Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Cartea lui Daniel - Numărul șaizeci și cinci

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Dezvăluirea profetică: Înțelegerea dezamăgirii din 18 iulie 2020 și a mesajului în desfășurare al Strigării de la miezul nopții în zilele din urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

La 18 iulie 2020, a survenit prima dezamăgire pentru mișcarea de reformă a lui Dumnezeu din zilele de pe urmă. Aceasta a marcat o piatră de hotar în istoria celui de-al treilea vai, care este istoria ploii târzii, precum și istoria pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea istorie a fost reprezentată de fiecare mișcare de reformă din istoria sacră; în mod mai specific, a fost reprezentată de istoria mișcării millerite și ilustrată prin pilda celor zece fecioare; și ea reprezintă istoria profetică pe care fiecare profet a identificat-o.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18 iulie 2020 reprezintă prima dezamăgire a mișcării și, ca atare, marchează sosirea timpului zăbovirii din pilda celor zece fecioare și din Habacuc. În istoria milerită, aceleași dovezi care i-au condus la proclamația lor eronată au fost văzute ca identificând data adevărată. Timpul zăbovirii din pilda celor zece fecioare a fost atunci recunoscut drept adevăr prezent, iar acel timp al zăbovirii era același timp al zăbovirii din Habacuc 2. Pilda celor zece fecioare se repetă întocmai, literă cu literă, iar această realitate arată că numai cei care au fost implicați în acea dezamăgire sunt candidați fie pentru a fi o fecioară înțeleaptă, fie o fecioară neînțeleaptă.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Marea masă a Adventismului laodicean a fost pusă la încercare prin sosirea celui de-al treilea Vai la 11 septembrie 2001, iar când a trecut 18 iulie 2020, data predicției eșuate, Adventismul laodicean a fost lăsat în urmă să plutească în derivă, fără țintă, înapoi spre Roma, așa cum s-a întâmplat cu protestanții în istoria milerită.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Nu numai că Mileriții au identificat timpul zăbovirii drept împlinirea pildei celor zece fecioare, ci au văzut că, în cartea lui Habacuc, porunca de a aștepta vedenia, deși zăbovea, era același reper profetic. Habacuc confirmă apoi că vedenia care fusese prezentată în mod eronat și care produsese prima dezamăgire era vedenia care avea să „vorbească” la sfârșit.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Căci vedenia este încă pentru o vreme rânduită, dar la sfârșit va vorbi și nu va minți; chiar dacă zăbovește, așteapt-o, căci va veni negreșit, nu va zăbovi. Habacuc 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Mesajul care a produs prima dezamăgire era același care urma să fie recunoscut drept împlinit în viitorul apropiat, dar încă rămânea întemeiat pe argumentele profetice anterioare folosite în prima proclamare eronată.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

În istoria millerită, poporul vechiului legământ a fost mai întâi supus încercării, după aceea a fost supus încercării poporul noului legământ. Încercarea a început pentru protestanți când primul înger din Apocalipsa 10 și primul înger din Apocalipsa 14 (căci sunt același înger) s-a pogorât la 11 august 1840. Încercarea lor s-a încheiat odată cu prima dezamăgire și sosirea celui de-al doilea înger din Apocalipsa 14.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

În istoria millerită, încercarea pentru milleriți a început odată cu sosirea celui de-al doilea înger la prima dezamăgire și s-a încheiat odată cu sosirea Strigării de la miezul nopții, pe care Sora White o înfățișează ca pe o mulțime de îngeri care i se alătură celui de-al doilea înger. Sub puterea Duhului Sfânt, milleriții care au recunoscut și au primit mesajul Strigării de la miezul nopții au fost atunci separați de milleriții care nu au recunoscut mesajul care se revărsa de jur împrejurul lor. La 22 octombrie 1844 a sosit al treilea înger și atunci a vorbit vedenia care zăbovise.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

În istoria pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, mai întâi a fost încercat poporul vechiului legământ, apoi poporul noului legământ. Încercarea a început pentru Adventismul laodicean odată cu pogorârea, la 11 septembrie 2001, a primului glas al îngerului din Apocalipsa 18 și a celui de-al treilea înger din Apocalipsa 14 (căci sunt unul și același înger). Încercarea lor s-a încheiat cu dezamăgirea din 18 iulie 2020.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

