Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Nine

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul nouă

Number Nine

Numărul nouă

Author

Jeff Pippenger

Published

December 11, 2025

Formats

PDF
Word

I have reached the point in this introduction to the book of Joel to briefly summarize some of the points from the first eight articles and identify what we should expect from the book of Joel now that we take it up more directly, and then of course what does that have to do with the battles of Raphia and Panium of Daniel 11:11–16?

Am ajuns, în această introducere la cartea lui Ioel, la momentul de a rezuma pe scurt câteva dintre punctele din primele opt articole și de a identifica la ce ar trebui să ne așteptăm de la cartea lui Ioel, acum când o abordăm mai direct, iar apoi, desigur, ce legătură are aceasta cu bătăliile de la Raphia și Panium din Daniel 11:11–16?

We have placed an emphasis upon the song of the vineyard for “experience” is represented by a “song” prophetically. One of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand as they sing the song of Moses and the Lamb, which is simply John’s way to represent Isaiah’s vineyard song. Every major prophet begins their books with condemnations against Israel for their rebellion, or you could say that every major prophet first sings the song of the vineyard. I contend that Joel’s song of the vineyard in chapter one is one of the most important revelations about the vineyard song. I could not say if I am correct or not, but the reason I am of this conviction is the prophetic connections that are symbolically represented in the book of Joel appear to be a key, or perhaps an axle for several spokes. Joel’s testimony not only connects with the other parallel lines, but it seems to set a point of reference, especially through the symbolism of the vineyard being destroyed in chapter one, and the next two chapters identifying both the image of the beast testing time in the United States and also the image of the beast testing time for the world. And it is all set within the context of a vineyard, and a vineyard isn’t a living vineyard—if it gets no rain.

Am pus accent pe cântarea viei, căci, în limbajul profetic, „experiența” este reprezentată printr-o „cântare”. Una dintre caracteristicile celor o sută patruzeci și patru de mii este că ei cântă cântarea lui Moise și a Mielului, care nu este decât modul în care Ioan reprezintă cântarea viei din Isaia. Fiecare profet major își începe cartea cu condamnări împotriva lui Israel pentru răzvrătirea lui, sau s-ar putea spune că fiecare profet major cântă mai întâi cântarea viei. Susțin că, în capitolul întâi al cărții lui Ioel, cântarea viei este una dintre cele mai importante descoperiri despre cântarea viei. Nu pot spune dacă am dreptate sau nu, dar motivul pentru care am această convingere este că legăturile profetice reprezentate simbolic în cartea lui Ioel par a fi o cheie, sau poate o axă pentru mai multe spițe. Mărturia lui Ioel nu doar că se leagă de celelalte linii paralele, ci pare să stabilească un punct de referință, mai ales prin simbolismul viei distruse din capitolul întâi, iar următoarele două capitole identifică atât timpul de încercare al chipului fiarei în Statele Unite, cât și timpul de încercare al chipului fiarei pentru lume. Și toate acestea sunt așezate în contextul unei vii, iar o vie nu este vie dacă nu primește ploaie.

We have also placed an emphasis on the prophetic period that is represented by the symbol of “how long?” I felt the necessity of reminding us of this previously established principle about “how long” to put an emphasis upon the “capstone” that was, and is also the foundation and corner stone. The final full development of the Midnight Cry message that is now under way is the “capstone.” Based upon the foundations that capstone is Miller’s jewels shining ten times brighter than in the beginning.

Am pus, de asemenea, accent pe perioada profetică reprezentată de simbolul „Până când?” Am simțit necesitatea de a ne reaminti acest principiu stabilit anterior despre „Până când”, pentru a pune accent pe „piatra de încoronare”, care a fost și este, de asemenea, temelia și piatra din capul unghiului. Dezvoltarea finală deplină a soliei Strigării de la miezul nopții, care este acum în desfășurare, este „piatra de încoronare”. Întemeiată pe temelii, acea piatră de încoronare constă din giuvaerurile lui Miller, care strălucesc de zece ori mai puternic decât la început.

Based upon God’s “marvelous works” the capstone is when His people transition from a Laodicean experience unto a Philadelphian experience, which is when those people become the 8th that is of the 7 and also when they transition from the church militant to the church triumphant. This transition is the capstone. The transition is accomplished when God’s people hear and see the “capstone” message and it is marvelous in their eyes. The capstone message is the climax for it brings together all of the symbolic “capstone” truths together. The message of “seven times” was Miller’s foundation stone, and it was to be the Millerite capstone. Pentecost was the capstone to the Pentecostal season, just as was the Midnight Cry the capstone of the Millerite movement of the first and second angels.

Pe temeiul „lucrărilor minunate” ale lui Dumnezeu, piatra de încheiere constă în trecerea poporului Său de la o experiență laodiceană la una filadelfiană, moment în care acel popor devine al optulea care este dintre cei șapte și, totodată, trece de la biserica luptătoare la biserica triumfătoare. Această trecere este piatra de încheiere. Trecerea se înfăptuiește când poporul lui Dumnezeu aude și vede solia „piatra de încheiere”, iar aceasta este minunată în ochii lor. Solia pietrei de încheiere este punctul culminant, căci adună laolaltă toate adevărurile simbolice ale „pietrei de încheiere”. Solia „de șapte ori” a fost piatra de temelie a lui Miller și trebuia să fie piatra de încheiere a milleriților. Cincizecimea a fost piatra de încheiere a perioadei penticostale, după cum Strigătul de la miezul nopții a fost piatra de încheiere a mișcării millerite a primei și a celei de-a doua solii îngerești.

As the climax or capstone of the 46-year period in which Christ built the Millerite temple of the first and second angels, the capstone was to become the foundation stone for Christ’s work of building the temple of the one hundred and forty-four thousand. That foundation stone was set up in 1844 as the light to lighten the path to heaven, and for this reason God’s people at the end of the world are to return to the “old paths” in order to find rest. If and when they return to the pioneer history of the Millerites, they find that the message of the Midnight Cry was the climax of the foundational history. The Midnight Cry was a manifestation of the outpouring of the Holy Spirit. When a soul returns to the “old paths” and finds the “bright light” that was set up at the beginning or foundational point of the path he finds the Midnight Cry, which Jeremiah identifies as “rest.”

