Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Nine

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincizeci și nouă

Unveiling the Three Angelic Touches in Daniel’s Vision: A Prophetic Revelation

Dezvăluirea celor trei atingeri îngerești în vedenia lui Daniel: O revelație profetică

Author

Jeff Pippenger

Published

March 26, 2024

Formats

PDF
Word

In chapter ten Daniel is touched three times, and those three touches correspond to the three times Daniel personally experiences the “mareh,” vision. The first and last appearances were of Gabriel, the messenger of the Revelation of Jesus Christ. Gabriel is the one who takes the message from Christ, that was given Him by the Father, and delivers it to the prophet, who is to send it to the churches.

În capitolul zece, Daniel este atins de trei ori, iar aceste trei atingeri corespund celor trei dăți în care Daniel trăiește personal „mareh”-ul, vedenia. Prima și ultima apariție au fost ale lui Gabriel, mesagerul Descoperirii lui Isus Hristos. Gabriel este cel care ia mesajul de la Hristos, care I-a fost dat de Tatăl, și îl transmite profetului, care urmează să-l trimită bisericilor.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Dar îți voi arăta ceea ce este consemnat în cartea adevărului; și nu este nimeni care să stea alături de mine în aceste lucruri, afară de Mihail, căpetenia voastră. Daniel 10:21.

Gabriel knows he is a created being, and this is why he straightly informed John not to worship him in the book of Revelation.

Gabriel știe că este o ființă creată și, de aceea, i-a spus fără echivoc lui Ioan să nu i se închine, în Cartea Apocalipsei.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> Și am căzut la picioarele lui ca să mă închin lui. Dar el mi-a spus: Vezi să nu faci aceasta; sunt împreună-slujitor cu tine și cu frații tăi care au mărturia lui Isus. Închină-te lui Dumnezeu, căci mărturia lui Isus este duhul profeției. Apocalipsa 19:10.

The student of prophecy is therefore to understand that the reason Gabriel identifies that there is none above him in connection with what “is noted in the scripture of truth,” has a specific prophetic purpose. When he identifies the fact that only Christ understands the scriptures better than himself, he identifies Christ as “Michael your prince.” But Michael is not only a prince, he is the archangel.

Cel ce studiază profeția trebuie, așadar, să înțeleagă că motivul pentru care Gabriel afirmă, în legătură cu ceea ce „este consemnat în Scriptura adevărului”, că nu este nimeni deasupra lui are un scop profetic specific. Când el indică faptul că numai Hristos înțelege Scripturile mai bine decât el însuși, Îl identifică pe Hristos drept „Mihail, căpetenia voastră”. Dar Mihail nu este doar o căpetenie, el este arhanghelul.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 7.

> Însă arhanghelul Mihail, când, împotrivindu-se diavolului, a purtat cu el o dispută cu privire la trupul lui Moise, n-a îndrăznit să rostească împotriva lui o judecată de ocară, ci a zis: "Domnul să te mustre." Iuda 7.

All three touches are therefore angelic touches, and the three times Daniel experiences the “mareh,” vision it is angelic. The third time Daniel is touched it is to be strengthened, for previously, at the second touch he lost his strength.

Prin urmare, toate cele trei atingeri sunt atingeri angelice, iar în toate cele trei rânduri în care Daniel are vedenia „mareh”, aceasta este angelică. A treia oară când Daniel este atins, aceasta este spre întărire, căci mai înainte, la a doua atingere, și-a pierdut puterea.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:18–20.

> Atunci a venit din nou unul cu înfățișarea unui om, m-a atins și m-a întărit, și a zis: Om preaiubit, nu te teme: pace ție; fii tare, da, fii tare. Și când mi-a vorbit, m-am întărit și am zis: Să vorbească domnul meu, căci m-ai întărit. Atunci el a zis: Știi pentru ce am venit la tine? și acum mă voi întoarce să mă lupt cu căpetenia Persiei; iar când voi pleca, iată, va veni căpetenia Greciei. Daniel 10:18-20.

Gabriel reminds Daniel that he had “come to make” Daniel “understand what shall befall thy people in the latter days,” when he asked Daniel if he “knowest thou wherefore I come unto thee?” In agreement with what he had taught Daniel of the latter days, Gabriel then states that he would then “return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come.” He then begins the prophetic narrative of chapter eleven, that describes what befalls the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That prophetic narrative is placed in the context of the battle with “the prince of Persia” and “the prince of Grecia”.

