fost, de asemenea, exemplificate de acțiunile președintelui Grant, când s-a confruntat cu Ku Klux Klanul, de F. D. Roosevelt, când i-a închis pe japonezi și pe alții în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, și de Patriot Act al ultimului George Bush.

He, as with Seleucus, will suppress the rebellion in the United States, and then turn his eyes toward the “child king” of Egypt. In so doing, he will form an alliance with Philip of Macedon, for Smith records, “At the same time, Philip, king of Macedon, entered into a league with Antiochus to divide the dominions of Ptolemy between them, each proposing to take the parts which lay nearest and most convenient to him. Here was a rising up against the king of the south sufficient to fulfil the prophecy, and the very events, beyond doubt, which the prophecy intended.”

El, asemeni lui Seleucus, va înăbuși rebeliunea din Statele Unite, iar apoi își va îndrepta privirea către „regele-copil” al Egiptului. Procedând astfel, el va încheia o alianță cu Filip al Macedoniei, căci Smith consemnează: „În același timp, Filip, regele Macedoniei, a încheiat o alianță cu Antioh pentru a-și împărți între ei stăpânirile lui Ptolemeu, fiecare propunând să ia părțile care îi erau cele mai apropiate și mai la îndemână. Aici a fost o ridicare împotriva regelui de la miazăzi suficientă pentru a împlini profeția și chiar evenimentele, fără îndoială, pe care profeția le avea în vedere.”

Trump will form a firm alliance with the nations of NATO (the United Nations), to address Russia, and the complexities of resolving the fallout of the collapse of Putin. At that time, according to verse fourteen, and Smith’s commentary, “a new power is introduced.” The papacy will intercede to protect Russia and its satellites from the authority of NATO and the United States, or as Smith’s commentary cites, “Rome spoke; and Syria and Macedonia soon found a change coming over the aspect of their dream. The Romans interfered in behalf of the young king of Egypt, determined that he should be protected from the ruin devised by Antiochus and Philip. This was BC 200, and was one of the first important interferences of the Romans in the affairs of Syria and Egypt.”

Trump va forma o alianță fermă cu națiunile NATO (Națiunile Unite), pentru a se ocupa de Rusia și de complexitățile rezolvării consecințelor prăbușirii lui Putin. La acel timp, potrivit versetului paisprezece și comentariului lui Smith, „este introdusă o nouă putere”. Papalitatea va interveni pentru a proteja Rusia și statele ei satelite de autoritatea NATO și a Statelor Unite sau, după cum citează comentariul lui Smith, „Roma a vorbit; și Siria și Macedonia au constatat curând că venea o schimbare peste aspectul visului lor. Romanii au intervenit în favoarea tânărului împărat al Egiptului, hotărâți ca el să fie protejat de ruina pusă la cale de Antioh și Filip. Aceasta s-a petrecut în anul 200 î.Hr. și a fost una dintre primele intervenții importante ale romanilor în treburile Siriei și Egiptului.”

Rome, the whore of Tyre, then begins to sing her songs and commit fornication with the kings of the earth, in advance of those kings coming into full obedience to her, just two verses later. At that same time, the Battle of Panium occurred. The year 200 BC identifies the whore of Tyre beginning to sing, and she does so in regard to protecting Russia, who the United States and the United Nations have just agreed to divide up for their mutual benefit. The whore prevails over them both, but the “battle” of Panium then takes place and the United States prevails over the United Nations.

Roma, desfrânata din Tir, începe atunci să-și cânte cântările și să săvârșească curvie cu împărații pământului, înainte ca acei împărați să intre pe deplin în ascultare față de ea, doar două versete mai târziu. În același timp a avut loc bătălia de la Panium. Anul 200 î.Hr. identifică momentul în care desfrânata din Tir începe să cânte, și ea face aceasta în vederea protejării Rusiei, pe care Statele Unite și Națiunile Unite tocmai au convenit s-o împartă spre folosul lor reciproc. Desfrânata îi biruie pe amândoi, dar are loc apoi „bătălia” de la Panium, iar Statele Unite ies biruitoare asupra Națiunilor Unite.