În calitate de apogeu sau piatră de boltă a perioadei de patruzeci și șase de ani în care Hristos a zidit templul milerit al primului și al celui de-al doilea înger, piatra de boltă urma să devină piatra de temelie pentru lucrarea lui Hristos de zidire a templului celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea piatră de temelie a fost așezată în 1844 ca lumină care să lumineze calea spre cer, iar din acest motiv poporul lui Dumnezeu de la sfârșitul lumii trebuie să se întoarcă la "căile vechi" pentru a găsi odihnă. Dacă și când se întorc la istoria de pionierat a mileriților, ei descoperă că solia Strigării de la miezul nopții a fost apogeul istoriei de temelie. Strigarea de la miezul nopții a fost o manifestare a revărsării Duhului Sfânt. Când un suflet se întoarce la "căile vechi" și găsește "lumina strălucitoare" care a fost așezată la începutul sau la punctul de temelie al căii, el găsește Strigarea de la miezul nopții, pe care Ieremia o identifică drept "odihnă".

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> Aveau o lumină strălucitoare așezată în urma lor la începutul căii, despre care un înger mi-a spus că era „strigarea de la miezul nopții”. Această lumină strălucea de-a lungul întregii căi și le lumina pașii, ca să nu se poticnească.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> Dacă își țineau privirile ațintite asupra lui Isus, care era chiar înaintea lor, călăuzindu-i spre cetate, erau în siguranță. Dar curând unii au obosit și au spus că cetatea era foarte departe și că se așteptaseră să fi intrat în ea mai înainte. Atunci Isus îi încuraja ridicând slăvitul Său braț drept, iar din brațul Său ieșea o lumină care se unduia deasupra cetei advente, iar ei strigau: «Aleluia!» Alții, cu nechibzuință, au tăgăduit lumina din urma lor și au spus că nu Dumnezeu îi condusese până atât de departe. Lumina din urma lor s-a stins, lăsându-le picioarele în întuneric desăvârșit, și s-au poticnit și au pierdut din vedere ținta și pe Isus, și au căzut de pe cale în jos, în lumea întunecată și rea de dedesubt. Experiența creștină și învățăturile lui Ellen G. White, 57.

The capstone of Millerite history is the foundation stone for the history of the one hundred and forty-four thousand. From the beginning of the three angels in 1798 until the church triumphant is raised up in fulfillment of cleansing of the sanctuary at the Sunday law the path is illuminated with the message of the Midnight Cry, for the parable is about Adventism, and how God raises up a people to perfectly reflect His character as probation closes for mankind during the Sunday law crisis.

Piatra de boltă a istoriei millerite este piatra de temelie pentru istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. De la începutul soliei celor trei îngeri, în 1798, și până la ridicarea bisericii triumfătoare, în împlinirea curățirii sanctuarului, la legea duminicală, calea este luminată de solia Strigătului de la miezul nopții, căci pilda se referă la Adventism și la modul în care Dumnezeu ridică un popor care să reflecte în mod desăvârșit caracterul Său, pe măsură ce timpul de probă pentru omenire se încheie în timpul crizei legii duminicale.

On the path, Jesus is leading and He continues to lighten the path by raising His glorious right arm. There is therefore a bright light at the beginning of the path and a bright light leading to the end of the path. Jesus as Alpha and Omega illustrates the end with the beginning, so the light at both ends of the path is the message of the Midnight Cry.

Pe cale, Isus merge în frunte și continuă să lumineze calea, ridicându-Și slăvitul Său braț drept. Prin urmare, există o lumină strălucitoare la începutul căii și o lumină strălucitoare care conduce spre sfârșitul căii. Isus, ca Alfa și Omega, arată sfârșitul prin început; așadar, lumina de la ambele capete ale căii este solia Strigării de la miezul nopții.

The first angel arrived in 1798 and announced that the hour of His judgment had arrived, “Saying … the hour of his judgment is come.” The hour of judgment came in 1798 and when it began the marriage between Christ and His new bride—Philadelphian Millerite Adventism began. Christ was to be married on October 22, 1844 and from 1798 to 1844 the bride was made ready. The bride was Philadelphian, for there was no condemnation upon Christ’s bride, for she made herself ready—she was pure. The announcement of the judgment is the announcement of the marriage at the beginning in 1798 that arrived at the end in 1844.

Primul înger a sosit în 1798 și a anunțat că a venit ceasul judecății Sale, „zicând ... a venit ceasul judecății Lui”. Ceasul judecății a venit în 1798, iar odată cu începerea lui a început căsătoria dintre Hristos și noua Sa mireasă—adventismul millerit filadelfian. Hristos urma să Se căsătorească la 22 octombrie 1844, iar între 1798 și 1844 mireasa a fost pregătită. Mireasa era filadelfiană, căci nu era nicio condamnare asupra miresei lui Hristos, fiindcă ea însăși s-a pregătit—era curată. Vestirea judecății este vestirea căsătoriei de la început, în 1798, care a ajuns la sfârșit în 1844.

The foundational light and the capstone light for the Millerite movement was the message announcing the marriage—the message of the Midnight Cry. The Midnight Cry was the foundation and capstone of the history of the first and second angels as well as Millerite history and the capstone of Millerite history is the foundation stone of the history of the one hundred and forty-four thousand as well as being the capstone. The temple construction is finished when the capstone is placed and the work of placing that final “marvelous” stone began in July 2023.

Lumina de temelie și lumina de încununare pentru mișcarea millerită au fost solia care anunța nunta — solia Strigării de la miezul nopții. Strigarea de la miezul nopții a fost temelia și piatra de încununare a istoriei primului și a celui de-al doilea înger, precum și a istoriei millerite; iar piatra de încununare a istoriei millerite este piatra de temelie a istoriei celor o sută patruzeci și patru de mii, fiind totodată piatra de încununare. Construcția templului se desăvârșește atunci când este așezată piatra de încununare, iar lucrarea așezării acelei pietre finale „minunate” a început în iulie 2023.

There are various prophetic fulfillments that will make up the capstone, but the capstone also represents the climax of a message. Pentecost was the capstone of the message of the Pentecostal season, just as the light of the “seven times” that came through the pen of Hiram Edson in 1856, was the intended capstone to Miller’s message, for the first foundational truth Miller discovered was the “seven times.” In 1856, rejecting the new light of the capstone truth equated to choosing to die in the wilderness of Laodicea, as ancient Israel had done over a forty-year period. This identifies July of 2023 as 1856, the turning point from Philadelphia to Laodicea in Millerite history and the reversal from Laodicea unto Philadelphia in the history of the one hundred and forty-four thousand. Christ did not marry an impure woman in 1844, for she was Philadelphian and He will marry a bride from Philadelphia at the Sunday law. But first she must make herself ready. Are you ready?