Gabriel îi amintește lui Daniel că „venise să-i facă” lui Daniel „să înțeleagă ce va veni peste poporul tău în zilele de pe urmă”, când îl întreabă pe Daniel dacă „știi pentru ce am venit la tine?” În acord cu ceea ce îl învățase pe Daniel despre zilele de pe urmă, Gabriel declară apoi că avea să „mă întorc să lupt cu căpetenia Persiei; și când voi ieși, iată, va veni căpetenia Greciei”. El începe apoi narațiunea profetică a capitolului unsprezece, care descrie ce vine peste cei o sută patruzeci și patru de mii în zilele de pe urmă. Acea narațiune profetică este așezată în contextul luptei cu „căpetenia Persiei” și „căpetenia Greciei”.

The actual history between Cyrus the Great and Alexander the Great was over two hundred years. But in the great earthquake of Revelation chapter eleven, the final movements are rapid ones, and as soon as the sixth kingdom is conquered by the counterfeit king of the north, the seventh kingdom, the ten kings, represented by Greece, immediately agree to give their kingdom unto the beast.

Istoria propriu-zisă dintre Cirus cel Mare și Alexandru cel Mare a durat peste două sute de ani. Dar, în marele cutremur din capitolul unsprezece al Apocalipsei, mișcările finale sunt rapide, iar de îndată ce a șasea împărăție este cucerită de falsul împărat de la miazănoapte, a șaptea împărăție, cei zece regi, reprezentați de Grecia, se învoiesc pe dată să-și dea împărăția fiarei.

At one level the “mareh” vision is employed seven times in Daniel chapter ten. We have considered four of those seven times, and identified that the first reference is Daniel identifying that before the third year of Cyrus Daniel understood the vision. In the next three references the three touches at each vision identify the experience of Daniel as he awakens from the mourning of the twenty-one days. His awakening of revival is structured upon the three-step process of the everlasting gospel, and the three steps are represented by angel’s, though step number two is Michael the archangel, who is He who raised Moses out of death, and translated him into heaven.

La un anumit nivel, viziunea „mareh” este folosită de șapte ori în capitolul zece din Daniel. Am analizat patru dintre aceste șapte ocurențe și am identificat faptul că prima referință este aceea în care Daniel arată că, înainte de anul al treilea al lui Cirus, el înțelesese viziunea. În următoarele trei referințe, cele trei atingeri din fiecare viziune identifică experiența lui Daniel pe măsură ce se trezește din jalea celor douăzeci și una de zile. Trezirea sa de înviorare este structurată pe procesul în trei pași al Evangheliei veșnice, iar cei trei pași sunt reprezentați prin îngeri, deși pasul al doilea este Mihail, arhanghelul, Cel care l-a ridicat pe Moise din moarte și l-a strămutat în cer.

The other three times the word “vision” is located in chapter ten, is not the “mareh,” it is the “marah.” “Marah” is the feminine of “mareh.” It means a vision, and causatively a “mirror” or “looking-glass”. The key to its definition is that it is “causative.” It is the vision of “the appearance”, but it is different in its gender, thus identifying a different prophetic message. As its definition the “mirror” implies that those who see the vision, see some type of reflection. This is the element of the word that is “causative.” The definition of a causative word in the context of “marah,” is profound.

Celelalte trei dăți când cuvântul „vision” se găsește în capitolul zece, nu este „mareh”, ci este „marah”. „Marah” este forma feminină a lui „mareh”. Înseamnă o viziune și, în sens cauzativ, o „oglindă” sau o „sticlă de privit”. Cheia definiției sale este că este „cauzativ”. Este viziunea „înfățișării”, însă este diferită prin genul său, identificând astfel un mesaj profetic diferit. Potrivit definiției sale, „oglinda” implică faptul că aceia care văd viziunea văd un anumit tip de reflecție. Acesta este elementul cuvântului care este „cauzativ”. Definiția unui cuvânt cauzativ în contextul lui „marah” este profundă.

The term “causative” relates to the concept of causation or the action of causing something to happen. In linguistics, specifically in verb morphology, the causative form is a grammatical construction that indicates that the subject of a verb is causing another person or thing to perform the action described by the verb. For example, in English, the verb “to read” becomes causative when we say “to make someone read.” Here, the subject is causing another person to perform the action of reading.