Symbolically, thirty-three years later the revolt of Modein begins in the United States. Symbolically, three years later after that, the rededication of so-called Protestantism and a Constitutional Republic is established as represented by Hanukkah. Symbolically, three years after that, the period represented by the league of the Jews with Rome begins.

În mod simbolic, treizeci și trei de ani mai târziu, răscoala din Modein începe în Statele Unite. În mod simbolic, trei ani mai târziu după aceea, este stabilită rededicarea așa-numitului protestantism și a unei Republici Constituționale, așa cum este reprezentată de Hanukkah. În mod simbolic, la trei ani după aceea, începe perioada reprezentată de alianța iudeilor cu Roma.

The final movements will be rapid ones, so the history represented by forty-eight years in the verses is describing a series of rapid events that prophecy has specifically identified as beginning at the time of the end in 1989, followed by the second battle of verses eleven and twelve in 2014, followed by 2015, when Trump announced his candidacy for president, and thus began his prophetic work of stirring up globalism. Once Trump begins the work of suppressing the Civil War that is already under way, he will attempt an alliance with the United Nations (NATO—Philip of Macedon), and Rome will begin to sing. The attempted alliance becomes the struggle for supremacy between the two forces that is represented by the Battle of Panium.

Mișcările finale vor fi rapide, astfel încât istoria reprezentată de patruzeci și opt de ani în versete descrie o serie de evenimente rapide pe care profeția le-a identificat în mod specific ca începând la timpul sfârșitului în 1989, urmate de a doua bătălie a versetelor unsprezece și doisprezece în 2014, și apoi de 2015, când Trump și-a anunțat candidatura la președinție și astfel a început lucrarea sa profetică de a stârni globalismul. Odată ce Trump va începe lucrarea de suprimare a Războiului Civil care este deja în desfășurare, va încerca o alianță cu Națiunile Unite (NATO–Filip al Macedoniei), iar Roma va începe să cânte. Încercarea de alianță devine lupta pentru supremație dintre cele două forțe, care este reprezentată de Bătălia de la Panium.

Panium then is the waymark of verse thirteen, where the final rapid movements that precede the Sunday law begin. All the prophets spoke more of the end of the world, than the time in which they lived, and Jesus was of course the greatest of all prophets. Just before the cross, which typifies the Sunday law, that is represented by verse sixteen, Jesus took a trip with His disciples to Panium. His time there, and the lessons He set forth there, align with the soon coming Battle of Panium. Throughout history Panium has had several names, and at the time of Christ the name for Panium was Caesarea Philippi.

Panium este, așadar, piatra de hotar din versetul treisprezece, unde încep ultimele mișcări rapide care preced legea duminicală. Toți profeții au vorbit mai mult despre sfârșitul lumii decât despre timpul în care au trăit, iar Isus a fost, desigur, cel mai mare dintre toți profeții. Chiar înainte de cruce, care tipifică legea duminicală, aceasta fiind reprezentată de versetul șaisprezece, Isus a făcut o călătorie împreună cu ucenicii Săi la Panium. Șederea Sa acolo și lecțiile pe care le-a expus acolo sunt în acord cu iminenta Bătălie de la Panium. De-a lungul istoriei, Panium a purtat mai multe denumiri, iar în vremea lui Hristos Panium se numea Cezareea lui Filip.

> “Jesus and His disciples had now come into one of the towns about Caesarea Philippi. They were beyond the limits of Galilee, in a region where idolatry prevailed. Here the disciples were withdrawn from the controlling influence of Judaism, and brought into closer contact with the heathen worship. Around them were represented forms of superstition that existed in all parts of the world. Jesus desired that a view of these things might lead them to feel their responsibility to the heathen. During His stay in this region, He endeavored to withdraw from teaching the people, and to devote Himself more fully to His disciples.

