Article

# Elijah - Number Four

Ilie - Numărul patru

Slavery

Sclavie

Author

Jeff Pippenger

Published

October 1, 2023

Formats

PDF
Word

Elijah’s witness begins when he identifies that there would be no rain, except at his word for three and a half years.

Mărturia lui Ilie începe atunci când el declară că, timp de trei ani și jumătate, nu va cădea ploaie decât la cuvântul său.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Și Ilie Tișbitul, care era dintre locuitorii Galaadului, i-a zis lui Ahab: Viu este Domnul, Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că nu va fi nici rouă, nici ploaie în anii aceștia decât după cuvântul meu. 1 Împărați 17:1.

Those three and a half years represent the history of Thyatira from 538 until 1798. In 1798, at the end of the period of drought Elijah summons Ahab to Carmel. The first angels’ message announced the hour of God’s judgment on October 22, 1844. The first angel’s message was the command to Ahab to call all of Israel to Carmel.

Acei trei ani și jumătate reprezintă istoria Tiatirei din 538 până în 1798. În 1798, la sfârșitul perioadei de secetă, Ilie îl convoacă pe Ahab la Carmel. Întâia solie a îngerilor a vestit ceasul judecății lui Dumnezeu la 22 octombrie 1844. Întâia solie a îngerului a fost porunca dată lui Ahab să adune tot Israelul la Carmel.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. Now therefore send, and gather to me all Israel unto mount Carmel, and the prophets of Baal four hundred and fifty, and the prophets of the groves four hundred, which eat at Jezebel’s table. So Ahab sent unto all the children of Israel, and gathered the prophets together unto mount Carmel. And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:17–21.

> Și s-a întâmplat că, atunci când Ahab l-a văzut pe Ilie, i-a zis: „Ești tu acela care tulburi Israelul?” Iar el a răspuns: „Eu n-am tulburat Israelul, ci tu și casa tatălui tău, pentru că ați părăsit poruncile Domnului, iar tu ai urmat pe Baalii. Acum dar trimite și adună la mine pe tot Israelul la muntele Carmel, și pe prorocii lui Baal, patru sute cincizeci, și pe prorocii dumbrăvilor, patru sute, care mănâncă la masa Izabelei.” Ahab a trimis la toți fiii lui Israel și i-a adunat pe proroci la muntele Carmel. Și Ilie a venit la tot poporul și a zis: „Până când veți șchiopăta de ambele picioare între două păreri? Dacă Domnul este Dumnezeu, urmați-L; iar dacă Baal, urmați-l pe el.” Dar poporul nu i-a răspuns niciun cuvânt. 1 Împărați 18:17-21.

All Israel was gathered to Carmel in the time of Elijah, which in turn represented William Miller’s history when the three churches of Revelation chapter three were gathered together. The church that had initially fled into the wilderness in 538 to escape the persecution of Jezebel, as represented by the church of Thyatira, came out of the wilderness as the generation that was to be confronted with the message of Elijah, represented by William Miller. The earth beast then opened its mouth and swallowed up the flood of persecution that had been sent against her for twelve hundred and sixty years.

Întregul Israel a fost adunat la Carmel în vremea lui Ilie, ceea ce, la rândul său, reprezenta istoria lui William Miller, când cele trei biserici din capitolul trei al Apocalipsei au fost adunate laolaltă. Biserica, reprezentată de Tiatira, care inițial fugise în pustie în anul 538 pentru a scăpa de persecuția Izabelei, a ieșit din pustie ca generația care avea să fie confruntată cu mesajul lui Ilie, reprezentat de William Miller. Atunci fiara pământului și-a deschis gura și a înghițit potopul de prigoană care fusese trimis împotriva ei timp de o mie două sute șaizeci de ani.

> And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:16.

> Și pământul a venit în ajutorul femeii, și pământul și-a deschis gura și a înghițit râul pe care balaurul îl aruncase din gura lui. Apocalipsa 12:16.

In prophecy the “speaking of a nation” is the action of its legislative and judicial authorities, and in 1789 the United States established the divine document that is the Constitution of the United States, thus protecting the rights and freedom necessary to provide protection from the persecution of both the kings of Europe and the apostate Catholic church.

În profeție, „vorbirea unei națiuni” este acțiunea autorităților sale legislative și judecătorești, iar în 1789 Statele Unite au adoptat documentul divin care este Constituția Statelor Unite, garantând astfel drepturile și libertatea necesare pentru a oferi protecție împotriva persecuției atât din partea regilor Europei, cât și din partea Bisericii Catolice apostate.

> “The speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 443.

> Exprimarea națiunii este acțiunea autorităților sale legislative și judiciare. Marea luptă, 443.

In 1789, just before the beginning of the United States’ prophetic role as the sixth kingdom of Bible prophecy began, it spake as a Lamb, but at the Sunday law it will speak as a dragon.

În 1789, cu puțin înainte de începutul rolului profetic al Statelor Unite ca a șasea împărăție a profeției biblice, Statele Unite au vorbit ca un Miel, dar la legea duminicală vor vorbi ca un balaur.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> Și am văzut o altă fiară ridicându-se din pământ; și avea două coarne ca ale unui miel și vorbea ca un balaur. Apocalipsa 13:11.

The beginning and ending of the earth beast are marked by its speaking. In 1798, Ahab calls all of Israel to Mount Carmel where Elijah is going to set forth a test to prove to those watching whether the God of the Hebrews or the god of Jezebel is the true God. Jezebel had four hundred and fifty prophets of Baal and four hundred prophets of the grove. The false god Baal was a male deity and the false god Ashtaroth was a female deity.

Începutul și sfârșitul fiarei de pe pământ sunt marcate prin vorbirea ei. În 1798, Ahab cheamă pe tot Israelul la Muntele Carmel, unde Ilie urmează să propună o probă pentru a dovedi celor care privesc dacă Dumnezeul evreilor sau zeul Izabelei este adevăratul Dumnezeu. Izabela avea patru sute cincizeci de proroci ai lui Baal și patru sute de proroci ai dumbrăvii. Zeul fals Baal era o zeitate masculină, iar zeița falsă Ashtaroth era o zeitate feminină.

Those two classes of false prophets represent the combination of church and state, for in prophecy when a man and woman are represented together, the woman represents a church and the man the state. Elijah was outnumbered eight hundred and fifty to one as he confronted the unholy combination of church and state, as represented by the female and male false deities and also by the marriage of Ahab and Jezebel. Ahab and Jezebel’s illustration of church and state represent the corruption of the horn of Republicanism and Baal and Ashtaroth represent the corruption of the Protestant horn.

Acele două categorii de profeți falși reprezintă combinația dintre biserică și stat, căci, în profeție, când un bărbat și o femeie sunt reprezentați împreună, femeia reprezintă o biserică, iar bărbatul statul. Ilie era depășit numeric în raport de opt sute cincizeci la unu când a înfruntat alianța nelegiuită dintre biserică și stat, așa cum era ea reprezentată de zeitățile false feminine și masculine și, de asemenea, de căsătoria lui Ahab cu Izabela. Ilustrarea bisericii și a statului prin Ahab și Izabela reprezintă corupția cornului republicanismului, iar Baal și Astarte reprezintă corupția cornului protestant.