Există diverse împliniri profetice care vor alcătui piatra de încheiere, însă piatra de încheiere reprezintă, de asemenea, culmea unui mesaj. Cincizecimea a fost piatra de încheiere a mesajului vremii Cincizecimii, după cum lumina „celor șapte vremi”, care a venit prin pana lui Hiram Edson în 1856, a fost piatra de încheiere intenționată a mesajului lui Miller, căci primul adevăr fundamental pe care Miller l-a descoperit a fost „șapte vremi”. În 1856, respingerea noii lumini a adevărului-piatră de încheiere echivala cu alegerea de a muri în pustia Laodiceei, așa cum făcuse Israelul din vechime pe parcursul unei perioade de patruzeci de ani. Aceasta identifică iulie 2023 ca fiind 1856, punctul de cotitură de la Filadelfia la Laodiceea în istoria millerită și inversarea de la Laodiceea la Filadelfia în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Hristos nu S-a căsătorit cu o femeie necurată în 1844, căci ea era filadelfiană, iar El Se va căsători cu o mireasă din Filadelfia la legea duminicală. Dar mai întâi ea trebuie să se pregătească. Ești pregătit?

> Fear not, little flock; for it is your Father’s good pleasure to give you the kingdom. Luke 12:32.

> Nu te teme, turmă mică; căci este buna plăcere a Tatălui vostru să vă dea Împărăția. Luca 12:32.

On October 22, 1844 the Lord married the bride He had made ready to follow Him into the history of the third angel, and all that the third angel represents, but by 1863 the history of the third angel was diverted into the wilderness of Laodicea. The history of 1844 unto 1863 represents the period of the third angel, thus providing an illustration of the foolish virgins in the time period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The virgins are wheat and tares who are being separated by messages typified by angels—for it is the angels that do the work of separating.

La 22 octombrie 1844, Domnul S-a căsătorit cu mireasa pe care o pregătise să-L urmeze în istoria îngerului al treilea și în tot ceea ce îngerul al treilea reprezintă, însă până în 1863 istoria îngerului al treilea fusese abătută în pustia Laodiceei. Istoria din 1844 până în 1863 reprezintă perioada îngerului al treilea, oferind astfel o ilustrare a fecioarelor neînțelepte în perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Fecioarele sunt grâu și neghină, care sunt despărțite prin solii tipificate de îngeri, căci îngerii sunt cei care săvârșesc lucrarea despărțirii.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his work. Awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal, or bind, the wheat for the heavenly garner. These things should engross the whole mind, the whole attention.’” Early Writings, 119.

> „Apoi am văzut pe al treilea înger. A zis îngerul meu însoțitor: «Înfricoșătoare este lucrarea lui. Cumplită este misiunea lui. El este îngerul care are să despartă grâul de neghină și să pecetluiască, sau să lege, grâul pentru grânarul ceresc. Aceste lucruri ar trebui să absoarbă întreaga minte, întreaga atenție.»” Early Writings, 119.

The three angel’s messages of Revelation fourteen are the latter rain message that divides and binds the two classes.

Soliile celor trei îngeri din Apocalipsa 14 sunt solia ploii târzii care desparte și leagă cele două clase.

> “To John were opened scenes of deep and thrilling interest in the experience of the church. He saw the position, dangers, conflicts, and final deliverance of the people of God. He records the closing messages which are to ripen the harvest of the earth, either as sheaves for the heavenly garner or as fagots for the fires of destruction. Subjects of vast importance were revealed to him, especially for the last church, that those who should turn from error to truth might be instructed concerning the perils and conflicts before them. None need be in darkness in regard to what is coming upon the earth.” The Great Controversy, 341.

> Lui Ioan i-au fost descoperite scene de adânc și mișcător interes din experiența bisericii. El a văzut poziția, pericolele, conflictele și eliberarea finală a poporului lui Dumnezeu. El consemnează mesajele de încheiere menite să coacă secerișul pământului, fie ca snopi pentru grânarul ceresc, fie ca mănunchiuri de vreascuri pentru focurile nimicirii. Subiecte de o importanță vastă i-au fost descoperite, îndeosebi pentru biserica de pe urmă, pentru ca aceia care aveau să se întoarcă de la rătăcire la adevăr să fie instruiți cu privire la primejdiile și conflictele dinaintea lor. Nimeni nu trebuie să rămână în întuneric cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Marea controversă, 341.

It is “words of truth” which in this generation are “the closing messages which are to ripen the harvest,” and which separate the two classes. That work is also the work of the “dirt brush man” from Miller’s dream.

Sunt „cuvinte ale adevărului” cele care, în această generație, constituie „soliile de închidere menite să coacă secerișul” și care despart cele două clase. Acea lucrare este, de asemenea, lucrarea „omului cu peria de gunoi” din visul lui Miller.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „A cărui lopată de vânturat este în mâna Sa, și El Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va aduna grâul în grânar.” Matei 3:12. Acesta a fost unul dintre momentele de curățire. Prin cuvintele adevărului, pleava era despărțită de grâu. Pentru că erau prea trufași și plini de îndreptățire de sine ca să primească mustrarea, prea iubitori de lume ca să accepte o viață de smerenie, mulți s-au întors de la Isus. Mulți fac încă același lucru. Sufletele sunt puse la încercare și astăzi, la fel cum au fost acei ucenici în sinagoga din Capernaum. Când adevărul ajunge la inimă, ei văd că viețile lor nu sunt în conformitate cu voia lui Dumnezeu. Văd nevoia unei schimbări în întregime în ei înșiși; dar nu sunt dispuși să ia asupra lor lucrarea lepădării de sine. De aceea se mânie când păcatele le sunt descoperite. Pleacă jigniți, întocmai cum ucenicii L-au părăsit pe Isus, murmurând: „Acesta este un cuvânt greu; cine poate să-l asculte?” Dorința veacurilor, 392.

Beginning at the great disappointment of 1844 the waymarks and transactions through to 1863 represent the history of 9/11 unto the Sunday law. Why is 1844 9/11 you ask?

Începând cu Marea Dezamăgire din 1844, jaloanele și evenimentele până în 1863 reprezintă istoria lui 9/11 până la legea duminicală. De ce este 1844 9/11, vă întrebați?

Sister White’s writings are clear that the third angel arrived on October 22, 1844, but also arrived in 1888 which typifies 9/11. More importantly all the prophets isolate the very history of 9/11 unto the Sunday law, so it is not the testimony of two or three, but the united testimony of every witness from God’s Word that 9/11 to the Sunday law is the period where “the effect of every vision” is accomplished.

Scrierile Sorei White arată limpede că îngerul al treilea a sosit la 22 octombrie 1844, dar a sosit și în 1888, care tipifică 9/11. Mai important, toți profeții delimitează chiar istoria de la 9/11 până la legea duminicală, astfel că nu este vorba de mărturia a doi sau trei, ci de mărturia unită a fiecărui martor din Cuvântul lui Dumnezeu că de la 9/11 până la legea duminicală este perioada în care „efectul fiecărei viziuni” se împlinește.