> Iisus și ucenicii Săi veniseră acum în una dintre cetățile din împrejurimile Cezareei lui Filip. Se aflau dincolo de hotarele Galileii, într-o regiune în care idolatria predomina. Aici ucenicii erau scoși de sub influența stăpânitoare a iudaismului și aduși într-un contact mai strâns cu închinarea păgână. În jurul lor erau reprezentate forme de superstiție care existau în toate părțile lumii. Iisus dorea ca vederea acestor lucruri să-i conducă la a-și simți responsabilitatea față de păgâni. În timpul șederii Sale în această regiune, El a căutat să Se retragă din învățarea poporului și să Se dedice mai pe deplin ucenicilor Săi.

> “He was about to tell them of the suffering that awaited Him. But first He went away alone, and prayed that their hearts might be prepared to receive His words. Upon joining them, He did not at once communicate that which He desired to impart. Before doing this, He gave them an opportunity of confessing their faith in Him that they might be strengthened for the coming trial. He asked, ‘Whom do men say that I the Son of man am?’

> Era pe punctul de a le spune despre suferința care Îl aștepta. Dar mai întâi S-a retras singur și S-a rugat ca inimile lor să fie pregătite să primească cuvintele Lui. După ce li S-a alăturat, nu le-a făcut cunoscut îndată ceea ce dorea să le împărtășească. Înainte de a face aceasta, le-a oferit prilejul de a-și mărturisi credința în El, pentru ca ei să fie întăriți pentru încercarea ce avea să vină. El i-a întrebat: «Cine zic oamenii că sunt Eu, Fiul Omului?»

> “Sadly the disciples were forced to acknowledge that Israel had failed to recognize their Messiah. Some indeed, when they saw His miracles, had declared Him to be the Son of David. The multitudes that had been fed at Bethsaida had desired to proclaim Him king of Israel. Many were ready to accept Him as a prophet; but they did not believe Him to be the Messiah.

> Din păcate, ucenicii au fost nevoiți să admită că Israel nu-L recunoscuse pe Mesia lor. Unii, într-adevăr, când văzuseră minunile Lui, Îl recunoscuseră ca fiind Fiul lui David. Mulțimile care fuseseră hrănite la Betsaida doriseră să-L proclame rege al lui Israel. Mulți erau gata să-L accepte ca profet; dar nu credeau că El este Mesia.

> “Jesus now put a second question, relating to the disciples themselves: ‘But whom say ye that I am?’ Peter answered, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’

> Iisus a pus acum o a doua întrebare, cu privire la ucenici înșiși: „Dar voi, cine ziceți că sunt Eu?” Petru a răspuns: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului Celui Viu.”

> “From the first, Peter had believed Jesus to be the Messiah. Many others who had been convicted by the preaching of John the Baptist, and had accepted Christ, began to doubt as to John’s mission when he was imprisoned and put to death; and they now doubted that Jesus was the Messiah, for whom they had looked so long. Many of the disciples who had ardently expected Jesus to take His place on David’s throne left Him when they perceived that He had no such intention. But Peter and his companions turned not from their allegiance. The vacillating course of those who praised yesterday and condemned today did not destroy the faith of the true follower of the Saviour. Peter declared, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’ He waited not for kingly honors to crown his Lord, but accepted Him in His humiliation.

> Încă de la început, Petru crezuse că Iisus este Mesia. Mulți alții care fuseseră convinși de predicarea lui Ioan Botezătorul și Îl primiseră pe Hristos au început să se îndoiască de misiunea lui Ioan când acesta a fost întemnițat și ucis; iar acum se îndoiau că Iisus este Mesia, pe care Îl așteptaseră de atâta vreme. Mulți dintre ucenicii care așteptaseră cu ardoare ca Iisus să-Și ia locul pe tronul lui David L-au părăsit când au înțeles că nu avea o astfel de intenție. Dar Petru și însoțitorii săi nu s-au abătut de la credincioșia lor față de El. Cursul șovăielnic al celor care ieri lăudau, iar astăzi condamnau, nu a nimicit credința adevăratului urmaș al Mântuitorului. Petru a declarat: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu.” Nu a așteptat ca onorurile regești să-L încoroneze pe Domnul său, ci L-a primit în smerirea Sa.