The issue was Elijah’s protest against the corrupt religion represented by Thyatira in Revelation chapter two. Elijah represented a Protestant, for the only definition of Protestant is someone who protests against Rome. Elijah’s protest represents a protest against the combination of church and state that is accomplished by the unholy alliance between a corrupted state with a corrupted church.

Chestiunea era protestul lui Ilie împotriva religiei corupte reprezentate de Tiatira în Apocalipsa, capitolul doi. Ilie reprezenta un protestant, căci un protestant nu este, prin definiție, decât cineva care protestează împotriva Romei. Protestul lui Ilie reprezintă un protest împotriva contopirii bisericii cu statul, care se realizează prin alianța necurată dintre un stat corupt și o biserică coruptă.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. Revelation 2:20–22.

> Dar am împotriva ta câteva lucruri, pentru că o îngădui pe femeia aceea, Iezabela, care se numește pe sine profetesă, să învețe și să-i amăgească pe robii Mei să săvârșească desfrâu și să mănânce din cele jertfite idolilor. Și i-am dat vreme să se pocăiască de desfrânarea ei, dar nu s-a pocăit. Iată, o voi arunca într-un pat, iar pe cei ce preacurvesc cu ea, în mare strâmtorare, dacă nu se vor pocăi de faptele lor. Apocalipsa 2:20-22.

Eating represents the message you accept, and a message that is sacrificed to idols represents the doctrines of Catholicism, the very symbol of the abominable worship of idols. God’s people in the Dark Ages had come to accept many of the pagan doctrines of Catholicism, and especially the worship of the sun.

Mâncatul reprezintă mesajul pe care îl accepți, iar un mesaj adus ca jertfă idolilor reprezintă doctrinele Catolicismului, simbolul însuși al abominabilei închinări la idoli. Poporul lui Dumnezeu în Evul Întunecat ajunsese să accepte multe dintre doctrinele păgâne ale Catolicismului, și în special închinarea la soare.

Fornication is an unlawful relationship and prophetically represents the very essence of what the Constitution prohibits; the combination of church and state. Ahab was in an unlawful relationship with Jezebel, for as a king of Israel he was not to marry a heathen princess. Jesus identified John the Baptist as Elijah, and John also confronted the same unholy relationship when he rebuked Herod for marrying Herodias, his brother’s wife.

Curvia este o relație nelegiuită și, în mod profetic, reprezintă însăși esența a ceea ce Constituția interzice: unirea Bisericii cu statul. Ahab se afla într-o relație nelegiuită cu Izabela, căci, ca împărat al lui Israel, nu îi era îngăduit să ia de soție o prințesă păgână. Isus l-a identificat pe Ioan Botezătorul drept Ilie, iar Ioan a înfruntat, de asemenea, aceeași legătură necurată când l-a mustrat pe Irod pentru că a luat-o de soție pe Irodiada, soția fratelui său.

> For Herod had laid hold on John, and bound him, and put him in prison for Herodias’ sake, his brother Philip’s wife. For John said unto him, It is not lawful for thee to have her. Matthew 14:3, 4.

> Căci Irod îl prinsese pe Ioan, îl legase și-l aruncase în temniță din pricina Irodiadei, soția fratelui său Filip. Căci Ioan îi spunea: Nu-ți este îngăduit s-o ai. Matei 14:3, 4.

Elijah’s confrontation with Ahab and Jezebel prefigured John’s confrontation with Herod and Herodias for both relationships represented an unlawful relationship of church and state. Together they represent the Elijah message of the one hundred and forty-four thousand who confronts the papacy (Jezebel & Herodias), the ten kings that represent the United Nations (Ahab & Herod) and the United States that represents the false prophet (the false prophets of Carmel and Salome, Herodias’ daughter).

Confruntarea lui Ilie cu Ahab și Izabela a prefigurat confruntarea lui Ioan cu Irod și Irodiada, căci ambele perechi reprezentau o alianță nelegiuită dintre biserică și stat. Împreună, ele reprezintă mesajul lui Ilie al celor o sută patruzeci și patru de mii, care se confruntă cu papalitatea (Izabela și Irodiada), cu cei zece regi care reprezintă Națiunile Unite (Ahab și Irod) și cu Statele Unite, care reprezintă prorocul mincinos (profeții mincinoși de pe Carmel și Salomeea, fiica Irodiadei).

The prophetic setting at Carmel includes the defense by Elijah of the Constitution of the United States, which enshrines the principle of the separation of church and state.

Contextul profetic de la Carmel cuprinde apărarea, de către Ilie, a Constituției Statelor Unite ale Americii, care consfințește principiul separării dintre biserică și stat.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. 1 Kings 18:17, 18.

> Și s-a întâmplat că, atunci când Ahab l-a văzut pe Ilie, Ahab i-a zis: „Ești tu cel ce tulbură Israelul?” Iar el a răspuns: „Nu eu am tulburat Israelul, ci tu și casa tatălui tău, pentru că ați părăsit poruncile Domnului, iar tu te-ai dus după Baali.” 1 Împărați 18:17, 18.

The Constitution established that the two horns of Republicanism and Protestantism would always stay separate from each other. But Revelation identifies that when the United States ultimately speaks as a dragon, it will do so when the apostate churches of the United States take control and combine with the apostate government.

Constituția a stabilit că cele două coarne ale republicanismului și ale protestantismului vor rămâne întotdeauna separate una de cealaltă. Dar Apocalipsa indică faptul că, atunci când Statele Unite vor vorbi în cele din urmă ca un balaur, aceasta se va petrece când bisericile apostate ale Statelor Unite vor prelua controlul și se vor uni cu guvernul apostat.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> Dar ce este „chipul pentru fiară”? Și cum urmează să fie întocmit? Chipul este făcut de fiara cu două coarne și este un chip pentru fiară. El mai este numit și un chip al fiarei. Atunci, pentru a afla cum este acest chip și cum urmează să fie întocmit, trebuie să studiem caracteristicile fiarei înseși — papalitatea.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> Când biserica primară s-a corupt, abatându-se de la simplitatea Evangheliei și acceptând rituri și obiceiuri păgâne, ea a pierdut Duhul și puterea lui Dumnezeu; și, pentru a controla conștiințele oamenilor, a căutat sprijinul puterii seculare. Rezultatul a fost papalitatea, o biserică ce stăpânea puterea statului și o întrebuința pentru a-și promova propriile scopuri, mai ales pentru pedepsirea „ereziei”. Pentru ca Statele Unite să formeze un chip al fiarei, puterea religioasă trebuie să controleze într-atât guvernul civil, încât autoritatea statului să fie, de asemenea, pusă în slujba bisericii pentru a-și împlini propriile scopuri. The Great Controversy, 443.