În mișcarea celui de-al treilea înger, încercarea pentru cei o sută patruzeci și patru de mii a început odată cu venirea primei dezamăgiri și se va încheia odată cu venirea mesajului Strigătului de la miezul nopții. Sub puterea Duhului Sfânt, cei care recunosc și acceptă acum mesajul Strigătului de la miezul nopții sunt apoi despărțiți de cei neînțelepți și nelegiuiți care nu au recunoscut mesajul multifațetat care acum se revarsă de jur împrejurul lor.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

La promulgarea iminentă a legii duminicale, vorbește a doua "voce" a îngerului din Apocalipsa 18, care este, de asemenea, vedenia care, deși a "zăbovit", vorbește. Aceasta reprezintă, de asemenea, solia celui de-al treilea înger care "se amplifică" până la strigătul puternic.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Strigarea de la miezul nopții este reprezentată prin mulți îngeri care se alătură îngerului anterior. Mesajul Strigării de la miezul nopții are mai multe elemente care contribuie la întregul mesaj, iar îngerii sunt simboluri ale mesajelor. În istoria milerită, pionierul identificat drept cel care a luat inițiativa în reunirea mesajului adevăratei Strigări de la miezul nopții a fost Samuel S. Snow. În acea istorie este bine documentat că înțelegerea lui Snow cu privire la mesajul Strigării de la miezul nopții s-a dezvoltat de-a lungul unei perioade de timp.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Acea istorie se repetă întocmai, până la literă, iar mesajul ultimului Strigăt de la miezul nopții se dezvoltă în mod public începând cu sfârșitul lunii iulie 2023. Nu este pur și simplu mesajul cu privire la Islam, ci include de asemenea mesajul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Include revelația că cele două coarne ale fiarei care se ridică din pământ amândouă trec printr-o «moarte și înviere», în timp ce ele se află în paralel cu chipul fiarei, care, în aceeași istorie, împlinește enigma profetică potrivit căreia «al optulea este dintre cei șapte». Include descoperirile asociate cu «istoria ascunsă» a Celor Șapte Tunete și împlinește enigma profetică a «pietrei» care a fost lepădată și a devenit «capul unghiului», întrucât «cele șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase se descoperă a fi firul care țese împreună toate adevărurile istoriei lui Miller cu adevărurile care au fost desigilate la timpul sfârșitului în 1989. Psalmistul o spune astfel:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Piatra pe care au lepădat-o ziditorii a ajuns să fie piatra din capul unghiului. Aceasta este lucrarea Domnului; ea este minunată în ochii noștri. Aceasta este ziua pe care a făcut-o Domnul; să ne bucurăm și să ne veselim în ea. Psalmul 118:22-24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

„Piatra”, care a fost prima „piatră prețioasă” descoperită de William Miller (iar pietrele prețioase sunt pietre), este „ziua pe care a făcut-o Domnul”. S-a arătat în articolele anterioare că structura și cuvintele poruncii Sabatului sunt identice cu structura ciclului sacru de șapte, așa cum este prezentat în Leviticul, capitolul douăzeci și cinci. Odihna din ziua a șaptea preînchipuia odihna țării în anul al șaptelea, iar când cele două porunci sunt considerate în acest chip, ele constituie o mărturie că o zi reprezintă un an în profeția biblică.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Ele mai arată că înțelegerea pe care Miller a proclamat-o cu privire la mânia lui Dumnezeu „de șapte ori”, în Leviticul douăzeci și șase, este reprezentată drept „o zi”, căci Domnul a rânduit ciclul sacru al celor șapte ani, tot atât de sigur precum a făcut cerurile și pământul în șase zile și S-a odihnit în a șaptea.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Când Iisus a încheiat pilda viei, a adresat o întrebare fariseilor.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> Așadar, când va veni stăpânul viei, ce le va face acelor vieri? Ei I-au zis: Îi va pierde cumplit pe acei oameni răi și va da via altor vieri, care îi vor da roadele la vremea lor. Isus le-a zis: N-ați citit niciodată în Scripturi: Piatra pe care au lepădat-o zidarii, chiar ea a ajuns capul unghiului; aceasta este lucrarea Domnului și este minunată în ochii noștri? De aceea vă spun: Împărăția lui Dumnezeu va fi luată de la voi și va fi dată unui neam care va aduce roadele ei. Și oricine va cădea peste această piatră se va sfărâma; iar pe oricine va cădea ea, îl va zdrobi în pulbere. Iar când arhiereii și fariseii au auzit pildele Lui, au înțeles că despre ei vorbea. Matei 21:40-45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Pilda viei este pilda în care fostul popor ales este lăsat deoparte, iar Împărăția este dată unui nou popor ales. "Piatra" care a fost lepădată, după cum spune Isus, este "piatra" care fie mântuiește, fie nimicește, în funcție de felul în care este primită. "Piatra" trebuie să fie un adevăr biblic în contextul folosit de Isus, căci are capacitatea de a aduce rod neprihănit, iar neprihănirea lui Hristos este lucrată în bărbați și femei numai atunci când primesc Cuvântul Său al adevărului.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Sfințește-i întru adevărul Tău: cuvântul Tău este adevărul. Ioan 17:17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