Termenul „cauzativ” se referă la conceptul de cauzalitate sau la acțiunea de a face ca ceva să se întâmple. În lingvistică, în special în morfologia verbului, forma cauzativă este o construcție gramaticală care indică faptul că subiectul unui verb determină o altă persoană sau o altă entitate să efectueze acțiunea exprimată de verb. De pildă, în limba engleză, verbul „to read” devine cauzativ atunci când spunem „to make someone read”. Aici, subiectul determină o altă persoană să efectueze acțiunea de citire.

The causative form indicates that the subject is responsible for bringing about the action described by the verb. “Causative” refers to the manner in which an action or event is caused to occur. The three times Daniel uses the Hebrew word “marah,” the vision that is looked upon causes the beholder to be changed into the image he is beholding.

Forma cauzativă indică faptul că subiectul este responsabil de aducerea la îndeplinire a acțiunii descrise de verb. „Cauzativ” se referă la modul în care o acțiune sau un eveniment este făcut să aibă loc. În cele trei ocazii în care Daniel folosește cuvântul ebraic „marah”, vedenia contemplată îl determină pe privitor să fie transformat în chipul pe care îl contemplă.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance (mareh) of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision (marah): for the men that were with me saw not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision (marah), and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. Daniel 10:4–9.

> Și în a douăzeci și patra zi a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hiddekel; atunci mi-am ridicat ochii și m-am uitat, și iată un anumit bărbat îmbrăcat în pânză de in, al cărui mijloc era încins cu aur fin din Uphaz: Trupul lui era, de asemenea, ca berilul, iar fața lui ca înfățișarea (mareh) fulgerului, și ochii lui ca niște lămpi de foc, iar brațele și picioarele lui, la înfățișare, asemenea aramei lustruite, și glasul cuvintelor lui ca glasul unei mulțimi. Și eu, Daniel, am văzut singur vedenia (marah): căci oamenii care erau cu mine n-au văzut vedenia (marah); ci i-a cuprins o mare groază, încât au fugit să se ascundă. Astfel am rămas singur și am văzut această mare vedenie (marah), și nu mi-a mai rămas nicio putere: căci frumusețea mea s-a prefăcut în mine în stricăciune, și n-am mai păstrat nicio putere. Totuși am auzit glasul cuvintelor lui; și când am auzit glasul cuvintelor lui, am căzut într-un somn adânc cu fața la pământ, iar fața mea era îndreptată spre pământ. Daniel 10:4-9.

At the end of the twenty-one days of mourning, which in the last days align with the three and a half days the two witnesses are dead in the street, Daniel was suddenly caused to see the appearance of Christ, and His appearance is “as the appearance (mareh) of lightning.” That event, at the end of the three and a half days of Revelation chapter eleven, produces a separation, for “the men that were with” Daniel were caused to “[see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore” Daniel “was left alone,” but “the men that were with me [were caused to see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves”.

La sfârșitul celor douăzeci și una de zile de jale, care, în zilele din urmă, corespund celor trei zile și jumătate în care cei doi martori sunt morți în stradă, Daniel a fost deodată făcut să vadă arătarea lui Hristos, iar arătarea Lui este „ca arătarea (mareh) fulgerului”. Acest eveniment, la sfârșitul celor trei zile și jumătate din Apocalipsa, capitolul unsprezece, produce o despărțire, căci „bărbații care erau cu” Daniel au fost făcuți să „[vadă] nu vedenia (marah); ci o mare cutremurare a căzut peste ei, încât au fugit să se ascundă. De aceea” Daniel „a rămas singur,” dar „bărbații care erau cu mine [au fost făcuți să vadă] nu vedenia (marah); ci o mare cutremurare a căzut peste ei, încât au fugit să se ascundă”.

The vision that Daniel saw while he was alone was the feminine, causative vision that transformed Daniel into the image of the vision. The transformation was accomplished by Daniel’s human strength being removed, and his comeliness being turned into corruption.

Viziunea pe care Daniel a văzut-o pe când era singur a fost viziunea feminină, cauzativă, care l-a transformat pe Daniel după chipul viziunii. Transformarea a fost înfăptuită prin înlăturarea puterii omenești a lui Daniel și prin preschimbarea frumuseții lui în stricăciune.

> “The very flesh in which the soul tabernacles and through which it works is the Lord’s. We have no right to neglect any part of the living machinery. Every portion of the living organism is the Lord’s. The knowledge of our own physical organism should teach us that every member is to do God’s service, as an instrument of righteousness.