The history of the third angel’s arrival and conclusion was from 1844 to 1863 and represents the period of God’s marvelous works from 9/11 unto the Sunday law. That history is also represented by 1840 to 1844, and in that line 1840 is the alpha and 1844 the omega. In the line of 1844 to 1863, 1844 is the alpha and 1863 is the omega. 1844 is both alpha and omega.

Istoria sosirii și a încheierii celui de-al treilea înger s-a desfășurat între 1844 și 1863 și reprezintă perioada lucrărilor minunate ale lui Dumnezeu de la 9/11 până la legea duminicală. Acea istorie este, de asemenea, reprezentată de 1840 până în 1844, iar în acea linie 1840 este alfa, iar 1844 este omega. În linia 1844–1863, 1844 este alfa, iar 1863 este omega. 1844 este atât alfa, cât și omega.

The cross aligns with 1844, and the Alpha and Omega shed His blood at the cross. From 9/11 (1840) we find Revelation ten setting forth the history that begins with John eating the little book in 1840 and then the disappointment in his stomach in 1844. The eating is the beginning; the stomach marks the end. The last verse of chapter ten represents the history being repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Crucea corespunde anului 1844, iar Alfa și Omega Și-a vărsat Sângele Său pe cruce. Începând cu 9/11 (1840), Apocalipsa, capitolul zece, pune înainte istoria care începe cu Ioan mâncând cărțulica în 1840 și apoi cu dezamăgirea în pântecele lui în 1844. Mâncarea este începutul; pântecele marchează sfârșitul. Ultimul verset al capitolului zece reprezintă repetarea istoriei în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

> And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:10, 11.

> Și am luat cărticica din mâna îngerului și am mâncat-o; și era în gura mea dulce ca mierea; dar, îndată ce am mâncat-o, pântecele meu s-a amărât. Și mi-a zis: Trebuie să prorocești iarăși înaintea multor popoare, neamuri, limbi și împărați. Apocalipsa 10:10, 11.

Revelation chapter ten and Habakkuk chapter two represent two chapters that provide witness to the prophetic period of 1840 unto 1844. The history of 1844 unto 1863 begins at a waymark of disappointment, followed by a scattering that is followed by a gathering. In that period the prophetic history of Habakkuk’s two tables concludes when the second table was printed in 1849 and published abroad in 1850. The period of Habakkuk’s tables was from May of 1842 when the 1843 chart was published and the prophetic period ended where it began with the publication of one of Habakkuk’s two tables. The 1843 chart is the alpha and the 1850 chart is the omega.

Apocalipsa, capitolul zece, și Habacuc, capitolul doi, constituie două capitole care poartă mărturie despre perioada profetică 1840–1844. Istoria din 1844 până în 1863 începe la un reper al dezamăgirii, urmat de o împrăștiere, care este urmată de o adunare. În acea perioadă, istoria profetică a celor două tăblițe ale lui Habacuc se încheie atunci când a doua tăbliță a fost tipărită în 1849 și publicată pe larg în 1850. Perioada tăblițelor lui Habacuc a început în mai 1842, când a fost publicată planșa din 1843, iar perioada profetică s-a încheiat acolo unde începuse, prin publicarea uneia dintre cele două tăblițe ale lui Habacuc. Planșa din 1843 este alfa, iar planșa din 1850 este omega.

In 1856 Hiram Edson wrote a series of articles which took William Miller’s understanding of the “seven times” to a new level. Edson’s work was the omega of Miller’s work bringing Miller’s foundation truth to the position of a capstone which was intended to empower God’s people. Miller’s light on the “seven times” was the alpha and Edson’s light on the “seven times” was the omega.

În 1856, Hiram Edson a scris o serie de articole prin care a ridicat la un nou nivel înțelegerea lui William Miller cu privire la «cele șapte vremi». Lucrarea lui Edson a fost omega lucrării lui Miller, aducând adevărul de temelie al lui Miller la statutul de piatră de boltă, care era menită să împuternicească poporul lui Dumnezeu. Lumina lui Miller asupra «celor șapte vremi» a fost alfa, iar lumina lui Edson asupra «celor șapte vremi» a fost omega.

In 1863 the movement changed into the church which would ultimately bring about a movement from its own body, the same way that the Millerites came from Protestants, and just as the disciples came out of Judaism to Christianity and just as Joshua and Caleb came from the former covenant people who were destined to die in the wilderness.

În 1863, mișcarea s-a transformat în biserica care avea, în cele din urmă, să dea naștere unei mișcări ieșite din sânul ei, în același fel în care Milleriții au provenit din rândul protestanților, și după cum ucenicii au ieșit din iudaism, intrând în creștinism, și tot astfel cum Iosua și Caleb au venit din rândul poporului legământului de odinioară, sortit să moară în pustie.

In the very same history, (1844 to 1863) the Republican horn of the earth beast is going through a parallel struggle that ultimately breaks out into the Civil War which all historians agree reached its midpoint in 1863 with Lincoln’s Emancipation Proclamation. Lincoln represents the first Republican president, who took the oath of Presidency following the worst Democratic President in history up to that point. He was later assassinated. All these prophetic characteristics and others are repeated with the last Republican president.

În aceeași perioadă istorică (1844–1863), cornul republican al fiarei care se ridică din pământ trece printr-un conflict paralel care, în cele din urmă, degenerează în Războiul Civil, despre care toți istoricii sunt de acord că a atins punctul său median în 1863, odată cu Proclamația de emancipare a lui Lincoln. Lincoln reprezintă primul președinte republican, care a depus jurământul prezidențial după cel mai slab președinte democrat din istorie până la acel moment. El a fost ulterior asasinat. Toate aceste trăsături profetice, împreună cu altele, se repetă în cazul ultimului președinte republican.

1844 unto 1863 included a scattering and gathering. 1863 represents the Sunday law, so the scattering that took place in 1844 is the only scattering until 1863 when the Laodicean Seventh-day Adventists were scattered unto the wilderness of Laodicea. 1844 produced a scattering and 1863 produced a scattering, thus witnessing to the fact that the history is an identified prophetic symbol, for it begins with an alpha scattering in 1844 and ends with an omega scattering in 1863. The first scattering arrived on July 18, 2020 and the final omega scattering is fulfilled at the Sunday law.

Perioada din 1844 până în 1863 a inclus o risipire şi o strângere. 1863 reprezintă legea duminicală, astfel că risipirea care a avut loc în 1844 este singura risipire până în 1863, când adventiştii de ziua a şaptea laodiceeni au fost risipiţi în pustia Laodiceei. 1844 a produs o risipire, iar 1863 a produs o risipire, atestând astfel faptul că istoria este un simbol profetic identificat, căci ea începe cu o risipire alfa în 1844 şi se încheie cu o risipire omega în 1863. Prima risipire a sosit la 18 iulie 2020, iar risipirea omega finală se împlineşte la legea duminicală.