„Piatra” este o doctrină care este fie acceptată, fie respinsă, iar Iisus este Cuvântul, iar în cartea Faptele Apostolilor Petru identifică „piatra” drept Hristos.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Să fie cunoscut vouă tuturor și întregului popor al lui Israel că în Numele lui Iisus Hristos din Nazaret, pe care voi L-ați răstignit, pe care Dumnezeu L-a înviat din morți, chiar prin El stă omul acesta înaintea voastră sănătos. Aceasta este piatra pe care voi, ziditorii, ați lepădat-o, care a ajuns în capul unghiului. Și în nimeni altul nu este mântuire, căci nu este sub cer niciun alt Nume dat între oameni, prin care trebuie să fim mântuiți. Faptele Apostolilor 4:10-12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

Și apoi, în Întâia Epistolă a lui Petru, el duce și mai departe simbolismul „pietrei”, dar îl menține în același context al trecerii cu vederea a unui popor al unui legământ anterior și al alegerii unui nou popor ales, care, așa cum spune el, „odinioară nu erau un popor, dar acum sunt poporul lui Dumnezeu; care nu dobândiseră îndurare, dar acum au dobândit îndurare.”

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> Apropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată, în adevăr, de oameni, dar aleasă și prețioasă înaintea lui Dumnezeu, și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, o preoție sfântă, spre a aduce jertfe duhovnicești, bineplăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. De aceea este cuprins și în Scriptură: Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, prețioasă; și cel ce crede în El nu va fi dat de rușine. Vouă deci, celor ce credeți, El vă este prețios; dar pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o zidarii, aceea a ajuns să fie pusă în capul unghiului, și piatră de poticnire și stâncă de sminteală, pentru cei ce se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți. 1 Petru 2:4-8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Petru spune despre fostul popor ales: "Pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o zidarii, aceea a fost făcută capul unghiului; și este o piatră de poticnire și o stâncă de sminteală, chiar pentru cei ce se poticnesc de cuvânt, fiind neascultători: la aceasta au fost de asemenea rânduiți."

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

Isus este reprezentat de fiecare ilustrare sacră a temeliei.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Căci altă temelie nimeni nu poate pune decât cea pusă, adică Isus Hristos. 1 Corinteni 3:11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Temelia pe care au așezat-o mileriții a fost Stânca Veacurilor (Piatra).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Avertizarea a venit: Nu trebuie îngăduit să pătrundă nimic care să clatine temelia credinței pe care am zidit de atunci încoace, de când a venit solia în 1842, 1843 și 1844. Am fost în această solie, iar de atunci am stat înaintea lumii, păstrând credincioșie față de lumina pe care Dumnezeu ne-a dat-o. Nu intenționăm să ne mutăm picioarele de pe platforma pe care au fost așezate când, zi de zi, Îl căutam pe Domnul prin rugăciune stăruitoare, cerând lumină. Credeți că aș putea să renunț la lumina pe care Dumnezeu mi-a dat-o? Ea trebuie să fie precum Stânca Veacurilor. Ea m-a călăuzit de când mi-a fost dată.” Review and Herald, 14 aprilie 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Prima nestemată pe care Miller a descoperit-o și care a devenit parte din temelia milerită, asemenea Stâncii Veacurilor, a constat în „cele șapte vremuri” din Leviticul, capitolul douăzeci și șase. Iar „cele șapte vremuri” au fost primul adevăr fundamental înlăturat de acei pionieri mileriți care tocmai zidiseră temelia milerită. Zidarii erau cei care aveau să respingă piatra de temelie. Acea „piatră”, care Îl preînchipuie pe Hristos, este totodată ziua pe care a făcut-o Domnul, căci El a rânduit ziua a șaptea ca zi de odihnă și anul al șaptelea ca an în care țara să se odihnească. În 1863, piatra de temelie a fost lepădată, dar ea urmează să fie făcută „capul unghiului” și „piatră de poticnire” pentru cei neascultători.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Solia Islamului a celui de-al treilea vai este tema pentru mișcarea de reformă a celor o sută patruzeci și patru de mii, iar procesul de testare a început când a coborât îngerul din Apocalipsa, capitolul optsprezece, pe când marile clădiri ale orașului New York au fost dărâmate la 11 septembrie 2001. Adventismul a tăcut cu privire la identificarea profetică potrivit căreia 11 septembrie 2001 a fost sosirea „zilei vântului de răsărit”. La 18 iulie 2020, ei au rămas în urmă, în timp ce cei doi martori din capitolul unsprezece al Apocalipsei au fost uciși pe străzile acelei mari cetăți. Testul Adventismului se încheiase, iar testul pentru cei care mărturisiseră că recunosc solia Islamului era în curs.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