Elijah at Mount Carmel represented the work of the Millerites, and the Millerites were established as the true prophet in contrast with those that had recently come out from under the influence of Catholicism, but chose through their rejection of the light of the first angel to return to Rome. Thus, the second angel’s message in the spring of 1844 consisted of identifying the Protestant denominations as daughters of Babylon, and the Millerites as the genuine Protestant horn.

Ilie pe Muntele Carmel a reprezentat lucrarea mileriților, iar mileriții au fost stabiliți drept adevăratul profet, în contrast cu aceia care ieșiseră de curând de sub influența catolicismului, dar care au ales, prin respingerea luminii primului înger, să se întoarcă la Roma. Astfel, solia celui de-al doilea înger, în primăvara anului 1844, a constat în identificarea denominațiunilor protestante ca fiice ale Babilonului, iar pe mileriți drept adevăratul corn protestant.

When God brought ancient Israel out of the slavery of Egypt and through the waters of the Red Sea, He initiated a progressive testing process that began with the test of the heavenly manna.

Când Dumnezeu a scos din robia Egiptului pe vechiul Israel și l-a trecut prin apele Mării Roșii, El a inițiat un proces progresiv de încercare, care a început cu proba manei cerești.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> „Asupra noastră strălucește lumina acumulată a veacurilor trecute. Consemnarea uitării lui Israel a fost păstrată spre luminarea noastră. În acest veac, Dumnezeu Și-a întins mâna ca să-Și adune un popor din orice neam, seminție și limbă. În mișcarea adventă, El a lucrat pentru moștenirea Sa, așa cum a lucrat pentru israeliți când i-a scos din Egipt. În marea dezamăgire din 1844, credința poporului Său a fost încercată, precum a fost cea a evreilor la Marea Roșie.” Mărturii, volumul 8, 115, 116.

The disappointment of October 22, 1844, led to the understanding of the heavenly sanctuary, which then presented the test of the Sabbath just as the test of the manna became the first of a series of ten tests for ancient Israel.

Dezamăgirea din 22 octombrie 1844 a dus la înțelegerea sanctuarului ceresc, care a prezentat apoi proba Sabatului, așa cum proba manei a devenit cea dintâi dintr-o serie de zece probe pentru vechiul Israel.

> “The Lord gave me the following view in 1847, while the brethren were assembled on the Sabbath, at Topsham, Maine.

> Domnul mi-a dăruit vedenia următoare în 1847, pe când frații erau adunați în ziua Sabatului, la Topsham, Maine.

> “We felt an unusual spirit of prayer. And as we prayed the Holy Ghost fell upon us. We were very happy. Soon I was lost to earthly things and was wrapped in a vision of God’s glory. I saw an angel flying swiftly to me. He quickly carried me from the earth to the Holy City. In the city I saw a temple, which I entered. I passed through a door before I came to the first veil. This veil was raised, and I passed into the holy place. Here I saw the altar of incense, the candlestick with seven lamps, and the table on which was the shewbread. After viewing the glory of the holy, Jesus raised the second veil and I passed into the holy of holies.

> Am simțit un duh neobișnuit de rugăciune. Și pe când ne rugam, Duhul Sfânt s-a pogorât peste noi. Eram foarte fericiți. Curând am fost desprins de lucrurile pământești și am fost cuprins într-o vedenie a slavei lui Dumnezeu. Am văzut un înger zburând iute spre mine. El m-a purtat degrabă de pe pământ la Cetatea Sfântă. În Cetate am văzut un templu, în care am intrat. Am trecut printr-o ușă înainte de a ajunge la cea dintâi perdea. Această perdea a fost ridicată și am trecut în Locul Sfânt. Aici am văzut altarul tămâierii, sfeșnicul cu șapte candele și masa pe care se aflau pâinile pentru punerea înainte. După ce am privit slava Locului Sfânt, Isus a ridicat a doua perdea și am trecut în Sfânta Sfintelor.

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> În Sfânta Sfintelor am văzut un chivot; pe partea de sus și pe laturile lui era aurul cel mai curat. La fiecare capăt al chivotului era un heruvim minunat, cu aripile întinse deasupra lui. Fețele lor erau întoarse una către cealaltă și priveau în jos. Între îngeri era o cădelniță de aur. Deasupra chivotului, acolo unde stăteau îngerii, era o slavă de o strălucire nespusă, care apărea ca un tron unde locuia Dumnezeu. Isus stătea lângă chivot; și, pe măsură ce rugăciunile sfinților se înălțau la El, tămâia din cădelniță fumega, iar El înălța rugăciunile lor, împreună cu fumul tămâiei, către Tatăl Său. În chivot era vasul de aur cu mană, toiagul lui Aaron care înmugurise și tablele de piatră care se închideau ca o carte. Isus le-a deschis și am văzut Cele Zece Porunci scrise pe ele cu degetul lui Dumnezeu. Pe o tablă erau patru, iar pe cealaltă șase. Cele patru de pe prima tablă străluceau mai puternic decât celelalte șase. Dar a patra, porunca Sabatului, strălucea peste toate; căci Sabatul a fost pus deoparte ca să fie păzit spre cinstirea Numelui sfânt al lui Dumnezeu. Sabatul sfânt arăta glorios - un halou de slavă îl înconjura. Am văzut că porunca Sabatului nu a fost țintuită pe cruce. Dacă ar fi fost, ar fi fost și celelalte nouă porunci; și am avea libertatea de a le încălca pe toate, la fel ca și pe a patra. Am văzut că Dumnezeu nu a schimbat Sabatul, căci El nu Se schimbă niciodată. Dar papa l-a schimbat de la a șaptea la prima zi a săptămânii; căci el avea să schimbe vremurile și legea. Scrieri timpurii, 32.

When the Protestants came out of the Dark Ages in 1798 and the book of Daniel was unsealed, the sixth kingdom of Bible prophecy, the two-horned earth beast of Revelation thirteen began its march through prophetic history. Protestantism was founded upon the sacred document called the Holy Bible and Republicanism was founded upon the sacred document called the Constitution. God had brought His church in the wilderness out of the Dark Ages, but just as with ancient Israel during the Egyptian period of slavery the Sabbath commandment had been forgotten. As Israel crossed the Red Sea on its way to the giving of the law at Sinai, modern Israel crossed the Atlantic on its way to October 22, 1844, where the law would once again be revealed. The Lord was once again raising up a people who would be the depositaries of His law, the depositaries of His prophetic revelations and who would carry the mantle of Protestantism. Ancient Israel was given the two tables of the Ten Commandments as the symbol of their work to be the depositaries of His law, and modern Israel was given the two tables of Habakkuk as the symbol of their work as depositaries of His prophetic Word.

