Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cinci

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Respingerea treptată a Evangheliei: de la nașterea lui Hristos până la lapidarea lui Ștefan

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

În ultimul articol am notat că inspirația a arătat că iudeii "și-au pecetluit respingerea" Evangheliei la cruce, iar apoi și-au confirmat din nou respingerea la lapidarea lui Ștefan. Cum este posibil aceasta? Desigur, respingerea Evangheliei de către iudeii cârtitori din acea istorie s-a înfăptuit progresiv. Ei fuseseră deja trecuți cu vederea la nașterea Sa. Perioada cuprinsă între nașterea lui Hristos și lapidarea lui Ștefan ilustrează o respingere progresivă a Evangheliei.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> Oamenii nu știu aceasta, dar vestea umple cerul de bucurie. Cu un interes mai profund și mai duios, ființele sfinte din lumea luminii sunt atrase spre pământ. Întreaga lume este mai luminoasă prin prezența Sa. Deasupra dealurilor Betleemului este adunată o mulțime nenumărată de îngeri. Ei așteaptă semnalul ca să vestească lumii vestea cea bună. Dacă conducătorii din Israel ar fi fost credincioși mandatului ce le-a fost încredințat, ar fi putut împărtăși bucuria de a vesti nașterea lui Isus. Dar acum sunt trecuți cu vederea. Dorința veacurilor, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

Respingerea progresivă a Evangheliei de către Israelul din vechime este ilustrată de la nașterea lui Isus până la moartea lui Ștefan. Recunoașterea caracterului progresiv al respingerii lui Hristos de către iudei face posibilă identificarea "pecetluirii respingerii lor", atât la cruce, unde catapeteasma templului a fost sfâșiată, cât și la moartea lui Ștefan. Sfâșierea catapetesmei a fost un simbol că ei nu mai erau poporul legământului lui Dumnezeu, iar când Ștefan a fost ucis cu pietre, el L-a văzut pe Isus stând la dreapta lui Dumnezeu, ceea ce, în Daniel, capitolul doisprezece, versetul unu, este un simbol al închiderii timpului de probă. Distrugerea Ierusalimului este, de asemenea, un simbol al închiderii timpului de probă.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> Retribuția ce avea să vină asupra Ierusalimului putea fi amânată numai pentru puțină vreme; iar când privirea lui Hristos s-a oprit asupra cetății sortite pieirii, El a văzut nu doar distrugerea ei, ci distrugerea unei lumi. El a văzut că, după cum Ierusalimul a fost dat pieirii, tot astfel lumea va fi dată pieirii. El a văzut retribuția ce se va abate asupra potrivnicilor lui Dumnezeu. Scenele care s-au petrecut la distrugerea Ierusalimului se vor repeta în ziua cea mare și înfricoșătoare a Domnului, dar într-un chip și mai înfricoșător. Review and Herald, 7 decembrie 1897.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Numai îndurarea lui Dumnezeu a împiedicat ca Ierusalimul să fie nimicit la cruce.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> În răstignirea lui Hristos de către iudei era cuprinsă nimicirea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost greutatea care i-a cufundat în pierzare pentru lumea aceasta și pentru lumea ce va să vină. Așa va fi în marea zi din urmă, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, piatra lor de poticnire, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Slava feței Sale, care pentru cei drepți este viață, va fi pentru cei nelegiuiți un foc mistuitor. Din pricina dragostei respinse, a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit. Dorința veacurilor, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

Numai îndurarea lui Dumnezeu a amânat aducerea nimicirii asupra Ierusalimului în vremea crucii.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> Timp de aproape patruzeci de ani după ce hotărârea de pieire a Ierusalimului fusese rostită de Însuși Hristos, Domnul Și-a amânat judecățile asupra cetății și a poporului. Minunată a fost îndelunga răbdare a lui Dumnezeu față de cei ce au respins Evanghelia Sa și față de ucigașii Fiului Său. Marea Controversă, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