După ce au zăcut moarte pe străzi până la sfârșitul lunii iulie 2023, oasele moarte și uscate au fost apoi însuflețite de primul mesaj al lui Ezechiel. Al doilea mesaj al lui Ezechiel este mesajul celor patru vânturi ale Islamului, al celui de-al treilea Vai, reprezentând desigilarea progresivă a soliei Strigării de la miezul nopții, care este vedenia ce a zăbovit și tema întregii perioade a mișcării. Au fost atunci desigilate varii adevăruri, căci solia Strigării de la miezul nopții reprezintă o solie multifațetată. Primul adevăr care s-a înfățișat oaselor moarte și uscate a fost primul adevăr respins de adventismul laodicean, și el reprezintă adevărul care marchează tranziția Laodiceei către Filadelfia.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Adevărul este solia pecetluirii și, prin urmare, se cere o statornicire în el atât pe plan intelectual, cât și pe plan spiritual. Nu este suficient să recunoaștem că perioada în care cei doi martori au zăcut morți pe uliță este un simbol al împrăștierii «celor șapte vremi»; este nevoie și de o acceptare experiențială a adevărului.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Giuvaerurile lui Miller, care reprezintă adevărurile desigilate la vremea sfârșitului, în 1798, devin o piatră de încercare pentru fecioarele din zilele de pe urmă. Experiența fixării „spirituale” în adevăr este reprezentată de primul giuvaer al lui Miller, iar fixarea „intelectuală” în adevăr este reprezentată de mesajul Islamului al celui de-al treilea vai. Chemarea la pocăință și mărturisire, reprezentată de „cele șapte vremi”, identifică o lucrare care se desfășoară împreună cu Hristos în Sfânta Sfintelor și care este reprezentată de viziunea „mareh”.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

Înțelegerea „intelectuală” a Islamului celui de-al treilea Vai este reprezentată de viziunea „chazon”, iar amândouă sunt necesare pentru cei care vor fi pecetluiți. În 1863, Adventismul laodicean a ales să rezidească Ierihonul și și-a părăsit lucrarea de restaurare a Ierusalimului. Ierihonul este un simbol al prosperității, așa cum este ea reprezentată și de orbirea laodiceană.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> Una dintre cele mai puternice fortărețe din țară — cetatea mare și bogată Ierihon — se afla chiar înaintea lor, la o mică depărtare de tabăra lor din Ghilgal. La marginea unei câmpii fertile, bogată în roadele îmbelșugate și felurite ale tropicelor, palatele și templele ei erau lăcaș al luxului și al viciului; această cetate trufașă, din spatele meterezelor ei masive, îl sfida pe Dumnezeul lui Israel. Ierihonul era unul dintre principalele centre ale închinării idolatre, fiind în chip deosebit închinat Astartei, zeița lunii. Aici se concentra tot ceea ce era mai josnic și mai degradant în religia canaaniților. Poporul lui Israel, în a cărui minte erau încă proaspete înfiorătoarele urmări ale păcatului lor la Bet-Peor, nu putea privi această cetate păgână decât cu dezgust și groază.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