Când protestanții au ieșit din Evul Întunecat în 1798 și cartea lui Daniel a fost desigilată, a șasea împărăție a profeției biblice, fiara cu două coarne care se ridică din pământ din Apocalipsa treisprezece, și-a început marșul prin istoria profetică. Protestantismul a fost întemeiat pe documentul sacru numit Sfânta Biblie, iar Republicanismul a fost întemeiat pe documentul sacru numit Constituția. Dumnezeu Își scosese Biserica din pustie, afară din Evul Întunecat, dar, întocmai ca în cazul Israelului din vechime, în perioada robiei egiptene, porunca Sabatului fusese uitată. Așa cum Israel a trecut Marea Roșie în drumul său spre darea Legii la Sinai, Israelul modern a trecut Atlanticul în drumul său spre 22 octombrie 1844, unde Legea avea să fie din nou revelată. Domnul ridica din nou un popor care avea să fie depozitarul Legii Sale, depozitarul revelațiilor Sale profetice și care avea să poarte mantia Protestantismului. Israelului din vechime i s-au dat cele două table ale Decalogului ca simbol al lucrării lor de a fi depozitarii Legii Sale, iar Israelului modern i s-au dat cele două table ale lui Habacuc ca simbol al lucrării lor ca depozitari ai Cuvântului Său profetic.

Modern Israel was to carry both sets of two tables as it presented the third angel’s message to the world, which is the message proclaimed by those who carry the mantle of Protestantism. The Protestantism that came out of the Dark Ages was then incomplete as was ancient Israel as they crossed through the Red Sea. Protestantism had professed the motto of the Bible and the Bible alone, but had an incomplete understanding of God’s Word through centuries of eating the pagan doctrines of Roman Catholicism (things sacrificed unto idols). God designed that a true Protestant would represent the entire Word of God as symbolized by the “law and the prophets,” the two sets of two tables that represent both the work of God’s people and God’s character. The work of the first angel was to produce a genuine Protestant people that would be both the depositaries of His law and of his prophetic Word.

Israelul modern trebuia să poarte ambele seturi a câte două table atunci când prezenta lumii solia celui de-al treilea înger, care este solia proclamată de cei ce poartă mantia Protestantismului. Protestantismul ieșit din Evul Întunecat era atunci incomplet, așa cum era Israelul din vechime când trecea prin Marea Roșie. Protestantismul a profesat deviza „Biblia și numai Biblia”, dar avea o înțelegere incompletă a Cuvântului lui Dumnezeu, din pricina secolelor în care se hrănise cu doctrinele păgâne ale romano-catolicismului (lucruri jertfite idolilor). Dumnezeu a rânduit ca un adevărat protestant să reprezinte întregul Cuvânt al lui Dumnezeu, așa cum este simbolizat de „Legea și Profeții”, cele două seturi a câte două table care reprezintă atât lucrarea poporului lui Dumnezeu, cât și caracterul lui Dumnezeu. Lucrarea primului înger a fost să formeze un popor protestant autentic, care să fie atât depozitarii Legii Sale, cât și ai Cuvântului Său profetic.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Dumnezeu Și-a chemat Biserica Sa în acest timp, așa cum a chemat Israelul din vechime, să stea ca o lumină pe pământ. Prin puternicul despărțitor al adevărului, soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger, i-a despărțit de biserici și de lume pentru a-i aduce într-o apropiere sfântă de Sine. I-a făcut depozitarii Legii Sale și le-a încredințat marile adevăruri ale profeției pentru timpul acesta. Asemenea oracolelor sfinte încredințate Israelului din vechime, acestea constituie o încredințare sacră ce trebuie comunicată lumii. Cei trei îngeri din Apocalipsa 14 reprezintă poporul care primește lumina soliilor lui Dumnezeu și pornește în calitate de agenți ai Săi pentru a face să răsune avertizarea pe toată întinderea pământului.” Mărturii, volumul 5, 455.

The warning that is to be proclaimed by those who have been identified as the depositaries of the two sets of two tables is against receiving the mark of Catholicism. That protest is against the unlawful relationship of Ahab and Jezebel and was represented by Elijah on Mount Carmel. The giving of the two tables of stone at Mount Sinai typified the giving of Habakkuk’s two tables of cloth in the history of 1842 through 1849. Habakkuk’s two tables are the symbol of the covenant relationship between God and His Protestant people. To reject those tables would be the same as ancient Israel rejecting God’s law.

Avertizarea care urmează să fie proclamată de cei identificați drept depozitarii celor două seturi a câte două table este împotriva primirii semnului catolicismului. Acel protest este împotriva relației nelegiuite dintre Ahab și Izabela și a fost reprezentat de Ilie pe muntele Carmel. Darea celor două table de piatră pe muntele Sinai a prefigurat darea celor două table de pânză ale lui Habacuc în istoria dintre 1842 și 1849. Cele două table ale lui Habacuc sunt simbolul relației de legământ dintre Dumnezeu și poporul Său protestant. A respinge acele table ar fi echivalent cu respingerea Legii lui Dumnezeu de către vechiul Israel.

The Millerites entered into the Most Holy Place and received the light of the Sabbath, but the testing process was yet unfinished. Simultaneously the horn of Republicanism was proceeding through the very same history. And both horns would reach a milestone in their march together in 1863.

Mileriții au intrat în Sfânta Sfintelor și au primit lumina Sabatului, dar procesul de încercare nu era încă încheiat. În același timp, cornul republicanismului înainta de-a lungul aceleiași istorii. Iar ambele coarne aveau să atingă o piatră de hotar în parcursul lor comun în 1863.

Miller’s Elijah message produced a progressive purification process with the intended purpose of establishing the Protestant horn and in the identical history the Republican horn was involved with a progressive process of political development. Both horns are on the same earth beast, so they must travel in unison through the entire history of the earth beast.

Solia lui Ilie a lui Miller a produs un proces progresiv de curățire, cu scopul intenționat de a stabili cornul protestant, iar în aceeași istorie, cornul republican a fost implicat într-un proces progresiv de dezvoltare politică. Ambele coarne sunt pe aceeași fiară a pământului, deci trebuie să parcurgă în unison de-a lungul întregii istorii a fiarei pământului.

The first prophetic characteristic of the Republican horn of the earth beast was the action of speaking the Constitution into effect in 1789. In 1798, (the time of the end when the book of Daniel was unsealed), the earth beast would speak for the first time as the sixth kingdom of Bible prophecy. 1798 was the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, and the speaking that occurred at the beginning of the earth beast’s history in 1798 would typify the last time the sixth kingdom would speak, and that time is represented as the voice of the dragon. When we consider the laws passed by the Republican horn in the United States in 1798, we should expect to see a typification of the laws that will be passed in conjunction with the Sunday law when the United States speaks as a dragon. As we consider the following four laws, ask yourself if the four laws passed in 1798 have the prophetic signature of Alpha and Omega?

Prima trăsătură profetică a cornului republican al fiarei din pământ a fost actul prin care, în 1789, a vorbit, aducând Constituția în vigoare. În 1798 (timpul sfârșitului, când cartea lui Daniel a fost desigilată), fiara din pământ avea să vorbească pentru prima dată ca a șasea împărăție a profeției biblice. 1798 a reprezentat începutul Statelor Unite ca a șasea împărăție a profeției biblice, iar vorbirea care a avut loc la începutul istoriei fiarei din pământ, în 1798, avea să tipifice ultima dată când a șasea împărăție va vorbi; iar acel timp este reprezentat ca glasul balaurului. Când luăm în considerare legile adoptate de cornul republican în Statele Unite în 1798, ar trebui să ne așteptăm să vedem o tipificare a legilor care vor fi adoptate în legătură cu legea duminicală, atunci când Statele Unite vor vorbi ca un balaur. Pe măsură ce analizăm următoarele patru legi, întreabă-te dacă cele patru legi adoptate în 1798 poartă semnătura profetică Alfa și Omega?