> Carnea însăși în care sufletul își așază cortul și prin care lucrează este a Domnului. Nu avem niciun drept să neglijăm vreo parte a mașinăriei vii. Fiecare parte a organismului viu este a Domnului. Cunoașterea propriului nostru organism fizic ar trebui să ne învețe că fiecare mădular este chemat să-I slujească lui Dumnezeu, ca instrument al dreptății.

> “None but God can subdue the pride of man’s heart. We cannot save ourselves. We cannot regenerate ourselves. In the heavenly courts there will be no song sung, To me that loved myself, and washed myself, redeemed myself, unto me be glory and honor, blessing and praise. But this is the keynote of the song that is sung by many here in this world. They do not know what it means to be meek and lowly in heart; and they do not mean to know this, if they can avoid it. The whole gospel is comprised in learning of Christ, His meekness and lowliness.

> Numai Dumnezeu poate supune mândria inimii omului. Nu ne putem mântui pe noi înșine. Nu ne putem regenera pe noi înșine. În curțile cerești nu se va cânta niciun cântec: „Mie, celui ce m-am iubit pe mine însumi și m-am spălat pe mine însumi, m-am răscumpărat pe mine însumi, mie fie slava și cinstea, binecuvântarea și lauda.” Dar aceasta este tema dominantă a cântării pe care o cântă mulți aici, în lumea aceasta. Ei nu știu ce înseamnă să fii blând și smerit cu inima; și nici nu au de gând să cunoască aceasta, dacă o pot evita. Întreaga Evanghelie se cuprinde în a învăța de la Hristos blândețea și smerenia Lui.

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself.” Testimonies to Ministers, 456.

> "Ce este îndreptățirea prin credință? Este lucrarea lui Dumnezeu de a așeza slava omului în țărână și de a face pentru om ceea ce nu este în puterea lui să facă pentru sine însuși." Mărturii către slujitori, 456.

The experience of justification by faith is the work of God in laying the glory of man in the dust. The vision the men that were with Daniel were caused to flee from was the “causative” feminine vision of Christ’s appearance, and immediately after Daniel’s self-righteousness was laid in the dust, the three angelic touches were applied that ultimately empowered Daniel to carry the message.

Experiența îndreptățirii prin credință este lucrarea lui Dumnezeu de a pune slava omului în țărână. Vedenia din pricina căreia bărbații care erau cu Daniel au fost determinați să fugă a fost vedenia „cauzativă”, de gen feminin, a arătării lui Hristos, iar imediat după ce neprihănirea de sine a lui Daniel a fost pusă în țărână, i-au fost aplicate cele trei atingeri îngerești, care, în cele din urmă, l-au împuternicit pe Daniel să poarte mesajul.

In 1888, the mighty angel descended with the message of justification by faith, as presented by Elders Jones and Waggoner. That very same angel again descended on September 11, 2001, with the very same message of justification by faith. That marked the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. At the ending of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the message at the beginning is repeated, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

În 1888, puternicul înger s-a pogorât cu solia îndreptățirii prin credință, așa cum a fost prezentată de prezbiterii Jones și Waggoner. Același înger s-a pogorât din nou la 11 septembrie 2001, cu aceeași solie a îndreptățirii prin credință. Aceasta a marcat începutul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. La încheierea pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, solia de la început este repetată, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

On August 11, 1840 that very same angel descended and began the three-steps that were accomplished from 1840 to 1844. Those three steps began with the empowerment of the first angel on August 11, 1840, the arrival of the second angel on April 19, 1844, and the arrival of the third angel on October 22, 1844. That history prefigured the descent of the first of three angels on September 11, 2001, which was followed by the second angel at the disappointment of July 18, 2020, and that concludes with the arrival of the third angel at the soon coming Sunday law.

La 11 august 1840, același înger a coborât și a început cele trei etape care au fost împlinite între 1840 și 1844. Aceste trei etape au constat în împuternicirea primului înger la 11 august 1840, sosirea celui de-al doilea înger la 19 aprilie 1844 și sosirea celui de-al treilea înger la 22 octombrie 1844. Acea istorie a prefigurat următoarea succesiune: coborârea primului dintre cei trei îngeri la 11 septembrie 2001, urmată de sosirea celui de-al doilea înger la dezamăgirea din 18 iulie 2020 și încheiată cu sosirea celui de-al treilea înger la iminenta lege duminicală.