„Piatra” pe care au lepădat-o zidarii în 1863, pe când rezideau Ierihonul, a fost „cele șapte vremi”, care, în zilele de pe urmă, aveau să devină adevărul (giuvaerul), ce ajunge să fie „piatra din capul unghiului”, căci este adevărul care împletește începutul Adventismului în mișcarea Milleriților cu sfârșitul Adventismului în mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Acel giuvaer, adică „cele șapte vremi”, este, de asemenea, „ziua pe care a făcut-o Domnul”, și este Însuși Hristos, căci El este Cuvântul și El este „Adevărul”. Subiectul Islamului este tema care produce curățirea atât a vechiului, cât și a noului popor ales, iar curățirea îndoită a început la 11 septembrie 2001, care a fost „ziua vântului de răsărit”. În ziua aceea străjerii trebuiau să cânte același cântec pe care l-a cântat Hristos, când a proclamat pilda viei. Cei o sută patruzeci și patru de mii cântă cântarea lui Moise („cele șapte vremi”) și cântarea Mielului.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> Și am văzut ca o mare de sticlă amestecată cu foc; și pe cei ce biruiseră asupra fiarei și asupra chipului ei și asupra semnului ei și asupra numărului numelui ei, stând pe marea de sticlă, având harpele lui Dumnezeu. Și cântă cântarea lui Moise, slujitorul lui Dumnezeu, și cântarea Mielului, zicând: Mari și minunate sunt lucrările Tale, Doamne Dumnezeule Atotputernice; drepte și adevărate sunt căile Tale, Împărate al sfinților. Apocalipsa 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

„Mielul” este Hristos, care a fost înjunghiat, și El a fost înjunghiat la mijlocul celor două mii cinci sute douăzeci de zile, îmbinând astfel jertfa vieții și a sângelui Său (unde a confirmat legământul) cu «cearta legământului Său» a lui Moise, din Leviticul douăzeci și șase. Cântarea lui Moise și a Mielului este cântarea chazon-ului istoriei profetice și cântarea mareh-ului «arătării» Sale. Este cântarea unei înțelegeri intelectuale și spirituale, așa cum este reprezentată de cele două vedenii din Daniel, capitolul opt. Este cântarea unui popor al legământului care este judecat și trecut cu vederea, în timp ce este selectat un nou popor ales. Procesul de selecție, și prin urmare cântarea, a început la 11 septembrie 2001.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> El va face pe cei ieșiți din Iacov să prindă rădăcină; Israel va înflori și va odrăsli și va umple fața lumii cu rod. L-a lovit El cum i-a lovit pe cei ce l-au lovit? Sau a fost el ucis după măsura măcelului celor pe care El i-a ucis? Cu măsură, când dă lăstari, se poartă judecată cu ea; El își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, deci, va fi curățită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este tot rodul, pentru a-i îndepărta păcatul: când va face toate pietrele altarului ca pietre de cretă sfărâmate, dumbrăvile și chipurile cioplite nu vor mai sta în picioare. Totuși cetatea întărită va fi pustiită, locuința părăsită și lăsată ca un pustiu; acolo va paște vițelul, acolo se va culca și va consuma ramurile ei. Când ramurile ei se vor usca, vor fi rupte; vin femeile și le aruncă în foc; căci este un popor fără pricepere; de aceea, Cel ce i-a făcut nu va avea milă de ei, și Cel ce i-a întocmit nu le va arăta favoare. Și va fi în ziua aceea: Domnul va treiera de la albia Râului până la pârâul Egiptului, și veți fi adunați, unul câte unul, copii ai lui Israel. Și va fi în ziua aceea: se va suna din marea trâmbiță, și vor veni cei gata să piară în țara Asiriei și cei izgoniți în țara Egiptului, și se vor închina Domnului pe muntele cel sfânt, la Ierusalim. Isaia 27:6-13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Corect înțelese, aceste versete identifică perioada de la 11 septembrie 2001 până la legea duminicală care urmează în curând. Versetul șase identifică întreaga istorie, indicând începutul plantei care prinde rădăcină, apoi înflorește și dă muguri și, în cele din urmă, umple pământul cu rod. Rodul care umple pământul o face în timpul "ceasului", care este criza legii duminicale. În timp ce Hristos își adună atunci rodul în grânarul său, totodată aduce judecată asupra Babilonului. Judecata care are loc în timpul când pământul este umplut cu rod este reprezentată în versetul șapte, când sunt puse cele două întrebări: "L-a lovit el, așa cum i-a lovit pe cei ce l-au lovit pe el? sau este el ucis după măcelul celor ce sunt uciși de el?"