La vremea ultimei Sale curățiri a templului, Isus a rostit avertizarea de a fugi din Ierusalim, când urâciunea pustiirii, despre care a vorbit proorocul Daniel, avea să fie văzută de urmașii Săi. Prima dată când a curățit templul, El a declarat că iudeii făcuseră din casa Tatălui Său o peșteră de tâlhari, dar ultima dată a spus: "casa voastră" vi se lasă pustie. Chiar înainte de cruce, care era pe cale să aibă loc, templul în care catapeteasma avea să se rupă la răstignire fusese deja identificat drept casa iudeilor, nu casa lui Dumnezeu. Sora White arată când a făcut Hristos acea declarație, iar pe măsură ce mărturia ei continuă, abordează de asemenea cei patruzeci de ani de îndurare prelungită.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> Cuvintele lui Hristos adresate preoților și conducătorilor: «Iată, vi se lasă casa pustie» (Matei 23:38), au insuflat groază în inimile lor. Se prefăceau indiferenți, dar întrebarea cu privire la însemnătatea acestor cuvinte le revenea necontenit în minte. Un pericol nevăzut părea să-i amenințe. Să fie oare posibil ca templul măreț, care era slava poporului, să ajungă curând o grămadă de ruine? . . .

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> Hristos le-a dat ucenicilor Săi un semn al ruinei ce avea să vină asupra Ierusalimului și le-a spus cum să scape: „Când veți vedea Ierusalimul înconjurat de oștiri, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei ce sunt în Iudeea să fugă la munți; iar cei ce sunt în mijlocul lui să iasă afară; și cei ce sunt la țară să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, pentru ca toate cele scrise să se împlinească.” Acest avertisment a fost dat spre a fi luat în seamă patruzeci de ani mai târziu, la nimicirea Ierusalimului. Creștinii au ascultat avertismentul și niciun creștin nu a pierit la căderea cetății. The Desire of Ages, 628, 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Hristos a fost răstignit în anul 31, iar aproape patruzeci de ani mai târziu, în anul 70, Ierusalimul a fost distrus după un asediu de trei ani și jumătate. Cum ar fi putut Ierusalimul să fi fost distrus la cruce, în anul 31, dacă mai erau încă trei ani și jumătate de timp de probă, identificați prin cele șaptezeci de săptămâni din Daniel, capitolul nouă, versetul douăzeci și patru? Cum pot fi rezolvate aceste aparente neconcordanțe? Cea mai simplă soluție este să constatăm pur și simplu faptul că, atunci când este vorba despre închiderea timpului de probă reprezentat de cele șaptezeci de săptămâni, aceasta trebuie înțeleasă ca o închidere progresivă a timpului de probă. Acest lucru este adevărat, dar înlătură orice specificitate profetică la aplicarea reperelor acelei istorii. Voi încerca să explic.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Dacă Cincizecimea reprezintă legea duminicală iminentă, în cadrul căreia cealaltă turmă din Babilon este chemată afară, de ce a ajuns Evanghelia la neamuri abia după trei ani și jumătate de la Cincizecime? Este moartea lui Hristos sau moartea lui Ștefan un semn al închiderii timpului de probă pentru Israelul din vechime? Dacă Adventismul laodicean încetează să mai fie o biserică odată cu legea duminicală iminentă, a reprezentat distrugerea templului în anul 70 sfârșitul templului Adventismului laodicean la legea duminicală? Ceea ce ar putea părea inconsecvențe aparente se rezolvă prin aplicarea „linie peste linie”, iar când aceasta este pusă în practică, mărturia reperelor pe care le identificăm devine foarte clară și concisă.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