At the end of that history, when Michael descends to resurrect Moses and Elijah after the three and a half days of death in the streets, as represented in Revelation chapter eleven, and as also represented by Daniel’s twenty-one days of mourning, Christ again descends. He first presents the vision of His glory, the vision which lays the glory of man in the dust, and produces a separation. Once Daniel is in the dust, and after Daniel has become changed by beholding the “causative” feminine vision, he is touched by Gabriel the first time, and placed upon his trembling feet.

La sfârșitul acelei istorii, când Mihail coboară să-i învie pe Moise și pe Ilie după cele trei zile și jumătate de moarte pe străzi, așa cum este reprezentat în Apocalipsa, capitolul unsprezece, și, de asemenea, așa cum este reprezentat de cele douăzeci și una de zile de doliu ale lui Daniel, Hristos coboară din nou. El prezintă mai întâi vedenia slavei Sale, vedenia care așază slava omului în țărână și produce o separare. Odată ce Daniel este în țărână și după ce Daniel a fost transformat prin contemplarea vedeniei feminine „cauzative”, el este atins de Gavriil pentru prima dată și așezat pe picioarele sale tremurânde.

Then Michael the archangel descends to “resurrect Moses” and touches Daniel the second time, leaving him powerless for being overwhelmed with the reality that he was actually speaking to his Lord. Then Gabriel comes and touches him the third time, and strengthens him for the work of being the ensign in the soon-coming Sunday law. The three touches are symbols of the three angels of Revelation fourteen, though they occur in a single day.

Atunci arhanghelul Mihail coboară pentru a „învia pe Moise” și îl atinge pe Daniel a doua oară, lăsându-l fără putere, căci era copleșit de realitatea că, de fapt, vorbea cu Domnul său. Apoi vine Gabriel, îl atinge a treia oară și îl întărește pentru lucrarea de a fi stindard în legea duminicală care urmează curând. Cele trei atingeri sunt simboluri ale celor trei îngeri din Apocalipsa, capitolul paisprezece, deși au loc într-o singură zi.

The experience of the first angel includes the appearance of Christ as lightning, the “causative” vision that separates, and the first touch that raises Daniel out of the dust of his human glory. The first angel possesses all three steps included in the first, for it represents the first message. It is not an accident that the first touch is recorded in verses NINE to ELEVEN.

Experiența primului înger cuprinde arătarea lui Hristos precum fulgerul, vedenia „cauzativă” care desparte și prima atingere care îl ridică pe Daniel din pulberea slavei sale omenești. Primul înger cuprinde toți cei trei pași incluși în primul, căci el reprezintă primul mesaj. Nu este o întâmplare că prima atingere este consemnată în versetele de la NOUĂ la UNSPREZECE.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Daniel 10:9–11.

> Totuși am auzit glasul cuvintelor lui; și, când am auzit glasul cuvintelor lui, am fost cufundat într-un somn adânc, cu fața la pământ, iar fața mea era îndreptată spre pământ. Și, iată, o mână m-a atins și m-a ridicat pe genunchi și pe palmele mâinilor mele. Și mi-a zis: O, Daniele, om mult iubit, înțelege cuvintele pe care ți le vorbesc și stai în picioare, căci la tine am fost acum trimis. Iar când mi-a rostit acest cuvânt, am stat tremurând. Daniel 10:9-11.

The experience of the second touch, which was administered by Christ Himself, changes Daniel from being unable to speak, to being able to speak with his Lord. In the second touch, Daniel has no breath, so he is here represented at the point of Ezekiel’s first message in chapter thirty-seven.

Experiența celei de-a doua atingeri, care i-a fost administrată de Hristos Însuși, îl schimbă pe Daniel de la incapacitatea de a vorbi la capacitatea de a vorbi cu Domnul său. La cea de-a doua atingere, Daniel nu are suflare, astfel că el este aici înfățișat în stadiul primului mesaj al lui Ezechiel din capitolul treizeci și șapte.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> Și când mi-a rostit astfel de cuvinte, mi-am întors fața spre pământ și am amuțit. Și iată, unul după asemănarea fiilor oamenilor mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura și am vorbit și i-am zis celui ce stătea înaintea mea: O, domnul meu, din pricina vedeniei s-au abătut asupra mea durerile și nu mi-a mai rămas nicio tărie. Căci cum ar putea slujitorul acestui domn al meu să vorbească cu acest domn al meu? Căci, cât despre mine, îndată nu a mai rămas în mine nicio tărie și nici suflare nu mi-a mai rămas. Daniel 10:15-17.