In 1798, the United States passed several significant laws known as the Alien and Sedition Acts. These acts were a series of four laws passed by the Federalist-controlled Congress and signed into law by President John Adams, the second president of the United States and former vice president of George Washington.

În 1798, Statele Unite au adoptat mai multe legi importante, cunoscute sub numele de Actele privind străinii și sedițiunea. Aceste acte au constituit o serie de patru legi adoptate de Congresul controlat de federaliști și promulgate de președintele John Adams, al doilea președinte al Statelor Unite și fost vicepreședinte în timpul președinției lui George Washington.

The Naturalization Act: This law extended the residency requirement for immigrants to become U.S. citizens from 5 to 14 years. It was aimed primarily at curbing the influence of recent immigrants, who were often aligned with the opposition party, the Democratic-Republicans.

Actul de naturalizare: Această lege a prelungit perioada de rezidență necesară imigranților pentru dobândirea cetățeniei Statelor Unite de la 5 la 14 ani. Ea avea ca scop principal restrângerea influenței imigranților recenți, care erau adesea aliniați cu partidul de opoziție, Democrații-Republicani.

The Alien Friends Act: This act authorized the president to deport non-citizens deemed to be a threat to the security of the United States during peacetime. It allowed the president to detain and deport any non-citizen he considered dangerous.

Legea Prietenilor Străini: Acest act îi conferea președintelui autoritatea de a expulza persoanele fără cetățenie americană socotite a reprezenta o amenințare la adresa securității Statelor Unite în timp de pace. El îi permitea președintelui să rețină și să expulzeze orice persoană fără cetățenie americană pe care o considera periculoasă.

The Alien Enemies Act: This law provided for the apprehension, restraint, and deportation of citizens from countries at war with the United States. It was enacted as a precaution during the tense atmosphere of the late 1790s.

Actul privind inamicii străini: Această lege prevedea arestarea, detenția și expulzarea cetățenilor din țări aflate în război cu Statele Unite. A fost adoptată ca măsură de precauție în contextul climatului tensionat de la sfârșitul anilor 1790.

The Sedition Act: This is the most controversial of the Alien and Sedition Acts. It made it a criminal offense to publish “false, scandalous, and malicious” writings against the government or its officials, with the intent to defame them or bring them into disrepute. Critics saw this as a direct attack on freedom of speech and the press.

Legea sedițiunii: Este cea mai controversată dintre Legile Străinilor și ale Sedițiunii. Ea a tipificat ca infracțiune publicarea de scrieri „false, scandaloase și răuvoitoare” împotriva guvernului sau a funcționarilor acestuia, cu intenția de a-i defăima ori de a-i discredita. Criticii au considerat aceasta un atac direct împotriva libertății de exprimare și a libertății presei.

The Alien and Sedition Acts were highly controversial and led to significant opposition from Democratic-Republicans, who believed these laws violated fundamental Constitutional rights and targeted their political party. They argued that the laws were an infringement on the First Amendment, which protects freedom of speech and the press. Eventually, these laws played a role in the election of 1800, when Thomas Jefferson and the Democratic-Republicans won the presidency and Congress, leading to the repeal of the Sedition Act.

Actele privind Străinii și Sedițiunea au fost extrem de controversate și au generat o opoziție semnificativă din partea Democraților-Republicani, care considerau că aceste legi încălcau drepturi constituționale fundamentale și vizau partidul lor politic. Ei au susținut că legile reprezentau o încălcare a Primului Amendament, care protejează libertatea de exprimare și libertatea presei. În cele din urmă, aceste legi au avut un rol în alegerile din 1800, când Thomas Jefferson și Democrații-Republicani au câștigat președinția și Congresul, ceea ce a condus la abrogarea Legii Sedițiunii.

The Democratic-Republican party believed these laws violated the fundamental rights upheld by the Constitution, and they also believed the laws were targeting the opposing political party. It matters not that these laws were repealed or later expired, the Alpha and Omega illustrates the end with the beginning. In the history where these laws were enacted or “spoke” into law the Federalist party was opposed by a party called Democrat-Republicans. The evolution of the Democrat-Republican party ultimately produces the Republican party. A political party primarily coalesced together based upon an anti-slavery position.

Partidul Democrat-Republican considera că aceste legi încălcau drepturile fundamentale garantate de Constituție și, de asemenea, considera că legile ținteau partidul politic advers. Nu are importanță faptul că aceste legi au fost abrogate sau au expirat ulterior; Alfa și Omega ilustrează sfârșitul prin început. În istoria în care aceste legi au fost adoptate sau "rostite" în lege, Partidului Federalist i se opunea un partid numit Democrat-Republicani. Evoluția Partidului Democrat-Republican produce, în cele din urmă, Partidul Republican. Un partid politic care s-a coagulat în principal în jurul unei poziții anti-sclavie.

The historians identify 1863 as the very center point of the civil war, a war which was premised upon the issue of slavery. 1863 is also a waymark for the new standard bearers of the Protestant horn, who then rejected the first time-prophecy given to Miller by angels (the prophecy of “seven times” from Leviticus twenty-six). Could it be a simple coincidence that the prophecy of the seven times just happens to be based upon the laws of slavery set forth in the previous chapter of Leviticus? The “curse” identified by the “seven times” was the promise that if the covenant laws of chapter twenty-five were to be disobeyed, Israel would then end its history by returning into the slavery it was taken out of when it began its journey at the Red Sea.

Istoricii identifică anul 1863 drept chiar punctul central al războiului civil, un război întemeiat pe problema sclaviei. 1863 este, de asemenea, un reper pentru noii purtători de stindard ai cornului protestant, care atunci au respins prima profeție de timp dată lui Miller de îngeri (profeția „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase). Să fie oare o simplă coincidență faptul că profeția celor șapte vremi se întemeiază tocmai pe legile sclaviei expuse în capitolul precedent al Leviticului? „Blestemul” identificat de „cele șapte vremi” era promisiunea că, dacă legile legământului din capitolul douăzeci și cinci aveau să fie nesocotite, Israel avea să-și încheie istoria întorcându-se în sclavia din care fusese scos când și-a început călătoria la Marea Roșie.

From 1798 to 1863 the political party that was the Democratic–Republican party went through a series of purges or shakings. From 1798 onward, and especially from August 11, 1840 onward through 1863 the Millerite movement went through a series of purges and shakings.

Între 1798 și 1863, partidul politic cunoscut drept Partidul Democrat-Republican a trecut printr-o serie de epurări sau zguduiri. Începând din 1798 și, în mod deosebit, de la 11 august 1840 și până în 1863, mișcarea millerită a trecut printr-o serie de epurări și zguduiri.