> “The time is coming when we shall be separated and scattered, and each one of us will have to stand without the privilege of communion with those of like precious faith; and how can you stand unless God is by your side, and you know that he is leading and guiding you?” Review and Herald, March 25, 1890.

> Se apropie timpul când vom fi despărțiți și risipiți, iar fiecare dintre noi va trebui să rămână în picioare fără privilegiul comuniunii cu cei de aceeași credință de preț; și cum vei putea rămâne în picioare dacă Dumnezeu nu este alături de tine și dacă nu știi că El te conduce și te călăuzește? Review and Herald, 25 martie 1890.

Its not enough for God to stand “by your side,” you must also “know that he is leading and guiding you.” This fact is a subject of prophecy represented by the various phrases based upon when “ye shall know the Lord.”

Nu este de ajuns ca Dumnezeu să stea „alături de tine”, ci trebuie, de asemenea, să „știi că El te conduce și te călăuzește”. Acest fapt este un subiect al profeției, reprezentat prin diversele formulări legate de momentul când „voi veți cunoaște pe Domnul”.

> And ye shall eat in plenty, and be satisfied, and praise the name of the Lord your God, that hath dealt wondrously with you: and my people shall never be ashamed. And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. … So shall ye know that I am the Lord your God dwelling in Zion, my holy mountain: then shall Jerusalem be holy, and there shall no strangers pass through her any more. Joel 2:26, 27, 3:17.

> Și veți mânca din belșug și vă veți sătura și veți lăuda Numele Domnului Dumnezeului vostru, care s-a purtat cu voi în chip minunat; și poporul Meu nu va fi de rușine în veci. Și veți cunoaște că Eu sunt în mijlocul lui Israel și că Eu sunt Domnul Dumnezeul vostru și nu este altul; și poporul Meu nu va fi de rușine în veci. ... Astfel veți cunoaște că Eu, Domnul Dumnezeul vostru, locuiesc în Sion, muntele Meu cel sfânt; atunci Ierusalimul va fi sfânt și niciun străin nu va mai trece prin el. Ioel 2:26, 27, 3:17.

When Jerusalem is holy, she is the church triumphant, for the church militant is defined is a church made up of wheat and tares, and when “no strangers pass through” “Jerusalem” “anymore” God’s people “shall know” “that he is leading and guiding.” They know, for they are those who have fulfilled the prayer of “seven times,” which includes confessing that God had not been leading you as a Laodicean, but when your change to a Philadelphian you will know “that he is leading and guiding” and that God is “in the midst of Israel.”

Când Ierusalimul este sfânt, ea este Biserica triumfătoare, căci Biserica luptătoare este definită ca o biserică alcătuită din grâu și neghină, iar când "nu mai trec străini prin" "Ierusalim" "de acum înainte", poporul lui Dumnezeu "va ști" "că El conduce și călăuzește." Ei știu, căci ei sunt aceia care au împlinit rugăciunea de "șapte ori", care include mărturisirea că Dumnezeu nu te-a călăuzit ca laodicean, dar când te vei preschimba într-un filadelfian vei ști "că El conduce și călăuzește" și că Dumnezeu este "în mijlocul lui Israel."

The alpha scattering (disappointment) of April 19 and the omega scattering (disappointment) of October 22 is marked by the first official publication after the great disappointment of October 22. Publishing is a prophetic marker in Millerite history and the prophetic history of the United States, so the first thing officially published after 1844 is a waymark of that history, and the waymark identifies a scattering.

Împrăștierea alfa (dezamăgire) din 19 aprilie și împrăștierea omega (dezamăgire) din 22 octombrie sunt marcate de prima publicare oficială de după marea dezamăgire din 22 octombrie. Publicarea este un reper profetic în istoria milleriților și în istoria profetică a Statelor Unite, astfel că primul lucru publicat oficial după 1844 este o bornă a acelei istorii, iar acea bornă identifică o împrăștiere.

## 1847—The Remnant Scattered Abroad

1847-Rămășița împrăștiată pretutindeni

> “A Word to the ‘Little Flock.’

> Un cuvânt către „Turma Mică”.

> “The following articles were written for The Day-Dawn, which has been published at Canandaigua, New York, by O. R. L. Crosier. But as that paper is not now published, and as we do not know as it will be published again, it is thought best by some of us in Maine, to have them given in this form. I wish to call the attention of the ‘little flock’ to those things which will very soon take place on this earth. . . .

> Următoarele articole au fost scrise pentru The Day-Dawn, care a fost publicată la Canandaigua, New York, de către O. R. L. Crosier. Dar, întrucât acea foaie nu mai este publicată acum și întrucât nu știm dacă va mai fi publicată, s-a socotit de către unii dintre noi din Maine că este cel mai bine ca ele să fie publicate în această formă. Doresc să atrag atenția „turmei mici” asupra acelor lucruri care foarte curând vor avea loc pe acest pământ. . . .

> “The reader will have observed that three communications from the pen of Mrs. E. G. White were included in A Word to the ‘Little Flock.’ . . .

> Cititorul va fi remarcat că trei comunicări ieșite de sub condeiul doamnei E. G. White au fost incluse în „Un cuvânt către «Mica Turmă»”…

> “The second communication from Mrs. White, found on pages 14–18, is an account of her first vision under the title, To the Remnant Scattered Abroad. This was written December 20, 1845, as a personal letter to Enoch Jacobs, and was first published by the recipient in The Day-Star of January 24, 1846. Then on April 6, 1846, it was reprinted in broadside form by James White and H. S. Gurney. The statement as it appears in A Word to the ‘Little Flock,’ with the exception of minor editorial changes and added scripture references, is identical with the full account of the vision as first printed.” James White, A Word to the ‘Little Flock’, 25.

> „A doua comunicare din partea doamnei White, care se găsește la paginile 14–18, este o relatare a primei ei viziuni, sub titlul Către rămășița împrăștiată pretutindeni. Aceasta a fost scrisă la 20 decembrie 1845, ca o scrisoare personală adresată lui Enoch Jacobs, și a fost publicată pentru prima dată de destinatar în The Day-Star din 24 ianuarie 1846. Apoi, la 6 aprilie 1846, a fost retipărită, sub formă de foaie volantă, de James White și H. S. Gurney. Declarația, așa cum apare în Un cuvânt către 'Mica Turmă', cu excepția unor modificări editoriale minore și a unor referințe biblice adăugate, este identică cu relatarea integrală a viziunii așa cum a fost tipărită pentru prima dată.” James White, Un cuvânt către 'Mica Turmă', 25.