> “Peter had expressed the faith of the twelve. Yet the disciples were still far from understanding Christ’s mission. The opposition and misrepresentation of the priests and rulers, while it could not turn them away from Christ, still caused them great perplexity. They did not see their way clearly. The influence of their early training, the teaching of the rabbis, the power of tradition, still intercepted their view of truth. From time to time precious rays of light from Jesus shone upon them, yet often they were like men groping among shadows. But on this day, before they were brought face to face with the great trial of their faith, the Holy Spirit rested upon them in power. For a little time their eyes were turned away from ‘the things which are seen,’ to behold ‘the things which are not seen.’ 2 Corinthians 4:18. Beneath the guise of humanity they discerned the glory of the Son of God.

> Petru exprimase credința celor doisprezece. Totuși, ucenicii erau încă departe de a înțelege misiunea lui Hristos. Opoziția și denaturarea din partea preoților și conducătorilor, deși nu i-ar fi putut îndepărta de Hristos, le pricinuiau totuși o mare nedumerire. Nu-și vedeau limpede calea. Influența formării lor timpurii, învățătura rabinilor, puterea tradiției, încă le obturau privirea asupra adevărului. Din când în când raze prețioase de lumină de la Isus străluceau asupra lor, însă adesea erau ca niște oameni bâjbâind printre umbre. Dar în ziua aceea, înainte de a fi aduși față în față cu marea încercare a credinței lor, Duhul Sfânt S-a odihnit peste ei cu putere. Pentru puțină vreme, ochii lor au fost întorși de la „lucrurile care se văd”, ca să privească „lucrurile care nu se văd”. 2 Corinteni 4:18. Sub vălul umanității au deslușit slava Fiului lui Dumnezeu.

> “Jesus answered Peter, saying, ‘Blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but My Father which is in heaven.’

> Iisus a răspuns lui Petru, zicând: „Fericit ești tu, Simone Bar-Iona, căci nu trup și sânge ți-au descoperit aceasta, ci Tatăl Meu, Care este în ceruri.”

> “The truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life. But the possession of this knowledge was no ground for self-glorification. Through no wisdom or goodness of his own had it been revealed to Peter. Never can humanity, of itself, attain to a knowledge of the divine. ‘It is as high as heaven; what canst thou do? deeper than hell; what canst thou know?’ Job 11:8. Only the spirit of adoption can reveal to us the deep things of God, which ‘eye hath not seen, nor ear heard, neither have entered into the heart of man.’ ‘God hath revealed them unto us by His Spirit: for the Spirit searcheth all things, yea, the deep things of God.’ 1 Corinthians 2:9, 10. ‘The secret of the Lord is with them that fear Him;’ and the fact that Peter discerned the glory of Christ was an evidence that he had been ‘taught of God.’ Psalm 25:14; John 6:45. Ah, indeed, ‘blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee.’

> Adevărul pe care Petru îl mărturisise este temelia credinței credinciosului. Acesta este ceea ce Însuși Hristos a declarat a fi viața veșnică. Însă deținerea acestei cunoașteri nu constituia un temei pentru autoslăvire. Nu prin vreo înțelepciune sau bunătate a sa i se descoperise lui Petru. Niciodată omenirea, prin sine însăși, nu poate ajunge la cunoașterea divinului. ‘Este mai înaltă decât cerul; ce poți face? Mai adâncă decât iadul; ce poți cunoaște?’ Iov 11:8. Numai Duhul înfierii ne poate descoperi adâncimile lui Dumnezeu, pe care ‘ochiul nu le-a văzut, urechea nu le-a auzit și la inima omului nu s-au suit’. ‘Dumnezeu ni le-a descoperit prin Duhul Său; căci Duhul cercetează toate lucrurile, chiar și adâncimile lui Dumnezeu.’ 1 Corinteni 2:9, 10. ‘Taina Domnului este cu cei ce se tem de El;’ iar faptul că Petru a discernut slava lui Hristos era o dovadă că fusese ‘învățat de Dumnezeu’. Psalmul 25:14; Ioan 6:45. Ah, într-adevăr, ‘ferice de tine, Simone, fiul lui Iona; căci nu carnea și sângele ți-au descoperit aceasta.’