The Democratic-Republican Party, which was one of the early political parties in the United States, did not directly transform into the modern Republican Party as it exists today. Instead, it underwent a series of changes and splits over time, ultimately leading to the formation of several different political parties before the emergence of the Republican Party.

Partidul Democrat-Republican, care a fost unul dintre primele partide politice din Statele Unite ale Americii, nu s-a transformat în mod direct în Partidul Republican modern, așa cum există astăzi. În schimb, a trecut, de-a lungul timpului, printr-o serie de schimbări și sciziuni, ceea ce a dus, în cele din urmă, la formarea mai multor partide politice distincte, înainte de apariția Partidului Republican.

The Democratic-Republican Party, often associated with Thomas Jefferson and James Madison, was founded in the late 18th century as a response to the Federalist Party. The Democratic-Republicans favored a strict interpretation of the Constitution, states’ rights, and agrarian interests.

Partidul Democrat-Republican, adesea asociat cu Thomas Jefferson și James Madison, a fost fondat la sfârșitul secolului al XVIII-lea ca răspuns la Partidul Federalist. Democrații-Republicani au favorizat o interpretare strictă a Constituției, drepturile statelor și interesele agrare.

However, by the 1820s, the Democratic-Republican Party began to fracture along regional and ideological lines. The primary split occurred during the Era of Good Feelings (1817–1825), when there was a lack of strong opposition to James Monroe’s presidency. This period of political tranquility contributed to the decline of the Democratic-Republican Party. The party eventually split into several factions and evolved into the following political groups:

Totuși, până în anii 1820, Partidul Democrat-Republican a început să se fractureze pe linii regionale și ideologice. Sciziunea principală s-a produs în timpul Epocii Bunelor Sentimente (1817–1825), când lipsea o opoziție puternică la adresa președinției lui James Monroe. Această perioadă de liniște politică a contribuit la declinul Partidului Democrat-Republican. În cele din urmă, partidul s-a scindat în mai multe facțiuni și a evoluat în următoarele grupuri politice:

Democratic Party: The followers of Andrew Jackson, who became the seventh president in 1829, formed the Democratic Party. Jacksonian Democrats supported a strong executive branch, westward expansion, and a broader suffrage for white males.

Partidul Democrat: Urmașii lui Andrew Jackson, care a devenit al șaptelea președinte în 1829, au format Partidul Democrat. Democrații jacksonieni au susținut o ramură executivă puternică, expansiunea spre vest și lărgirea dreptului de vot pentru bărbații albi.

National Republican Party: This party emerged as a response to Andrew Jackson’s presidency and later merged with other anti-Jackson factions to become the Whig Party. The National Republicans were generally more supportive of a strong federal government and economic development.

Partidul Republican Național: Acest partid a apărut ca reacție la președinția lui Andrew Jackson și, ulterior, s-a contopit cu alte facțiuni anti-Jackson pentru a deveni Partidul Whig. Republicanii Naționali au fost, în general, mai favorabili unui guvern federal puternic și dezvoltării economice.

Anti-Masonic Party: This was a short-lived political party that emerged in the 1820s, primarily in response to concerns about the influence of the secretive Masonic fraternity. It absorbed some former Democratic-Republicans.

Partidul Antimasonic: Acesta a fost un partid politic de scurtă durată, care a luat naștere în anii 1820, în principal ca răspuns la preocupările privind influența fraternității masonice secrete. A absorbit o parte dintre foștii democrați-republicani.

The Whig Party: Formed in the 1830s, the Whigs included former National Republicans, Anti-Masons, and other opposition groups. They were characterized by their opposition to Jacksonian policies, support for a strong federal government, and promotion of industrial and economic development.

Partidul Whig: Constituit în anii 1830, whigii îi includeau pe foștii Republicani Naționali, Antimasoni și alte grupuri de opoziție. Ei se caracterizau prin opoziția față de politicile jacksoniene, susținerea unui guvern federal puternic și promovarea dezvoltării industriale și economice.

The modern Republican Party was founded in the 1850s as a direct response to the growing sectional tensions over slavery. It attracted former Whigs, anti-slavery Democrats, Free Soilers, and others who opposed the expansion of slavery into new territories. The first Republican presidential candidate, John C. Fremont, ran in the 1856 election, and the party’s first successful candidate, Abraham Lincoln, was elected in 1860. So, the Republican Party emerged separately from the Democratic-Republican tradition and had a distinct trajectory in American political history.

Partidul Republican modern a fost fondat în anii 1850 ca răspuns direct la tensiunile regionale tot mai accentuate privind sclavia. El a atras foști whigi, democrați anti-sclavie, Free Soilers și alți opozanți ai extinderii sclaviei în noile teritorii. Primul candidat republican la președinție, John C. Fremont, a candidat la alegerile din 1856, iar primul candidat victorios al partidului, Abraham Lincoln, a fost ales în 1860. Prin urmare, Partidul Republican a apărut independent de tradiția democrat-republicană și a urmat o traiectorie distinctă în istoria politică americană.

By 1860, the Republican party elected its first president. It was based upon a coalition of political parties that were opposed to slavery. In 1863 the Emancipation Proclamation “spoke” slavery out of existence. In 1863 the Republican horn, then represented by the Republican party “spoke” slavery out of existence, while the Protestant horn ceased to be a movement and became the Seventh-day Adventist church. The movement of the Millerites legally and officially ended in May of 1863, and in that year Moses’ oath, the prophecy of slavery was rejected. He that has an ear, let him hear.

Până în 1860, Partidul Republican își alesese primul președinte. El era întemeiat pe o coaliție de partide politice care se opuneau sclaviei. În 1863, Proclamația de Emancipare a "vorbit" sclavia din existență. În 1863, cornul republican, reprezentat atunci de Partidul Republican, a "vorbit" sclavia din existență, în timp ce cornul protestant a încetat să mai fie o mișcare și a devenit Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea. Mișcarea milleriților s-a încheiat, din punct de vedere legal și oficial, în mai 1863, iar în acel an jurământul lui Moise, profeția privitoare la sclavie, a fost respins. Cine are urechi de auzit, să audă.

At this point it might be informative to provide a brief overview of the “oath of Moses” as labelled by the prophet Daniel.

La acest punct, ar putea fi utilă o scurtă privire de ansamblu asupra „jurământului lui Moise”, așa cum îl numește profetul Daniel.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israel a încălcat legea Ta, abătându-se, ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-au revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în legea lui Moise, slujitorul lui Dumnezeu, fiindcă am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11.

William Miller who was guided by Gabriel and other angels as he studied the Word of God, was first led to the “seven times” of Leviticus twenty-six. Miller’s testimony is that in his study of the Bible, he began in the book of Genesis and therefore he obviously came to Leviticus well before he reached the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight and verse fourteen. He exclusively used the Bible and a Cruden’s concordance.