1844 marks the arrival of an angel and a disappointment. In 1845 the first vision is written and it is published in 1846. The first vision is to “the remnant scattered abroad.” I doubt that the unmarried teenage prophetess knew when she wrote out her first vision that a prophetic characteristic of the “remnant” is that the remnant would of prophetic necessity need to be “scattered abroad,” as one of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand. In 1846 the Whites were married, thus changing Ellen’s last name to White. In the same year the Whites began to keep the seventh-day Sabbath. In 1846 the covenant is marked as finalized, the prophetic marriage that began in 1844 was consummated in 1846, and in 1847 the first official publication is printed and mailed.

1844 marchează venirea unui înger și o dezamăgire. În 1845 prima viziune este redactată, iar în 1846 este publicată. Prima viziune este adresată „rămășiței împrăștiate pretutindeni”. Mă îndoiesc că tânăra profetesă necăsătorită știa, când și-a scris prima viziune, că o caracteristică profetică a „rămășiței” este aceea că rămășița, prin necesitate profetică, trebuia să fie „împrăștiată pretutindeni”, ca una dintre caracteristicile celor o sută patruzeci și patru de mii. În 1846, Ellen și James White s-au căsătorit, schimbând astfel numele de familie al lui Ellen în White. În același an, soții White au început să păzească Sabatul zilei a șaptea. În 1846, legământul este marcat ca încheiat, căsătoria profetică începută în 1844 a fost consumată în 1846, iar în 1847 prima publicație oficială este tipărită și expediată.

## May, 1850

Mai 1850

> “DEAR READER—My object in this review has been to expose error by the light of sacred truth. . . .

> CITITORULE DRAG-Scopul meu în această examinare a fost să expun eroarea în lumina adevărului sacru. . . .

> “In presenting this little work to the scattered flock, I have discharged my duty to them, in this respect, and may God add his blessing. Amen.” James White, The Seventh-day Sabbath not Abolished, 2.

> "Prin prezentarea acestei mici lucrări către turma împrăștiată, mi-am îndeplinit datoria față de ei, în această privință, și fie ca Dumnezeu să adauge binecuvântarea Sa. Amin." James White, Sabatul zilei a șaptea nu a fost desființat, 2.

The publication by James White is identifying that his audience was still a scattered flock, but it is also the defense of the seventh-day Sabbath. This is the message of the third angel in its infancy in terms of Millerite Adventism understanding of the Sabbath and the third angel. It is published the same year the 1850 chart is published and together they represent the raising up of the Lord’s army for the approaching Sunday law crisis. Jesus always illustrates the end with the beginning and those who presented the message in 1844 who employed the 1843 chart, were typifying those who would present the message employing the 1850 chart. The beginning of the period of Habakkuk’s two tables, men were proclaiming the message of the hour in conjunction with Habakkuk’s table and in 1850 James White is presenting the message of the third angel along with the 1850 chart. The chart was made by Brother Nichols in the 1849 time period, a period of time when James and Ellen White were living with Brother Nichols. James White was directly associated with the 1850 chart’s production and in that year he began to proclaim the third angel’s message.

Publicația lui James White arată că publicul său era încă o turmă împrăștiată, dar este, de asemenea, o apărare a Sabatului zilei a șaptea. Aceasta reprezintă mesajul îngerului al treilea în faza sa incipientă, în cadrul înțelegerii adventismului millerit despre Sabat și despre al treilea înger. Ea este publicată în același an în care este publicată și planșa din 1850, iar împreună ele reprezintă ridicarea armatei Domnului pentru criza legii duminicale care se apropie. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar cei care au prezentat mesajul în 1844, folosind planșa din 1843, îi tipificau pe aceia care aveau să prezinte mesajul folosind planșa din 1850. La începutul perioadei celor două tăblițe ale lui Habacuc, oamenii proclamau mesajul vremii în legătură cu tăblița lui Habacuc, iar în 1850 James White prezintă mesajul îngerului al treilea împreună cu planșa din 1850. Planșa a fost realizată de fratele Nichols în perioada anului 1849, o perioadă în care James și Ellen White locuiau la fratele Nichols. James White a fost în mod direct asociat cu realizarea planșei din 1850, iar în acel an a început să proclame mesajul îngerului al treilea.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> La 23 septembrie [1850], Domnul mi-a arătat că Își întinsese mâna a doua oară ca să-Și dobândească rămășița poporului Său și că eforturile trebuie redublate în acest timp al strângerii. În timpul împrăștierii, Israel a fost lovit și sfâșiat; dar acum, în timpul strângerii, Dumnezeu Își va vindeca poporul și îi va lega rănile. În timpul împrăștierii, eforturile făcute pentru răspândirea adevărului au avut prea puțin efect, au împlinit prea puțin sau nimic; dar în timpul strângerii, când Dumnezeu Și-a întins mâna ca să-Și adune poporul, eforturile pentru răspândirea adevărului își vor atinge scopul rânduit. Toți ar trebui să fie uniți și plini de râvnă în lucrare. Am văzut că este o rușine ca cineva să se refere la timpul împrăștierii pentru exemple după care să ne călăuzim acum, în timpul strângerii; căci dacă Dumnezeu nu ar face acum pentru noi mai mult decât a făcut atunci, Israel nu ar fi niciodată adunat. Este la fel de necesar ca adevărul să fie publicat într-o foaie, pe cât este necesar să fie predicat. Review and Herald, 1 noiembrie 1850.

> “The view that the Lord ‘had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people,’ on page 74, refers only to the union and strength once existing among those looking for Christ, and to the fact that He had begun to unite and to raise up His people again.” Early Writings, 86.

> Viziunea potrivit căreia Domnul „Își întinsese mâna a doua oară ca să recupereze rămășița poporului Său”, de la pagina 74, se referă doar la unitatea și tăria care existaseră odinioară între cei care Îl așteptau pe Hristos și la faptul că El începuse din nou să-Și unească și să-Și ridice poporul. Early Writings, 86.

Sister White in Early Writings is commenting upon the passage from Review and Herald in connection with her employing the prophet Isaiah’s words when she said, “the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people.” He stretched out His hand in 1850. When He gathered those people into the Most Holy Place on October 22, 1844 it was at the conclusion of the scattering from 677 BC until October 22, 1844. Literal Judah residing in the literal glorious land were scattered for 2520 years in agreement with the “seven times” of Leviticus twenty-six in 677 BC. At the conclusion of the 2520 years spiritual Israel was gathered on October 22, 1844 and they were immediately scattered and the scattering concluded when the Lord stretches forth His hand a second time. He gathers them the second time in the passage to accomplish two things; to “bind up his people” and to “raise up” His people.