> “Jesus continued: ‘I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build My church; and the gates of hell shall not prevail against it.’ The word Peter signifies a stone,—a rolling stone. Peter was not the rock upon which the church was founded. The gates of hell did prevail against him when he denied his Lord with cursing and swearing. The church was built upon One against whom the gates of hell could not prevail.

> Isus a continuat: „Și Eu îți spun, de asemenea: Tu ești Petru, și pe această stâncă voi zidi Biserica Mea; iar porțile iadului nu o vor birui.” Cuvântul „Petru” înseamnă o piatră — o piatră care se rostogolește. Petru nu era stânca pe care a fost întemeiată Biserica. Porțile iadului au biruit împotriva lui când și-a tăgăduit Domnul cu blesteme și jurăminte. Biserica a fost zidită pe Unul împotriva Căruia porțile iadului nu au putut birui.

> “Centuries before the Saviour’s advent Moses had pointed to the Rock of Israel’s salvation. The psalmist had sung of ‘the Rock of my strength.’ Isaiah had written, ‘Thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, a sure foundation.’ Deuteronomy 32:4; Psalm 62:7; Isaiah 28:16. Peter himself, writing by inspiration, applies this prophecy to Jesus. He says, ‘If ye have tasted that the Lord is gracious: unto whom coming, a living stone, rejected indeed of men, but with God elect, precious, ye also, as living stones, are built up a spiritual house.’ 1 Peter 2:3–5, R. V.

> Cu secole înainte de venirea Mântuitorului, Moise arătase către Stânca mântuirii lui Israel. Psalmistul cântase despre „Stânca tăriei mele”. Isaia scrisese: „Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, așez în Sion, ca temelie, o piatră, o piatră încercată, o piatră de colț, prețioasă, o temelie sigură.” Deuteronomul 32:4; Psalmul 62:7; Isaia 28:16. Chiar Petru, scriind prin inspirație, aplică această profeție lui Isus. El zice: „Dacă ați gustat că Domnul este îndurător; venind la El, piatra vie, lepădată într-adevăr de oameni, dar, la Dumnezeu, aleasă, prețioasă, și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească.” 1 Petru 2:3-5, R. V.

> “‘Other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ.’ 1 Corinthians 3:11. ‘Upon this rock,’ said Jesus, ‘I will build My church.’ In the presence of God, and all the heavenly intelligences, in the presence of the unseen army of hell, Christ founded His church upon the living Rock. That Rock is Himself,—His own body, for us broken and bruised. Against the church built upon this foundation, the gates of hell shall not prevail.

> „Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă, care este Isus Hristos.” 1 Corinteni 3:11. „Pe această stâncă,” a spus Isus, „Îmi voi zidi Biserica Mea.” În prezența lui Dumnezeu și a tuturor inteligențelor cerești, în prezența oștirii nevăzute a iadului, Hristos Și-a întemeiat Biserica pe Stânca cea vie. Acea Stâncă este El Însuși — Trupul Său, pentru noi frânt și zdrobit. Împotriva Bisericii zidite pe această temelie, porțile iadului nu vor birui.

> “How feeble the church appeared when Christ spoke these words! There was only a handful of believers, against whom all the power of demons and evil men would be directed; yet the followers of Christ were not to fear. Built upon the Rock of their strength, they could not be overthrown.

> Cât de neputincioasă părea biserica când Hristos a rostit aceste cuvinte! Nu era decât o mână de credincioși, împotriva cărora avea să se îndrepte toată puterea demonilor și a oamenilor răi; totuși, urmașii lui Hristos nu trebuiau să se teamă. Zidiți pe Stânca tăriei lor, nu puteau fi biruiți.

> “For six thousand years, faith has builded upon Christ. For six thousand years the floods and tempests of satanic wrath have beaten upon the Rock of our salvation; but it stands unmoved.

> De șase mii de ani, credința s-a zidit pe Hristos. De șase mii de ani, potopele și furtunile mâniei satanice s-au abătut asupra Stâncii mântuirii noastre; dar ea rămâne neclintită.