In the second message of Ezekiel, a message from the four winds is to be breathed upon the bones, that they might live and stand up as a mighty army. The empowerment of that army is represented by the third touch.

În al doilea mesaj din Ezechiel, un mesaj din cele patru vânturi urmează să fie suflat peste oase, pentru ca ele să trăiască și să stea în picioare ca o oaste puternică. Împuternicirea acelei oaste este reprezentată de cea de-a treia atingere.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 10:18–11:2.

> Atunci a venit iarăși unul cu înfățișarea unui om și m-a atins, și m-a întărit, și a zis: Om preaiubit, nu te teme: pace ție; fii tare, da, fii tare. Și pe când îmi vorbea, m-am întărit și am zis: Să vorbească domnul meu, căci m-ai întărit. Atunci a zis: Știi pentru ce am venit la tine? Și acum mă voi întoarce să mă lupt cu căpetenia Persiei; iar când voi pleca, iată, va veni căpetenia Greciei. Dar îți voi arăta ceea ce este scris în cartea adevărului; și nu este nimeni care să mă sprijinească în aceste lucruri, decât Mihail, căpetenia voastră. Și eu, în anul întâi al lui Dariu, Medul, chiar eu, am stat ca să-l sprijin și să-l întăresc. Și acum îți voi arăta adevărul. Iată, se vor ridica încă trei împărați în Persia; iar al patrulea va fi cu mult mai bogat decât toți; și, prin tăria sa, prin bogățiile sale, îi va stârni pe toți împotriva împărăției Greciei. Daniel 10:18-11:2.

The message that brings the two witnesses to life in Ezekiel chapter thirty-seven is the message of Islam of the third woe, but line upon line, the message that Gabriel identifies in the illustration of Michael raising Moses up and taking him up into heaven as an ensign, is the message of the final president of the United States. It is the message of the sixth president (the Republican horn) who was slain in 2020, as had been the true Protestant horn. In Daniel’s narrative the resurrection from the days of mourning for the true Protestant horn, led into the identification of the resurrection of the Republican horn.

Mesajul care aduce la viață cei doi martori în capitolul treizeci și șapte din Ezechiel este mesajul Islamului celei de-a treia vai, dar, linie peste linie, mesajul pe care Gabriel îl identifică în ilustrarea lui Mihail ridicându-l pe Moise și înălțându-l la cer ca steag este mesajul ultimului președinte al Statelor Unite. Este mesajul celui de-al șaselea președinte (cornul republican) care a fost ucis în 2020, așa cum fusese și adevăratul corn protestant. În narațiunea lui Daniel, învierea din zilele de jale pentru adevăratul corn protestant a condus la identificarea învierii cornului republican.

Seven times in Daniel chapter ten, the word “vision” or “appearance” is employed. Those seven references are identified by the same Hebrew word, with the exception that three of those times the word is in the feminine tense and the other four it is in the masculine tense. Seven being the number of perfection, and the three-four combination that equals seven is a primary characteristic of the book of Revelation where the last three of the seven churches, and the last three of the seven seals, and the last three of the seven trumpets are specifically distinguished from the first four.

De șapte ori în capitolul zece din Daniel este folosit cuvântul „viziune” sau „înfățișare”. Aceste șapte referințe sunt indicate prin același cuvânt ebraic, cu excepția faptului că de trei ori cuvântul este la genul feminin, iar în celelalte patru dăți este la genul masculin. Șapte fiind numărul desăvârșirii, iar combinația trei-patru care face șapte fiind o caracteristică principală a cărții Apocalipsa, unde ultimele trei dintre cele șapte biserici, și ultimele trei dintre cele șapte peceți, și ultimele trei dintre cele șapte trâmbițe sunt deosebite în mod specific de primele patru.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and in this sense Daniel and John are the same last day symbol. The vision of Christ in chapter ten, is the vision of Christ in Revelation chapter one.

Cărțile lui Daniel și Apocalipsa sunt una și aceeași carte și, în acest sens, Daniel și Ioan sunt același simbol al zilei de pe urmă. Vedenia lui Hristos din capitolul zece este vedenia lui Hristos din capitolul întâi al Apocalipsei.

In Revelation chapter one, John hears a voice behind him and turns to see the one who is speaking.