Săptămâna în care Hristos a confirmat legământul este împărțită în două perioade egale, de câte trei ani și jumătate. Primii trei ani și jumătate încep odată cu botezul lui Hristos și se încheie cu moartea Lui. Botezul este simbolul morții și învierii Lui, astfel încât începutul acelei perioade de trei ani și jumătate este identic cu sfârșitul ei. În acea perioadă, Hristos a vestit Evanghelia în mod exclusiv iudeilor. Sfârșitul acelor trei ani și jumătate marchează începutul următoarei perioade de trei ani și jumătate. Cea de-a doua perioadă de trei ani și jumătate începe cu moartea lui Hristos și se încheie cu moartea lui Ștefan. În acea perioadă, ucenicii au vestit Evanghelia în mod exclusiv iudeilor.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Aceste două perioade, care sunt linii profetice distincte, trebuie aduse împreună „rând peste rând”. Atât începuturile, cât și sfârșiturile poartă semnătura lui Alfa și Omega, căci istoriile de început și de sfârșit sunt aceleași. Ambele perioade, ca durată, sunt identice, iar lucrarea care se desfășoară în fiecare perioadă este identică. Hristos, care este Cel dintâi și Cel de pe urmă, este de asemenea Creatorul tuturor lucrurilor și, în această privință, El este Creatorul Adevărului. Cuvântul ebraic „adevăr” a fost creat din trei litere ebraice. Prima literă, urmată de a treisprezecea literă, urmată de ultima literă a alfabetului ebraic, se combină pentru a alcătui cuvântul ebraic „adevăr”.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

Ambele perioade de trei ani și jumătate Îl au pe Hristos drept Cel dintâi și Cel de pe urmă, căci Hristos este la începutul primei perioade, la Botezul Său, precum este la încheierea primei perioade, la Moartea Sa. Iar Hristos este la începutul celei de-a doua perioade, la Moartea Sa, și, la încheierea celei de-a doua perioade, El stă la dreapta lui Dumnezeu. Numărul treisprezece este simbolul răzvrătirii, iar în ambele perioade, fie că Evanghelia a fost propovăduită în persoană de către Hristos, fie, în cea de-a doua perioadă, de către ucenicii Săi, iudeii cavilatori s-au răzvrătit împotriva mesajului Evangheliei.

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Ambele perioade sunt de aceeași durată, poartă semnătura lui Alfa și Omega și identifică același mesaj al Evangheliei. Aceste două perioade trebuie aduse împreună „rând peste rând”. Metodologia „rând peste rând” este metodologia de testare a ploii târzii. Este metodologia zilelor de pe urmă, iar adevărurile care, în zilele de pe urmă, sunt identificate și statornicite prin acea metodologie sunt cele care îi curăță sau îi purifică pe fiii lui Levi în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Pe cine îl va învăța el cunoașterea? Și pe cine îl va face să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte și luați de la sân. Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin: Căci prin buze bâlbâitoare și într-o altă limbă va vorbi acestui popor. Cărora le-a zis: Aceasta este odihna prin care puteți da odihnă celui ostenit; și aceasta este înviorarea: dar ei n-au vrut să asculte. Dar cuvântul Domnului a fost pentru ei poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, acolo puțin; pentru ca ei să meargă și să cadă pe spate, să se sfărâme, să fie prinși în laț și luați. Isaia 28:9-13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Următorul verset din Isaia se adresează bărbaților batjocoritori care cârmuiesc poporul Ierusalimului. Pentru acei bărbați batjocoritori, „odihna și înviorarea” (ploaia târzie), pe care au refuzat să le „audă”, sunt cele care îi fac „să meargă, să cadă pe spate, să se zdrobească, să fie prinși în cursă și luați”. Acel test le-a fost prezentat printr-o altă limbă, căci Ilie, Ioan Botezătorul și William Miller nu au fost instruiți în școlile teologice ale epocilor lor respective. Solia ploii târzii care pune la probă adventismul laodicean este solia produsă prin aplicarea „linie peste linie”.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