> “Peter had expressed the truth which is the foundation of the church’s faith, and Jesus now honored him as the representative of the whole body of believers. He said, ‘I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven.’

> Petru exprimase adevărul care este temelia credinței Bisericii, iar Iisus l-a onorat acum drept reprezentant al întregului trup al credincioșilor. El a zis: «Îți voi da ție cheile Împărăției cerurilor: orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri, iar orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri.»

> “‘The keys of the kingdom of heaven’ are the words of Christ. All the words of Holy Scripture are His, and are here included. These words have power to open and to shut heaven. They declare the conditions upon which men are received or rejected. Thus the work of those who preach God’s word is a savor of life unto life or of death unto death. Theirs is a mission weighted with eternal results.

> „Cheile Împărăției cerurilor” sunt cuvintele lui Hristos. Toate cuvintele Sfintei Scripturi sunt ale Lui și sunt cuprinse aici. Aceste cuvinte au puterea de a deschide și de a închide cerul. Ele enunță condițiile în temeiul cărora oamenii sunt primiți sau respinși. Astfel, lucrarea celor ce propovăduiesc Cuvântul lui Dumnezeu este o mireasmă de viață spre viață sau de moarte spre moarte. A lor este o misiune cu urmări veșnice.

> “The Saviour did not commit the work of the gospel to Peter individually. At a later time, repeating the words that were spoken to Peter, He applied them directly to the church. And the same in substance was spoken also to the twelve as representatives of the body of believers. If Jesus had delegated any special authority to one of the disciples above the others, we should not find them so often contending as to who should be the greatest. They would have submitted to the wish of their Master, and honored the one whom He had chosen.

> Mântuitorul nu i-a încredințat lui Petru, în mod individual, lucrarea Evangheliei. Mai târziu, repetând cuvintele care i-au fost adresate lui Petru, le-a aplicat în mod direct Bisericii. Iar același lucru, în esență, a fost rostit și celor doisprezece, ca reprezentanți ai trupului credincioșilor. Dacă Isus ar fi delegat vreo autoritate specială unuia dintre ucenici mai presus de ceilalți, nu i-am vedea atât de des disputând între ei cu privire la cine să fie cel mai mare. S-ar fi supus voii Stăpânului lor și l-ar fi onorat pe acela pe care El îl alesese.

> “Instead of appointing one to be their head, Christ said to the disciples, ‘Be not ye called Rabbi;’ ‘neither be ye called masters: for one is your Master, even Christ.’ Matthew 23:8, 10.

> În loc să rânduiască pe cineva să le fie cap, Hristos le-a spus ucenicilor: „Să nu fiți numiți Rabi”; „nici să nu fiți numiți învățători, căci Unul este Învățătorul vostru: Hristos.” Matei 23:8, 10.

> “‘The head of every man is Christ.’ God, who put all things under the Saviour’s feet, ‘gave Him to be the head over all things to the church, which is His body, the fullness of Him that filleth all in all.’ 1 Corinthians 11:3; Ephesians 1:22, 23. The church is built upon Christ as its foundation; it is to obey Christ as its head. It is not to depend upon man, or be controlled by man. Many claim that a position of trust in the church gives them authority to dictate what other men shall believe and what they shall do. This claim God does not sanction. The Saviour declares, ‘All ye are brethren.’ All are exposed to temptation, and are liable to error. Upon no finite being can we depend for guidance. The Rock of faith is the living presence of Christ in the church. Upon this the weakest may depend, and those who think themselves the strongest will prove to be the weakest, unless they make Christ their efficiency. ‘Cursed be the man that trusteth in man, and maketh flesh his arm.’ The Lord ‘is the Rock, His work is perfect.’ ‘Blessed are all they that put their trust in Him.’ Jeremiah 17:5; Deuteronomy 32:4; Psalm 2:12.