Sora White, în Early Writings, comentează pasajul din Review and Herald în legătură cu folosirea de către ea a cuvintelor prorocului Isaia, când a spus: „Domnul mi-a arătat că Și-a întins mâna a doua oară ca să recupereze rămășița poporului Său.” Și-a întins mâna în 1850. Când i-a adunat pe acei oameni în Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844, aceasta a fost la încheierea împrăștierii din 677 î.Hr. până la 22 octombrie 1844. Iuda literal, care locuia în țara slăvită literală, a fost împrăștiat timp de 2520 de ani, în conformitate cu „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, începând cu 677 î.Hr. La încheierea celor 2520 de ani, Israelul spiritual a fost adunat la 22 octombrie 1844 și a fost îndată împrăștiat, iar împrăștierea s-a încheiat când Domnul Își întinde mâna a doua oară. Îi adună a doua oară, în pasaj, pentru a împlini două lucruri: „să-Și lege laolaltă poporul” și „să-Și ridice” poporul.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> Apoi am văzut al treilea înger. Îngerul meu însoțitor a spus: „Înfricoșător este cuvântul lui, înspăimântătoare este misiunea lui. El este îngerul menit să despartă grâul de neghină și să pecetluiască sau să lege grâul pentru grânarul ceresc.” Aceste lucruri ar trebui să ocupe în întregime mintea și toată atenția. Din nou mi s-a arătat necesitatea ca aceia care cred că avem ultimul mesaj al milei să fie despărțiți de cei care zilnic primesc sau absorb o eroare nouă. Am văzut că nici tinerii, nici vârstnicii nu ar trebui să frecventeze adunările celor care sunt în eroare și în întuneric. Îngerul a spus: „Mintea să înceteze a mai stărui asupra lucrurilor de niciun folos.” Manuscript Releases, volumul 5, 425.

The second gathering that began in 1850 typified the sealing (binding) of God’s people as they are lifted up “raised” as an ensign. 1850 identifies when the Lord gathers the one hundred and forty-four thousand. Of prophetic necessity they must have been scattered prior to being gathered. Thus, “the three and a half days” of Revelation 11:11 which symbolize 1260, which is half of 2520 and represents the scattering that followed July 18, 2020. Revelation 11:11 is representing the second gathering of those who are to be the one hundred and forty-four thousand and the ensign that is lifted up to the nations as set forth in Isaiah 11:11!

A doua strângere care a început în 1850 prefigura pecetluirea (legarea) poporului lui Dumnezeu, pe măsură ce aceștia sunt înălțați „ridicați” ca un stindard. 1850 identifică momentul când Domnul îi strânge pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Din necesitate profetică, ei trebuie să fi fost risipiți înainte de a fi strânși. Astfel, „cele trei zile și jumătate” din Apocalipsa 11:11 simbolizează 1260, care este jumătate din 2520 și reprezintă risipirea ce a urmat după 18 iulie 2020. Apocalipsa 11:11 reprezintă a doua strângere a celor care urmează să fie cei o sută patruzeci și patru de mii și stindardul care este înălțat către neamuri, așa cum este înfățișat în Isaia 11:11!

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious.

> Și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Iesei, care va sta ca un stindard pentru popoare; la el vor căuta neamurile, iar odihna lui va fi slăvită.

> And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea.

> Și va fi, în ziua aceea, că Domnul Își va întinde mâna din nou, pentru a doua oară, ca să răscumpere rămășița poporului Său, care va mai rămâne, din Asiria, din Egipt, din Patros, din Cuș, din Elam, din Șinear, din Hamat și din ostroavele mării.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10, 11, 12.

> Și el va ridica un stindard pentru neamuri, va strânge pe izgoniții lui Israel și va aduna laolaltă pe cei împrăștiați ai lui Iuda din cele patru colțuri ale pământului. Isaia 11:10, 11, 12.

In 1850 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. In July of 2023 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. Both 1850 and July 2023 identify the gathering of “the remnant of his people” as Isaiah states in verse 11 of chapter 11. Verse 11 is sandwiched between verses ten and twelve, and both those verses identify the lifting up of the ensign to the world.

În 1850, Domnul Și-a întins mâna a doua oară ca să adune poporul care prezenta solia îngerului al treilea în legătură cu solia Strigătului de la miezul nopții, așa cum sunt reprezentate de cele două tăblițe ale lui Habacuc. În iulie 2023, Domnul Și-a întins mâna a doua oară ca să adune poporul care prezenta solia îngerului al treilea în legătură cu solia Strigătului de la miezul nopții, așa cum sunt reprezentate de cele două tăblițe ale lui Habacuc. Atât 1850, cât și iulie 2023 identifică adunarea „rămășiței poporului Său”, așa cum afirmă Isaia în versetul 11 din capitolul 11. Versetul 11 este încadrat între versetele zece și doisprezece, iar ambele versete identifică ridicarea stindardului înaintea lumii.

Each of the three verses are identifying the ensign, though the middle verse identifies them as the “remnant.” The remnant there is gathered a second time and the number of tribes who they are gathered from is eight. “8” represents not only those in the Noah’s ark that went from old world to the new world without seeing death, but “8” also represents those who are the 8th church that is of the seven. The two witnesses of Revelation 11:11 are those who have been resurrected. The number “8” is the symbol of the resurrection, a symbol of the one hundred and forty-four thousand, a symbol of baptism and a symbol of those who transition from Laodicea unto Philadelphia and become Isaiah’s ensign to the nations. The Lord stretches forth His hand a second time in 1850 to 1865 and again in July of 2023.

Fiecare dintre cele trei versete identifică stindardul, deși versetul din mijloc îi identifică drept „rămășița”. Rămășița de acolo este adunată a doua oară, iar numărul semințiilor din care sunt adunați este opt. „8” reprezintă nu doar pe cei din arca lui Noe care au trecut din vechea lume în lumea nouă fără a vedea moartea, ci „8” îi reprezintă și pe cei care sunt cea de-a opta biserică, care este a celor șapte. Cei doi martori din Apocalipsa 11:11 sunt aceia care au fost înviați. Numărul „8” este simbolul învierii, un simbol al celor o sută patruzeci și patru de mii, un simbol al botezului și un simbol al celor care trec de la Laodicea la Filadelfia și devin stindardul pentru neamuri din Isaia. Domnul Își întinde mâna a doua oară din 1850 până în 1865 și din nou în iulie 2023.

In 2023, there was new light upon the seven times just as there had been in 1856. The period of 1856 unto 1863 is representing the history of the one hundred and forty-four thousand when the Lord raises up His remnant people as an army.

În 2023, a fost lumină nouă cu privire la cele șapte vremuri, așa cum fusese și în 1856. Perioada din 1856 până în 1863 reprezintă istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, când Domnul Își ridică poporul Său, rămășița, ca o oaste.