Când primii trei ani și jumătate ai săptămânii în care Hristos a întărit legământul sunt suprapuși peste ceilalți trei ani și jumătate, găsim o lumină profetică ce limpezește orice inconsecvențe aparente care ar putea apărea într-o minte cercetătoare. Săptămâna era vremea în care Solul Legământului trebuia să întărească legământul, iar un legământ biblic trebuie întărit cu sânge. Botezul și răstignirea lui Hristos, precum și lapidarea lui Ștefan, toate atestă sângele. Ambele linii reprezintă sângele legământului, iar acele linii întăresc legământul.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

Când sunt aduse împreună „rând după rând”, botezul și răstignirea constituie primul reper, iar răstignirea și lapidarea lui Ștefan constituie ultimul reper. Când sunt aduse împreună într-o singură linie, găsim crucea și pe Mihail ridicându-se la moartea lui Ștefan, ca doi martori ai pecetluirii de către iudei a respingerii Evangheliei. Moartea lui Hristos este totodată moartea ucenicului Său, Ștefan, ceea ce, atunci când cele două linii sunt combinate, constituie Paștele. Trei zile mai târziu, Hristos este înviat ca jertfa întâiului rod.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Dar acum, Hristos a înviat din morți și s-a făcut pârga celor adormiți. 1 Corinteni 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

Între Sărbătoarea Paștelui și Sărbătoarea Pârgii, în ziua a treia, începe Sărbătoarea Azimelor. Pâinea nedospită nu „crește”, iar Hristos nu a înviat în ziua a doua, ci a înviat în ziua a treia. Hristos și Ștefan mor împreună în aplicarea „linie după linie”, dar Ștefan este înviat după Hristos, căci există o rânduială a învierii pârgii.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Dar fiecare în rânduiala lui: Hristos, cel dintâi rod; apoi, la venirea Lui, cei ce sunt ai lui Hristos. 1 Corinteni 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

Sărbătorile de primăvară nu pot fi despărțite una de alta, căci sunt în mod direct legate între ele. În acest sens, Cincizecimea reprezintă legea duminicală ce urmează să vină curând, când va avea loc o repetare a revărsării Duhului Sfânt, iar a doua voce din Apocalipsa capitolul optsprezece îi va chema atunci pe cei care în prezent nu cunosc Evanghelia să iasă din Babilon. Cuvântul „Babilon” se întemeiază pe cuvântul „Babel”, care înseamnă „confuzie”, căci la căderea Babelului Dumnezeu a încurcat limbile, iar la Cincizecime Dumnezeu inversează confuzia limbilor pentru a duce Evanghelia în lume. Astfel, Cincizecimea și legea duminicală se aliniază.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

La Cincizecime le-a fost dat ucenicilor darul limbilor, dar mesajul lor era atunci încă restrâns la iudei. Când ambele linii sunt aduse laolaltă, Cincizecimea are loc în anul 34, când Ștefan a fost lapidat, iar evanghelia a fost atunci dusă către cei care, în prezent, nu cunosc evanghelia.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

Ștefan îi reprezintă pe aceia care vor fi înviați „la venirea Lui”, dar care au murit împreună cu El. Ofranda întâilor roade marchează învierea lui Hristos a treia zi și, totodată, începutul Sărbătorii Săptămânilor, care este și sărbătoarea Cincizecimii și care comemorează darea Celor Zece Porunci la Sinai.