> „Capul fiecărui bărbat este Hristos.” Dumnezeu, care a supus toate lucrurile sub picioarele Mântuitorului, „L-a dat Bisericii, care este Trupul Său, plinătatea Celui ce umple totul în toţi, să fie Cap peste toate lucrurile.” 1 Corinteni 11:3; Efeseni 1:22, 23. Biserica este zidită pe Hristos ca temelia ei; ea trebuie să asculte de Hristos ca de capul ei. Nu trebuie să se sprijine pe om, nici să fie condusă de om. Mulţi pretind că o poziţie de răspundere în Biserică le dă autoritatea de a dicta ce anume trebuie să creadă ceilalţi şi ce trebuie să facă. Această pretenţie Dumnezeu nu o aprobă. Mântuitorul declară: „Voi toţi sunteţi fraţi.” Toţi sunt expuşi ispitei şi sunt supuşi greşelii. Pe nicio fiinţă finită nu ne putem sprijini pentru călăuzire. Stânca credinţei este prezenţa vie a lui Hristos în Biserică. Pe aceasta se pot sprijini cei mai slabi, iar cei care se cred cei mai puternici se vor dovedi a fi cei mai slabi, dacă nu-L fac pe Hristos izvorul tăriei lor. „Blestemat să fie omul care se încrede în om şi îşi face din carne braţul.” Domnul „este Stânca, lucrarea Lui este desăvârşită.” „Fericiţi sunt toţi cei ce se încred în El.” Ieremia 17:5; Deuteronom 32:4; Psalmul 2:12.

> “After Peter’s confession, Jesus charged the disciples to tell no man that He was the Christ. This charge was given because of the determined opposition of the scribes and Pharisees. More than this, the people, and even the disciples, had so false a conception of the Messiah that a public announcement of Him would give them no true idea of His character or His work. But day by day He was revealing Himself to them as the Saviour, and thus He desired to give them a true conception of Him as the Messiah.

> După mărturisirea lui Petru, Isus le-a poruncit ucenicilor să nu spună nimănui că El este Hristosul. Această poruncă a fost dată din pricina împotrivirii hotărâte a cărturarilor și fariseilor. Mai mult decât atât, poporul, și chiar ucenicii, aveau o concepție atât de greșită despre Mesia, încât o proclamare publică a Lui nu le-ar fi oferit nicio idee adevărată despre caracterul Său sau despre lucrarea Sa. Însă, zi de zi, El Se descoperea lor ca Mântuitorul, și astfel dorea să le dea o concepție adevărată despre El ca Mesia.

> “The disciples still expected Christ to reign as a temporal prince. Although He had so long concealed His design, they believed that He would not always remain in poverty and obscurity; the time was near when He would establish His kingdom. That the hatred of the priests and rabbis would never be overcome, that Christ would be rejected by His own nation, condemned as a deceiver, and crucified as a malefactor,—such a thought the disciples had never entertained. But the hour of the power of darkness was drawing on, and Jesus must open to His disciples the conflict before them. He was sad as He anticipated the trial.” The Desire of Ages, 411-415.

> „Ucenicii încă se așteptau ca Hristos să domnească drept un prinț vremelnic. Deși El Își ascunsese atât de mult timp planul, ei credeau că nu va rămâne pentru totdeauna în sărăcie și obscuritate; vremea era aproape când avea să-Și întemeieze împărăția. Că ura preoților și a rabinilor nu avea să fie niciodată învinsă, că Hristos avea să fie respins de propria Sa națiune, condamnat ca un înșelător și răstignit ca un făcător de rele, — un asemenea gând ucenicii nu-l nutriseseră niciodată. Dar ceasul puterii întunericului se apropia, iar Isus trebuia să le descopere ucenicilor Săi conflictul care le stătea înainte. El era întristat când Se gândea la încercarea ce urma.” Hristos, Lumina lumii, 411-415.

Verse sixteen of Daniel eleven, represents the soon coming Sunday law in the United States. Just before the hour of that “earthquake” the candidates who are seeking to be among the one hundred and forty-four thousand are awakened from their sleep. What awakens them is a prophetic message. At that point two classes are manifested, and as illustrated in the parable of the ten virgins, one class has oil in the vessels, the other class does not. Verses thirteen through fifteen of Daniel eleven, not only represent the prophetic history that precedes the Sunday law, they represent the “message”, which, in the context of the parable of the ten virgins, is the “oil,” that the wise will have in order to receive the seal of God and be lifted up as an ensign at the hour of the great earthquake. These articles have now reached the climax of all the articles, for the message that is represented within these verses, is the golden oil that is poured down through the two golden pipes.