Isaiah 11:11 aligns perfectly with Revelation 11:11 which aligns perfectly with Daniel 11:11. Isaiah and John are portraying an internal history and Daniel an external history. Daniel’s external line of 11:11 runs parallel with John’s internal line of 11:11 and Isaiah’s 11:11 presents the ensign of the internal line who calls God’s other flock out of the external line. Palmoni has tied these passages together into a nice bundle that could only be accomplished by the One who is Creator of all things.

Isaia 11:11 este în deplină concordanță cu Apocalipsa 11:11, care este în deplină concordanță cu Daniel 11:11. Isaia și Ioan prezintă o istorie internă, iar Daniel o istorie externă. Linia externă din Daniel 11:11 se desfășoară în paralel cu linia internă din Apocalipsa 11:11, iar Isaia 11:11 prezintă stindardul liniei interne, care cheamă cealaltă turmă a lui Dumnezeu să iasă din linia externă. Palmoni a legat aceste pasaje într-un mănunchi frumos, lucru care nu putea fi înfăptuit decât de Cel ce este Creatorul tuturor lucrurilor.

We will continue these things in the next article.

Vom continua cu acestea în articolul următor.

## Dialogue with Artificial Information:

Dialog cu informația artificială:

Does the math world find any significance in the number “11”?

Îi atribuie lumea matematicii vreo semnificație numărului „11”?

Yes, the number 11 holds several points of genuine mathematical interest and significance (beyond just being a prime number). Here are the main ones that mathematicians and math enthusiasts often highlight:

Da, numărul 11 prezintă mai multe aspecte de veritabil interes și semnificație matematică (dincolo de simplul fapt că este un număr prim). Iată-le pe cele principale, pe care matematicienii și pasionații de matematică le evidențiază adesea:

11 is fifth prime number, the smallest two-digit prime and the first prime that is a palindrome in base 10. “11” is the smallest repunit (a number consisting of repeated units that is a prime. It is the only two-digit prime where the two digits are the same. 11, 22, 33, 44 ect. Only works with “11.” “11” is a Mersenne prime exponent. The decimal expansion of 1/11 = 0.090909… has a repeating period of just 2, but 1/11 is famous in another way: the sequence of primes 11, 101, 1009, 10007, 100003, etc., shows up in discussions of primes in arithmetic progression. The dihedral group of order 22 (symmetries of a regular 11-gon) is notable because “11” is the smallest prime for which the dihedral group has a non-abelian center-free structure of interest in group theory. In theoretical physics (string theory / M-theory), the universe is often modeled in 11 spacetime dimensions, and physicists and mathematicians who work in that area frequently remark on 11’s appearance. “11” is the only palindromic prime with an even number of digits (all others with even digits greater than 2 are divisible by 11 and hence composite). This is a theorem in recreational number theory.

11 este al cincilea număr prim, cel mai mic prim de două cifre și primul număr prim care este palindrom în baza 10. „11” este cel mai mic repunit (un număr alcătuit din unități repetate) care este prim. Este singurul număr prim de două cifre ale cărui două cifre sunt identice. 11, 22, 33, 44 etc. Funcționează doar cu „11”. „11” este un exponent pentru un număr prim Mersenne. Dezvoltarea zecimală a lui 1/11 = 0,090909... are o perioadă de doar 2, dar 1/11 este celebru și într-un alt mod: șirul de numere prime 11, 101, 1009, 10007, 100003 etc., apare în discuțiile despre numere prime în progresie aritmetică. Grupul diedral de ordin 22 (simetriile unui unsprezecegon regulat) este notabil deoarece „11” este cel mai mic număr prim pentru care grupul diedral are o structură neabeliană lipsită de centru, de interes în teoria grupurilor. În fizica teoretică (teoria corzilor / M-teoria), universul este adesea modelat în 11 dimensiuni ale spațiu-timpului, iar fizicienii și matematicienii care lucrează în acel domeniu remarcă frecvent apariția lui 11. „11” este singurul număr prim palindrom cu un număr par de cifre (toate celelalte cu un număr par de cifre mai mare decât 2 sunt divizibile cu 11 și, prin urmare, compuse). Aceasta este o teoremă în teoria numerelor recreativă.

Bottom line:

Concluzie:

While “11” doesn’t have the same superstar status as π, e, or the golden ratio, it pops up repeatedly as the smallest or first example of many phenomena (first repunit prime, only even-digit palindromic prime, early appearance in many proofs and counterexamples, 11 dimensions in M-theory, etc.). So yes—the math world does consider 11 a significant number.

Deși „11” nu are același statut emblematic ca π, e sau raportul de aur, el apare în mod repetat ca cel mai mic ori cel dintâi exemplu al multor fenomene (primul număr prim repunit, singurul număr prim palindromic cu un număr par de cifre, apariție timpurie în multe demonstrații și contraexemple, 11 dimensiuni în teoria M etc.). Așadar, da — comunitatea matematică consideră 11 un număr semnificativ.

> “He who inspired the Word was the true expositor of the Word. Christ illustrated his teachings by calling the attention of his hearers to the simple laws of nature, and to the familiar objects which they daily saw and handled. Thus he led their minds from the natural to the spiritual. Many failed of grasping at once the meaning of his parables; but as they day by day came in contact with the objects with which the Great Teacher had associated spiritual truths, some discerned the lessons of divine truth he had sought to impress, and these were convinced of the truth of his mission and converted to the gospel.” Sabbath School Worker, December 1, 1909.

> Cel ce a inspirat Cuvântul a fost adevăratul tâlcuitor al Cuvântului. Hristos și-a ilustrat învățăturile atrăgând atenția ascultătorilor Săi asupra legilor simple ale naturii și asupra obiectelor familiare pe care le vedeau și le mânuiau zilnic. Astfel le-a călăuzit mințile de la natural la spiritual. Mulți nu au înțeles de îndată înțelesul pildelor Sale; dar, pe măsură ce, zi de zi, intrau în contact cu obiectele cu care Marele Învățător asociase adevăruri spirituale, unii au deslușit lecțiile adevărului divin pe care căutase să le întipărească, iar aceștia au fost convinși de adevărul misiunii Sale și s-au convertit la Evanghelie. Lucrătorul Școlii de Sabat, 1 decembrie 1909.

> “Leading thus from the natural to the spiritual kingdom, Christ’s parables are links in the chain of truth that unites man with God, and earth with heaven.” Christ’s Object Lessons, 17.

> "Călăuzind astfel de la împărăția naturală la cea spirituală, parabolele lui Hristos sunt verigi în lanțul adevărului care unește omul cu Dumnezeu și pământul cu cerul." Christ's Object Lessons, 17.

Back to Articles