În capitolul întâi din Apocalipsă, Ioan aude un glas înapoia lui și se întoarce să-l vadă pe Cel care vorbește.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:10, 11.

> Eram în Duhul în ziua Domnului și am auzit înapoia mea un glas mare, ca de trâmbiță, zicând: Eu sunt Alfa și Omega, Cel dintâi și Cel de pe urmă; și: Ce vezi, scrie într-o carte și trimite-o către cele șapte biserici care sunt în Asia: către Efes, către Smirna, către Pergam, către Tiatira, către Sardes, către Filadelfia și către Laodicea. Apocalipsa 1:10, 11.

Whether it is the three touches in Daniel chapter ten, or the same vision in chapter one of Revelation, or the two messages of Ezekiel in chapter thirty-seven, or Isaiah being touched with a live coal from off the altar, the experience is identifying the empowering of the final warning message, and that message begins at the resurrection of the two witnesses in July of 2023. Daniel, John, Ezekiel and Isaiah all represent a messenger that hears the “voice” from the “old paths” behind him, which asks, “whom shall I send?” When that messenger responds, “here am I, send me,” he is strengthened and raises his voice, as one who is crying in the wilderness. “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Fie că este vorba despre cele trei atingeri din Daniel capitolul zece, sau despre aceeași viziune din capitolul întâi al Apocalipsei, sau despre cele două solii ale lui Ezechiel din capitolul treizeci și șapte, sau despre Isaia fiind atins cu un cărbune aprins luat de pe altar, experiența identifică împuternicirea soliei finale de avertizare, iar această solie începe la învierea celor doi martori în iulie 2023. Daniel, Ioan, Ezechiel și Isaia reprezintă cu toții un sol care aude „glasul” din „căile cele vechi” înapoia lui, care întreabă: „pe cine să trimit?” Când acel sol răspunde: „iată-mă, trimite-mă”, el este întărit și își înalță glasul, ca unul care strigă în pustie. „Cine are ureche, să audă ce zice bisericilor Duhul.”

We will continue this study in our next article.

Vom continua acest studiu în următorul nostru articol.

> “Upon the occasion just described, the angel Gabriel imparted to Daniel all the instruction which he was then able to receive. A few years afterward, however, the prophet desired to learn more of subjects not yet fully explained, and again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude’ (Daniel 10:2–6).

> Cu prilejul tocmai descris, îngerul Gabriel i-a împărtășit lui Daniel toată învățătura pe care era atunci în stare s-o primească. Câțiva ani mai târziu însă, profetul a dorit să afle mai mult despre lucruri încă neexplicate pe deplin și s-a hotărât din nou să caute lumină și înțelepciune de la Dumnezeu. "În zilele acelea, eu, Daniel, am fost în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat niciun fel de bucate alese, nici carne, nici vin n-au intrat în gura mea, nici nu m-am uns cu untdelemn deloc.... Apoi mi-am ridicat ochii și am privit, și iată un bărbat îmbrăcat în in subțire, al cărui mijloc era încins cu aur fin de la Ufaz. Trupul lui era asemenea berilului, iar fața lui ca înfățișarea fulgerului, și ochii lui ca niște lămpi de foc, iar brațele și picioarele lui, la înfățișare, ca arama lustruită, iar glasul cuvintelor lui ca glasul unei mulțimi" (Daniel 10:2-6).

> “This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. Our Lord comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days.

> Această descriere este asemănătoare cu cea dată de Ioan când Hristos i s-a descoperit pe Insula Patmos. Nimeni altul decât Fiul lui Dumnezeu i s-a arătat lui Daniel. Domnul nostru vine împreună cu un alt sol ceresc ca să-l învețe pe Daniel ce urma să aibă loc în zilele de pe urmă.

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire. Yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that He may open our understanding to comprehend the truths brought to us from heaven.

> Marile adevăruri descoperite de Răscumpărătorul lumii sunt pentru cei care caută adevărul ca după comori ascunse. Daniel era un om înaintat în vârstă. Viața lui se petrecuse în mijlocul farmecelor unei curți păgâne, iar mintea lui era împovărată de treburile unui mare imperiu. Totuși, el se desprinde de toate acestea ca să-și smerească sufletul înaintea lui Dumnezeu și să caute cunoașterea planurilor Celui Preaînalt. Iar ca răspuns la rugăciunile lui, lumină din curțile cerești a fost transmisă pentru cei care aveau să trăiască în zilele de pe urmă. Cu câtă stăruință, așadar, ar trebui să-L căutăm pe Dumnezeu, pentru ca El să ne deschidă înțelegerea spre a cuprinde adevărurile aduse nouă din cer.