William Miller, care a fost călăuzit de Gabriel și de alți îngeri în timp ce studia Cuvântul lui Dumnezeu, a fost îndrumat mai întâi către „cele șapte timpuri” din Leviticul 26. Mărturia lui Miller este că, în studiul său al Bibliei, a început cu cartea Genezei și, prin urmare, în mod evident a ajuns la Leviticul cu mult înainte de a ajunge la cele două mii trei sute de ani din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece. El a folosit exclusiv Biblia și o concordanță a lui Cruden.

Cruden’s concordance has no references to the Hebrew or Greek words that were thereafter translated into the English of the King James Bible. Miller considered the “context” of the passage he was studying to guide his understanding of a word or passage of Scripture. When it came to his understanding of the “seven times” it is very simple to see the context for the “seven times” of chapter twenty-six of Leviticus is chapter twenty-five.

Concordanța lui Cruden nu oferă trimiteri la cuvintele ebraice sau grecești care au fost ulterior traduse în engleza Bibliei King James. Miller lua în considerare „contextul” pasajului pe care îl studia pentru a-și ghida înțelegerea unui cuvânt sau a unui pasaj din Scriptură. În ceea ce privește înțelegerea sa a „celor șapte vremi”, este lesne de observat că contextul pentru „cele șapte vremi” din capitolul douăzeci și șase din Levitic este capitolul douăzeci și cinci.

Chapter twenty-five outlines the resting of the land, the Jubilee and the rules of slavery. The rules of chapter twenty-five are part of “the law of Moses the servant of God” that produces a blessing if obeyed and a “curse” if disobeyed. In chapter twenty-six the curse of the “seven times” equates to twenty-five hundred and twenty years and is set forth in the obvious context of the rules of the land resting and the principles of slavery. In chapter twenty-six the punishment is called the “quarrel of my covenant.”

Capitolul douăzeci și cinci prezintă odihna pământului, Jubileul și rânduielile robiei. Rânduielile din capitolul douăzeci și cinci fac parte din „legea lui Moise, slujitorul lui Dumnezeu”, care aduce o binecuvântare dacă este păzită și un „blestem” dacă este încălcată. În capitolul douăzeci și șase, blestemul celor „de șapte ori” corespunde unui interval de două mii cinci sute douăzeci de ani și este prezentat în contextul evident al rânduielilor odihnei pământului și al principiilor robiei. În capitolul douăzeci și șase, pedeapsa este numită „cearta legământului meu”.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Atunci și Eu voi umbla împotriva voastră și vă voi pedepsi încă de șapte ori pentru păcatele voastre. Voi aduce peste voi sabia, care va răzbuna legământul Meu; și când vă veți strânge în cetățile voastre, voi trimite ciuma în mijlocul vostru; și veți fi dați în mâna vrăjmașului. Leviticul 26:24, 25.

In context the “covenant” that God has a “quarrel” over would be the covenant previously cited in chapter twenty-five. The punishment of the seven times is called the “quarrel of” God’s “covenant” and the “curse” attached to it is that Israel would be “delivered into the hand of their” enemies, and once in the enemies’ land, (as Daniel was) Israel would become the slaves of their enemies.

În context, „legământul” asupra căruia Dumnezeu are o „ceartă” ar fi legământul menționat anterior în capitolul douăzeci și cinci. Pedeapsa de șapte ori este numită „cearta” „legământului” lui Dumnezeu, iar „blestemul” atașat acesteia este că Israel ar fi „dat în mâna” vrăjmașilor săi și, odată ajuns în țara vrăjmașilor (așa cum a fost Daniel), Israel ar deveni robii vrăjmașilor săi.

When Moses recorded Leviticus twenty-six ancient Israel had just been delivered from the slavery of Egypt and the principles of slavery represented in chapter twenty-five would bring either a blessing or a curse. Ancient Israel never practiced the rules of the Jubilee and ultimately both the northern and southern kingdoms were scattered for “seven times” in fulfillment of what Daniel called the “curse of Moses.”

Când Moise a consemnat Leviticul 26, Israelul antic tocmai fusese izbăvit din robia Egiptului, iar principiile privitoare la robie, expuse în capitolul douăzeci și cinci, aveau să aducă fie binecuvântare, fie blestem. Israelul antic nu a practicat niciodată rânduielile Jubileului și, în cele din urmă, atât regatul de nord, cât și cel de sud au fost împrăștiate pentru „șapte vremi”, spre împlinirea a ceea ce Daniel a numit „blestemul lui Moise”.

The covenant relationship between God and Israel which had begun with their slavery in Egypt, ended with their slavery to Assyria and Babylon. The “seven times” against the northern kingdom ended in 1798, and “seven times” against the southern kingdom ended in 1844. The starting point for the two periods of seven times is marked in Isaiah chapter seven with a prophecy of sixty-five years that was proclaimed by Isaiah to king Ahaz of Judah in 742 BC.

Relația de legământ dintre Dumnezeu și Israel, care începuse odată cu robia lor în Egipt, s-a încheiat prin robia lor sub Asiria și Babilon. „Șapte vremuri” împotriva împărăției de nord s-au încheiat în 1798, iar „șapte vremuri” împotriva împărăției de sud s-au încheiat în 1844. Punctul de început al celor două perioade de „șapte vremuri” este marcat în Isaia, capitolul șapte, printr-o profeție de șaizeci și cinci de ani pe care Isaia a proclamat-o regelui Ahaz al lui Iuda în 742 î.Hr.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rezin; și într-un răstimp de șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Iar capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu credeți, negreșit nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

Isaiah had identified that “within” sixty-five years from the time when the prophecy was set forth in 742 BC, the northern kingdom would be broken. Nineteen years later in 723 BC the northern kingdom of Israel was taken into slavery by the king of Assyria and forty-six years later the king of Babylon took the southern kingdom of Judah into slavery in 677 BC. The prophecy of sixty-five years produces six historical waymarks. The first is 742 BC when the prediction is set forth. Nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom was taken into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the southern kingdom was taken into slavery by the Babylonians. The first twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC then ended in 1798. Then is 1844 the twenty-five hundred and twenty years that began in 677 BC concluded. From 1844, the prediction extended nineteen years to 1863 in order to complete the entire prophetic structure, for when the Alpha and Omega marked nineteen years to begin the prophetic structure there must be nineteen years to reach its end.

Isaia identificase faptul că "în decurs de" șaizeci și cinci de ani din momentul în care profeția a fost enunțată în 742 î.Hr., regatul de nord avea să fie sfărâmat. Nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., regatul de nord al lui Israel a fost dus în robie de către împăratul Asiriei, iar patruzeci și șase de ani mai târziu împăratul Babilonului a dus în robie regatul de sud, Iuda, în 677 î.Hr. Profeția celor șaizeci și cinci de ani stabilește șase repere istorice. Primul este anul 742 î.Hr., când predicția a fost enunțată. Nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., regatul de nord a fost dus în robie de către asirieni. Patruzeci și șase de ani mai târziu, în 677 î.Hr., regatul de sud a fost dus în robie de către babilonieni. Prima perioadă de două mii cinci sute douăzeci de ani, care a început în 723 î.Hr., s-a încheiat apoi în 1798. Apoi, în 1844, s-a încheiat perioada de două mii cinci sute douăzeci de ani care a început în 677 î.Hr. Din 1844, predicția s-a extins cu nouăsprezece ani, până în 1863, pentru a desăvârși întreaga structură profetică, căci atunci când Alfa și Omega a marcat nouăsprezece ani pentru a începe structura profetică, trebuie să existe nouăsprezece ani pentru a atinge sfârșitul ei.

Ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt and through disobedience both the northern and southern kingdoms were returned to slavery. The prophecies transcend from the prophetic history of ancient literal Israel to modern spiritual Israel and in so doing the theme of all the prophetic waymarks is slavery.

Vechiul Israel a fost izbăvit din robia Egiptului, iar prin neascultare atât împărăția de nord, cât și cea de sud au fost readuse în robie. Profețiile transcind din istoria profetică a vechiului Israel literal către Israelul spiritual modern și, în felul acesta, tema tuturor reperelor profetice este robia.

The prophecy in Isaiah seven was presented to the wicked king Ahaz by Isaiah in 742BC when an impending civil war between the north and south was being identified. The southern kingdom of Ahaz was the literal glorious land of ancient Israel. In 1798, the spiritual glorious land of Bible prophecy began to rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. When the seven times against the literal glorious land ended in 1844, there was, as in the history of king Ahaz an impending civil war. By 1844, the turmoil of political parties breaking apart and forming alliances had almost fully settled into two classes of political persuasions. In terms of slavery the Democrats were pro-slavery and the Republicans were anti-slavery. From 1798 to the beginning of the civil war in 1860 the process of developing two classes of political parties had been settled.

Profeția din Isaia, capitolul șapte, i-a fost prezentată regelui nelegiuit Ahaz de către Isaia în anul 742 î.Hr., când se identifica un război civil iminent între nord și sud. Regatul de sud al lui Ahaz era Țara Slăvită literală a vechiului Israel. În 1798, Țara Slăvită spirituală a profeției biblice a început să domnească drept a șasea împărăție a profeției biblice. Când cele șapte vremi împotriva Țării Slăvite literale s-au încheiat în 1844, a existat, ca și în istoria regelui Ahaz, un război civil iminent. Până în 1844, frământarea partidelor politice care se dezbinau și formau alianțe se așezase aproape pe deplin în două clase de orientări politice. În ceea ce privește sclavia, Democrații erau pro-sclavie, iar Republicanii anti-sclavie. Din 1798 până la începutul războiului civil, în 1860, procesul de formare a două clase de partide politice se statornicise.

Ahaz represented the literal glorious land and therefore typified the spiritual glorious land. The history of Ahaz typifies the prophetic history where the prophecy was proclaimed in 742 BC therefore typifies the history where the prophecy ended. In the beginning history the northern kingdom consisting of ten tribes had broken away from the other two tribes in protest against the divinely established government of the southern two tribes. The ten northern tribes had formed a confederacy with Syria, typifying the alliance between the southern confederacy and a power represented symbolically by Syria.

Ahaz a reprezentat Țara cea minunată în sens literal și, prin urmare, a prefigurat Țara cea minunată în sens spiritual. Istoria lui Ahaz prefigurează istoria profetică în care profeția a fost proclamată în anul 742 î.Hr.; prin urmare, ea prefigurează istoria în care profeția s-a încheiat. La începutul acelei istorii, împărăția de nord, alcătuită din zece seminții, se desprinsese de celelalte două seminții, în semn de protest față de ocârmuirea rânduită de Dumnezeu a celor două seminții din sud. Cele zece seminții din nord formaseră o confederație cu Siria, prefigurând alianța dintre confederația sudică și o putere reprezentată în chip simbolic de Siria.

This brief summary is identifying that the seven times of Leviticus twenty-six is a covenant promise that sets forth either a blessing for obedience or the “curse” of slavery for disobedience. The northern and southern kingdoms started together as one nation that was delivered out of slavery, only to be delivered back into slavery at their respective endings.

Acest scurt rezumat arată că formularea „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase este o promisiune de legământ care stipulează fie o binecuvântare pentru ascultare, fie „blestemul” robiei pentru neascultare. Regatul de Nord și Regatul de Sud au început împreună ca un singur popor care a fost scos din robie, numai pentru a fi redați robiei la sfârșiturile lor respective.

The sixty-five years at the ending of those prophecies of slavery concluded with spiritual Israel in the spiritual glorious land, at the very dead center of a civil war of the north against the south. The antagonists in the civil war was a kingdom that formed a confederacy and broke away from the divinely established government that was located in the opposing kingdom.

Cei șaizeci și cinci de ani ai finalului acelor profeții ale robiei s-au încheiat având Israelul spiritual în țara slăvită spirituală, chiar în epicentrul unui război civil al nordului împotriva sudului. Antagoniștii din războiul civil au fost un regat care a format o confederație și s-a desprins de cârmuirea rânduită de Dumnezeu, care se afla în regatul opus.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Republicanism was put through a process which produced two classes of political antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the practice of slavery lost the battle.

Începând cu 1798 și până la războiul civil, cornul Republicanismului a fost supus unui proces care a produs două clase de antagoniști politici care reprezintă cele două laturi ale problematicii sclaviei. Antagoniștii pro-sclavie care au căutat să continue practica sclaviei au pierdut bătălia.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Protestantism was put through a process which produced two classes of religious antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the original understanding of the prophecy of slavery lost the battle.

Din 1798 și până la războiul civil, cornul protestantismului a fost supus unui proces care a produs două clase de adversari religioși care reprezintă cele două laturi ale problematicii sclaviei. Adversarii pro-sclavie care au căutat să continue înțelegerea originară a profeției despre sclavie au pierdut bătălia.

In 1863 the horn of Republicanism succeeded in rejecting the practice of slavery.

În 1863, cornul republicanismului a reușit să respingă practica sclaviei.

In 1863 the horn of Protestantism succeeded in rejecting the prophecy of slavery.

În 1863, cornul Protestantismului a reușit să respingă profeția sclaviei.

In doing so they rejected the work of Miller, the Elijah for his time. In so doing they also rejected “the oath of Moses,” the foundation stone for their time. Moses and Elijah were then rejected, only to return on September 11, 2001.

Procedând astfel, ei au respins lucrarea lui Miller, Ilie al timpului său. Procedând astfel, au respins de asemenea „jurământul lui Moise”, piatra de temelie pentru timpul lor. Moise și Ilie au fost atunci respinși, numai pentru a reveni la 11 septembrie 2001.

Alpha and Omega, the wonderful linguist recorded His divine signature throughout the time prophecy of the “oath of Moses” that He himself proclaimed as Palmoni, the Wonderful Numberer. If ye will not believe, surely ye shall not be established.

Alfa și Omega, minunatul lingvist, Și-a înscris semnătura Sa divină de-a lungul profeției de timp a „jurământului lui Moise”, în care El Însuși S-a proclamat Palmoni, Minunatul Numărător. Dacă nu veți crede, negreșit nu veți fi întemeiați.

Back to Articles