Versetul șaisprezece din Daniel unsprezece reprezintă legea duminicală ce urmează să vină în curând în Statele Unite. Chiar înainte de ceasul acelui "cutremur", candidații care caută să fie numărați printre cei o sută patruzeci și patru de mii sunt treziți din somnul lor. Ceea ce îi trezește este o solie profetică. În acel moment se manifestă două clase și, așa cum este ilustrat în pilda celor zece fecioare, una are untdelemn în vase, cealaltă nu are. Versetele treisprezece până la cincisprezece din Daniel unsprezece nu numai că reprezintă istoria profetică ce precede legea duminicală; ele reprezintă "solia", care, în contextul pildei celor zece fecioare, este "untdelemnul" pe care cele înțelepte îl vor avea pentru a primi sigiliul lui Dumnezeu și pentru a fi înălțate ca un stindard la ceasul marelui cutremur. Aceste articole au ajuns acum la punctul culminant al tuturor articolelor, căci solia care este reprezentată în aceste versete este untdelemnul de aur care se revarsă prin cele două țevi de aur.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Just as long as those who profess the truth are serving Satan, his hellish shadow will cut off their views of God and heaven. They will be as those who have lost their first love. They cannot view eternal realities. That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> Atât timp cât cei care mărturisesc adevărul Îi slujesc lui Satana, umbra lui infernală le va întuneca privirea spre Dumnezeu și spre cer. Vor fi ca aceia care și-au pierdut dragostea dintâi. Nu pot contempla realitățile veșnice. Ceea ce Dumnezeu a pregătit pentru noi este reprezentat în Zaharia, capitolele 3 și 4, și 4:12-14: "Și am răspuns iarăși și i-am zis: Ce sunt aceste două ramuri de măslin care, prin cele două țevi de aur, își varsă din ele însele untdelemnul de aur? Iar el mi-a răspuns și a zis: Nu știi ce sunt acestea? Și am zis: Nu, domnul meu. Atunci el a zis: Aceștia sunt cei doi unși care stau înaintea Domnului întregului pământ."

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> Domnul este bogat în resurse. El nu duce lipsă de mijloace. Din pricina lipsei noastre de credință, a firii noastre pământești, a vorbirii noastre ieftine, a necredinței noastre, manifestate în convorbirea noastră, se adună umbre întunecoase în jurul nostru. Hristos nu este făcut cunoscut, nici prin cuvânt, nici prin caracter, ca fiind Cel cu totul plăcut și deosebit dintre zece mii. Când sufletul se mulțumește să se înalțe întru deșertăciune, Duhul Domnului poate face puțin pentru el. Privirea noastră mioapă vede umbra, dar nu poate vedea slava de dincolo. Îngerii țin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se dezlănțuie și să năvălească peste fața întregului pământ, aducând cu sine nimicire și moarte în drumul său.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Să dormim chiar pe marginea lumii veșnice? Să fim apatici și reci și morți? O, de am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu suflate în poporul Său, pentru ca ei să stea pe picioarele lor și să trăiască. Avem nevoie să vedem că calea este îngustă și poarta strâmtă. Dar, pe măsură ce trecem prin poarta cea strâmtă, lărgimea ei este fără limită.” Manuscript Releases, volumul 20, 217.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Cei unși care stau alături de Domnul întregului pământ dețin poziția odinioară încredințată lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul cu care Dumnezeu ține candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, forțele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat când nu primim soliile pe care ni le trimite El. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care El l-ar turna în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, vine Mirele; ieșiți-I în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor constata, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă cerem Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, dacă Îl implorăm, precum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul auriu ne va fi împărtășit. «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume. Review and Herald, 20 iulie 1897.

Back to Articles