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Apoi, în versetul opt, stropirea ploii târzii este marcată prin expresia «cu măsură». Ceea ce face ca plantele să odrăslească este ploaia, iar când este indicat începutul ploii târzii, el este prezentat ca începând «cu măsură, când odrăslește». Când începe ploaia târzie, ea este revărsată «cu măsură», căci nu este revărsată fără măsură dacă secerișul este un amestec de ceea ce este adevărat și de ceea ce este fals.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> Orice suflet cu adevărat convertit va dori cu ardoare să-i aducă pe alții din întunericul rătăcirii în lumina minunată a neprihănirii lui Isus Hristos. Revărsarea cea mare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează tot pământul cu slava Sa, nu va veni până când nu vom avea un popor luminat, care să știe din experiență ce înseamnă să fim împreună-lucrători cu Dumnezeu. Atunci când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, la slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură; dar aceasta nu se va întâmpla câtă vreme partea cea mai mare a bisericii nu este alcătuită din împreună-lucrători cu Dumnezeu. Dumnezeu nu-Și poate revărsa Duhul când egoismul și complacerea de sine sunt atât de evidente; când predomină un spirit care, pus în cuvinte, ar exprima acel răspuns al lui Cain: «Sunt eu păzitorul fratelui meu?» Dacă adevărul pentru timpul acesta, dacă semnele care se înmulțesc pretutindeni, mărturisind că sfârșitul tuturor lucrurilor este aproape, nu sunt suficiente pentru a trezi energia adormită a celor ce pretind că cunosc adevărul, atunci întunericul proporțional cu lumina care a strălucit va năpădi aceste suflete. Nu există nici măcar umbra unei scuze pentru indiferența lor, pe care să o poată înfățișa înaintea lui Dumnezeu în marea zi a socotelii finale. Nu va exista niciun motiv de oferit pentru care nu au trăit, umblat și lucrat în lumina adevărului sacru al cuvântului lui Dumnezeu și, astfel, nu au făcut cunoscut unei lumi întunecate de păcat, prin purtarea lor, prin simpatia și râvna lor, că puterea și realitatea Evangheliei nu puteau fi combătute. Review and Herald, 21 iulie 1896.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Sora White identifică pasajul ca momentul când îngerul din Apocalipsă coboară, căci ea spune: „marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează întregul pământ cu slava Sa.” Într-un alt pasaj pe care l-am citat adesea în aceste articole, ea a indicat că atunci când «marile clădiri din New York» «sunt dărâmate», «capitolul optsprezece din Apocalipsă, versetele unu până la trei» se vor împlini.

We will continue these thoughts in the next article.

Vom continua aceste gânduri în articolul următor.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> Acum voi cânta Preaiubitului meu o cântare a Preaiubitului meu despre via Lui. Preaiubitul meu avea o vie pe un deal foarte mănos; a împrejmuit-o, a scos pietrele din ea și a sădit-o cu cea mai aleasă viță; a zidit un turn în mijlocul ei și a făcut și un teasc în ea; și aștepta să facă struguri, dar a făcut struguri sălbatici. Și acum, locuitori ai Ierusalimului și bărbați ai lui Iuda, judecați, vă rog, între mine și via mea. Ce s-ar mai fi putut face pentru via mea, ce nu i-am făcut eu? De ce, când am așteptat să facă struguri, a făcut struguri sălbatici? Acum dar; vă voi spune ce-i voi face viei mele: îi voi lua gardul și va fi păscută; îi voi dărâma zidul și va fi călcată în picioare. O voi pustii: nu va fi tăiată, nici săpată; ci vor crește în ea mărăcini și spini; voi porunci, de asemenea, norilor să nu plouă peste ea. Căci via Domnului oștirilor este casa lui Israel, iar bărbații lui Iuda sunt răsadul plăcerii Lui; El a așteptat judecată, și iată asuprire; a așteptat neprihănire, și iată strigăt. Isaia 5:1-7.

Back to Articles