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

22 octombrie 1844 se aliniază cu crucea, căci, printre alte dovezi, Sora White pune în paralel dezamăgirea ucenicilor de după cruce cu dezamăgirea care a urmat datei de 22 octombrie 1844. Atât crucea, cât și 22 octombrie 1844 prefigurează legea duminicală iminentă. Rusaliile de asemenea tipifică legea duminicală care urmează să vină în curând, dar Rusaliile au venit la cincizeci și două de zile după cruce. Crucea, care a fost prefigurată de Sărbătoarea Paștelui, inaugurează o serie de sărbători care comemorează căile vechi ale lui Israel din vechime, din noaptea când îngerul morții a trecut pe deasupra Egiptului până la darea Legii. Deși sărbătorile își au propriile particularități, ele sunt legate între ele în mod inseparabil. Este, așadar, corect să aplicăm întregul interval de cincizeci și două de zile de la Paște până la Rusalii ca o singură bornă de hotar.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Din acest motiv, crucea, moartea lui Ștefan și Cincizecimea prefigurează toate legea duminicală iminentă, când începe judecata executivă progresivă asupra Babilonului modern, pe măsură ce a doua voce a capitolului optsprezece din Apocalipsă începe să cheme cealaltă turmă a lui Dumnezeu să iasă din Babilon. La acea piatră de hotar a sosit judecata executivă asupra Ierusalimului, deși Dumnezeu, în mila Sa, a amânat distrugerea propriu-zisă a templului și a cetății aproape patruzeci de ani după cruce, până în anul 70. Distrugerea Ierusalimului antic reprezintă începutul judecății executive progresive care începe în Statele Unite când „apostazia națională este urmată de ruina națională”.

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Adevărul este întemeiat pe mărturia a doi martori, iar în cele două linii de trei ani și jumătate în care Hristos a confirmat legământul găsim doi martori ai morții și ai învierii, asociate cu istoria care identifică legea duminicală care vine în curând. Acea lege duminicală, în Apocalipsa capitolul unsprezece, este identificată drept „ceasul cutremurului celui mare”. Acel „ceas” este legat în mod direct de doi martori care au dat mărturie timp de trei ani și jumătate. Mărturia lor se încheie cu moartea și învierea lor.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Mărturia lor de trei ani și jumătate, urmată de moartea și învierea lor, a fost reprezentată prin moartea și învierea atât a lui Isus, cât și a lui Ștefan; căci, „rând după rând”, Ștefan este reprezentat ca fiind înviat împreună cu Hristos. În sărbătoarea Întâilor Roade au fost aduse două jertfe principale.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Una era un miel fără cusur, iar cealaltă o ofrandă de orz. Orzul reprezenta recolta ce avea să urmeze, iar mielul Îl reprezenta pe Hristos. Hristos a înviat a treia zi, iar Ștefan îi reprezenta pe cei ce urmau, iar orzul reprezenta recolta care avea să urmeze. Cei doi martori din Apocalipsa unsprezece au mărturisit timp de trei ani și jumătate, după care au fost uciși, iar apoi au înviat după trei zile și jumătate. Acei doi martori fuseseră prefigurați de Hristos, care era Pârga, căci ei îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt, de asemenea, cele dintâi roade.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Și am privit, și iată, un Miel stătea pe muntele Sionului, și împreună cu El o sută patruzeci și patru de mii, având numele Tatălui Său scris pe frunțile lor. Și am auzit un glas din cer, ca glasul multor ape și ca glasul unui tunet mare; și am auzit glasul unor cântăreți la harpă, cântând din harpele lor. Și cântau ca un cântec nou înaintea tronului și înaintea celor patru făpturi și a bătrânilor; și nimeni nu putea să învețe acel cântec, afară de cei o sută patruzeci și patru de mii, care au fost răscumpărați de pe pământ. Aceștia sunt cei care nu s-au întinat cu femei; căci sunt virgini. Aceștia sunt cei care Îl urmează pe Miel oriunde merge El. Aceștia au fost răscumpărați dintre oameni, ca pârgă pentru Dumnezeu și pentru Miel. Și în gura lor nu s-a găsit vicleșug; căci sunt fără prihană înaintea tronului lui Dumnezeu. Apocalipsa 14:1-5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

Jertfa de orz la Sărbătoarea Pârgii reprezenta recolta care avea să urmeze, iar Ștefan, în anul 34, a urmat după moartea lui Hristos din anul 31, deși, "rând peste rând", au murit la aceeași bornă de drum. În legătură cu jertfele Pârgii, Hristos a fost Mielul care a fost junghiat, iar Ștefan a fost orzul. Potrivit lui Pavel, "Hristos" este "pârga celor adormiți", iar "după aceea, la venirea Lui, cei ai lui Hristos". Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt pârga, iar ei sunt aceia "care urmează Mielul oriunde merge El".