> “‘I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength’ (verses 7, 8). All who are truly sanctified will have a similar experience. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> „Eu, Daniel, am văzut singur vedenia; căci oamenii care erau cu mine n-au văzut vedenia; dar o mare cutremurare a căzut peste ei, încât au fugit să se ascundă... Și nu mi-a mai rămas nicio putere; căci frumusețea mea s-a prefăcut în mine în stricăciune și n-am păstrat nicio putere” (versetele 7 și 8). Toți cei care sunt cu adevărat sfințiți vor avea o experiență asemănătoare. Cu cât mai clare le sunt vederile asupra măreției, slavei și desăvârșirii lui Hristos, cu atât mai viu își vor vedea propria slăbiciune și nedesăvârșire. Nu vor avea nicio înclinație să pretindă un caracter fără de păcat; ceea ce li s-a părut lor drept și frumos în ei înșiși va apărea, în contrast cu curăția și slava lui Hristos, numai ca nevrednic și stricăcios. Tocmai când oamenii sunt despărțiți de Dumnezeu, când au vederi foarte neclare despre Hristos, atunci spun: „Sunt fără păcat; sunt sfințit.”

> “Gabriel now appeared to the prophet, and thus addressed him: ‘Oh Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words’ (verses 11, 12).

> Atunci Gabriel i s-a arătat prorocului și i s-a adresat astfel: 'O, Daniele, om preaiubit, pricepe cuvintele pe care ți le spun și stai în picioare: căci la tine am fost acum trimis. Și când mi-a spus acest cuvânt, am stat tremurând. Atunci mi-a zis: Nu te teme, Daniele; fiindcă din cea dintâi zi când ți-ai pus inima să pricepi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost ascultate, și am venit din pricina cuvintelor tale' (versetele 11, 12).

> “What great honor is shown to Daniel by the Majesty of heaven! He comforts His trembling servant and assures him that his prayer has been heard in heaven. In answer to that fervent petition the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but heaven’s Prince, the Archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> Ce mare onoare îi este arătată lui Daniel de către Maiestatea cerului! El îl mângâie pe slujitorul Său care tremură și îl asigură că rugăciunea i-a fost auzită în cer. Ca răspuns la acea rugăciune ferventă, îngerul Gabriel a fost trimis să influențeze inima regelui persan. Monarhul se împotrivise îndemnurilor Duhului lui Dumnezeu pe parcursul celor trei săptămâni în care Daniel postea și se ruga, dar Prințul cerului, Arhanghelul Mihail, a fost trimis să întoarcă inima regelui încăpățânat, pentru ca acesta să ia o măsură hotărâtă, spre a răspunde rugăciunii lui Daniel.

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my Lord speak; for thou hast strengthened me’ (verses 15–19). So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men’ (verse 16). By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> „Și după ce mi-a rostit astfel de cuvinte, mi-am plecat fața la pământ și am amuțit. Și iată, unul ca după asemănarea fiilor oamenilor mi-a atins buzele... Și a zis: O, om preaiubit, nu te teme: pace ție; întărește-te, da, întărește-te. Și, când mi-a vorbit, am fost întărit și am zis: Să vorbească domnul meu; căci tu m-ai întărit” (versetele 15-19). Atât de mare a fost slava divină descoperită lui Daniel, încât el n-a putut îndura vederea ei. Atunci solul cerului a acoperit strălucirea prezenței sale și i s-a arătat profetului ca „unul ca după asemănarea fiilor oamenilor” (versetul 16). Prin puterea sa divină l-a întărit pe acest om integru și plin de credință, ca să poată auzi mesajul trimis lui de la Dumnezeu.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character and unwavering fidelity are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Sanctified Life, 49–52.

> Daniel a fost un slujitor devotat al Celui Preaînalt. Viața lui lungă a fost plină de fapte nobile în slujba Stăpânului Său. Curăția caracterului său și fidelitatea sa neclintită sunt egalate doar de smerenia inimii sale și de căința sa înaintea lui Dumnezeu. Repetăm: Viața lui Daniel este o ilustrare inspirată a adevăratei sfințiri. Viața sfințită, 49–52.

Back to Articles