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

În „ceasul” „cutremurului celui mare” din capitolul unsprezece al Apocalipsei, cei doi martori care au profețit timp de trei ani și jumătate, doar pentru a fi uciși și a zăcea pe străzi trei zile și jumătate, sunt înviați. Ei sunt aceia reprezentați de Ștefan, care, în mod profetic, a fost înviat odată cu Isus, dar și după Isus. Sunt, așadar, înviați „trei zile și jumătate” după ce sunt uciși de fiara care s-a ridicat din adâncul fără fund. În același „ceas” în care sunt înviați, ei se înalță la cer ca un stindard. Procesul învierii și înălțării lor este conturat cu grijă în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu și cuprinde faptul că ei au fost prefigurați prin moartea literală a lui Ștefan, reprezentând astfel o moarte spirituală care se împlinește asupra celor doi martori, pe măsură ce sunt transformați din mișcarea laodiceană a celui de-al treilea înger în mișcarea filadelfiană a celui de-al treilea înger.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> Un lucru este cert: acei Adventiști de Ziua a Șaptea care se așază sub stindardul lui Satana își vor lepăda mai întâi credința în avertizările și mustrările cuprinse în mărturiile Duhului lui Dumnezeu.

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> Chemarea la o consacrare mai deplină și la o slujire mai sfântă este adresată și va continua să fie adresată. Unii dintre cei care acum dau glas sugestiilor lui Satana își vor veni în fire. Sunt unii în poziții importante de răspundere care nu înțeleg adevărul pentru acest timp. Lor trebuie să li se transmită mesajul. Dacă îl primesc, Hristos îi va accepta și îi va face împreună-lucrători cu El. Dar dacă refuză să asculte mesajul, se vor alinia sub stindardul negru al Prințului Întunericului.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> Sunt instruit să spun că adevărul prețios pentru timpul acesta se deschide tot mai limpede minților omenești. Într-un sens deosebit, bărbații și femeile sunt chemați să mănânce din trupul lui Hristos și să bea din sângele Său. Va avea loc o dezvoltare a înțelegerii, căci adevărul admite o extindere necontenită. Autorul divin al adevărului va intra într-o comuniune tot mai strânsă cu cei care stăruiesc să-L cunoască. Pe măsură ce poporul lui Dumnezeu primește Cuvântul Său ca pâinea cerului, ei vor ști că ieșirile Sale sunt pregătite ca zorile. Vor primi tărie spirituală, așa cum trupul primește tărie fizică atunci când hrana este consumată.

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> Nici pe jumătate nu înțelegem planul Domnului de a-i scoate pe fiii lui Israel din robia Egiptului și de a-i călăuzi prin pustie în Canaan.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> "Pe măsură ce adunăm razele divine care strălucesc din Evanghelie, vom avea o înțelegere mai limpede a economiei iudaice și o apreciere mai profundă a adevărurilor ei importante. Cercetarea noastră a adevărului este încă incompletă. Am adunat doar câteva raze de lumină. Cei care nu studiază zilnic Cuvântul nu vor dezlega problemele economiei iudaice. Ei nu vor înțelege adevărurile predate prin serviciul templului. Lucrarea lui Dumnezeu este împiedicată de o înțelegere lumească a marelui Său plan. Viața viitoare va desluși sensul legilor pe care Hristos, învăluit în stâlpul de nor, le-a dat poporului Său." Spalding și Magan, 305, 306.

Back to Articles