Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-One

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană – Numărul douăzeci și unu

Number Twenty-One

Numărul douăzeci și unu

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2025

Formats

PDF
Word

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Daniel 12:11.

> Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și urâciunea pustiirii va fi așezată, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile. Daniel 12:11.

Since October 22, 1844, the application of prophetic time is no longer a correct application of prophecy, by those who might wish to rightly divide the word of truth. The period of 1290 years in verse eleven is to be applied as a symbolic period after 1844, and the application after 1844, or a period without the elements of “time,” must retain the foundational understanding of the truth, as it was understood before 1844. The 1290 represents a period of 30, followed by 1260. The understanding before 1844 was that the thirty years from 508 unto 538 represented a period of preparation for the antichrist to begin to rule from 538 unto 1798.

Începând cu 22 octombrie 1844, pentru cei care ar dori să împartă drept Cuvântul adevărului, aplicarea timpului profetic nu mai este o aplicare corectă a profeției. Perioada de 1290 de ani din versetul unsprezece trebuie aplicată ca o perioadă simbolică după 1844, iar aplicarea de după 1844, adică o perioadă lipsită de elementele de „timp”, trebuie să păstreze înțelegerea fundamentală a adevărului, așa cum a fost înțeleasă înainte de 1844. Cei 1290 reprezintă o perioadă de 30, urmată de 1260. Înțelegerea de dinainte de 1844 era că cei treizeci de ani de la 508 până la 538 reprezentau o perioadă de pregătire pentru ca antihristul să înceapă să domnească din 538 până la 1798.

The 30 years transition is the subject of Paul in 2 Thessalonians. Paul includes no reference to the element of “time,” but he identifies the prophetic characteristics of paganism giving way to papalism in those thirty years. Then the papal rule began. The historical understanding, absent any element of time, identifies the transition of the fourth kingdom of Bible prophecy unto the fifth kingdom, followed by the first of two papal blood baths, thus typifying the transition of the sixth kingdom unto the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet and the second papal blood bath.

Tranziția de treizeci de ani este subiectul tratat de Pavel în 2 Tesaloniceni. Pavel nu include nicio referire la elementul „timpului”, ci identifică trăsăturile profetice ale procesului prin care, în acei treizeci de ani, păgânismul cedează loc papalității. Apoi a început stăpânirea papală. Înțelegerea istorică, în absența oricărui element temporal, identifică tranziția de la a patra împărăție a profeției biblice la a cincea împărăție, urmată de prima dintre cele două băi de sânge papale, tipificând astfel tranziția celei de-a șasea împărății către tripla unire a balaurului, fiarei și proorocului mincinos și către a doua baie de sânge papală.

The thirty years preparation followed by a prophetic period is a primary symbol of God’s covenant with a chosen people. The transition of the two powers over the thirty years, that is followed by 1260 years of persecution aligns with Christ’s thirty years of preparation, followed by 1260 days of salvation. Antichrist’s thirty years preparation counterfeited Christ’s thirty years of preparation. The end of the thirty years identifies either the empowerment of Christ at His baptism, or the empowerment of the antichrist in 538. The empowerment of the antichrist came from the economic and military support that came from the previous kingdom, and the power poured out upon Christ came from the previous kingdom He left thirty years before.

Cei treizeci de ani de pregătire urmați de o perioadă profetică constituie un simbol de prim ordin al legământului lui Dumnezeu cu un popor ales. Tranziția celor două puteri de-a lungul celor treizeci de ani, urmată de 1260 de ani de persecuție, se aliniază cu cei treizeci de ani de pregătire ai lui Hristos, urmați de 1260 de zile de mântuire. Cei treizeci de ani de pregătire ai Antihristului au contrafăcut cei treizeci de ani de pregătire ai lui Hristos. Sfârșitul celor treizeci de ani identifică fie investirea cu putere a lui Hristos la botezul Său, fie investirea cu putere a Antihristului în anul 538. Investirea cu putere a Antihristului a provenit din sprijinul economic și militar venit din partea împărăției anterioare, iar puterea revărsată asupra lui Hristos a provenit din împărăția anterioară pe care El o părăsise cu treizeci de ani înainte.

The break in the two periods is marked by an empowerment, and the break in the two periods set forth by Abram and Paul is recognized by simple comparison. In Abram and Pauls’ thirty-year distinction, the preparation period was the first thirty years representing the covenant process, which empowered Abram’s descendants to fulfill the prophecy of bondage in Egypt. The four hundred and thirty years has a further symbolic division, for correctly applied the first two hundred and fifteen years is represented by God’s representative and Pharaoh. For Joseph and the first 215 years it was the good Pharaoh, and for Moses and the second 215 years it was the bad Pharaoh.

Ruptura dintre cele două perioade este marcată de o împuternicire, iar ruptura dintre cele două perioade expuse de Avram și Pavel se recunoaște printr-o simplă comparație. În deosebirea de treizeci de ani menționată la Avram și la Pavel, perioada de pregătire a fost cea a primilor treizeci de ani, reprezentând procesul legământului, care i-a împuternicit pe urmașii lui Avram să împlinească profeția robiei în Egipt. Cei patru sute treizeci de ani au o împărțire simbolică suplimentară; aplicată corect, primii două sute cincisprezece ani sunt reprezentați de reprezentantul lui Dumnezeu și de Faraon. Pentru Iosif și primii 215 ani a fost Faraonul cel bun, iar pentru Moise și al doilea segment de 215 ani a fost Faraonul cel rău.

That division identifies two periods of four generations. The first four generations can be laid over the second four generations line upon line, and in doing so, Joseph and Moses, a prophetic alpha and omega, interact with a alpha-good Pharaoh and an omega bad Pharaoh. There is great light to be derived from this parallel consideration, but I am simply identifying that Abram’s prediction of the fourth generation identifies two witnesses of the four generations in the 430 years. The twofold representation of four generations is found in the genealogies of Genesis four and five. When we consider Cain and Seth as the start of the listing of the blood lines, we find that there are eight generations from Seth to Noah, and that when divided in the middle there is a representation of two periods of four generations. This is recognized in the eight generational lines of both Seth and Cain.

Acea diviziune identifică două perioade a câte patru generații. Primele patru generații pot fi suprapuse peste celelalte patru, linie peste linie, și, procedând astfel, Iosif și Moise, ca alfa și omega profetice, interacționează cu un faraon alfa bun și un faraon omega rău. Din această considerare paralelă se poate dobândi multă lumină, dar mă limitez să arăt că predicția lui Avram cu privire la a patra generație identifică doi martori ai celor patru generații în cei 430 de ani. Reprezentarea dublă a patru generații se găsește în genealogiile din Geneza patru și cinci. Când îi considerăm pe Cain și pe Set drept începutul enumerării liniilor de sânge, constatăm că sunt opt generații de la Set până la Noe și că, atunci când acest șir este împărțit la mijloc, apare o reprezentare a două perioade de patru generații. Acest lucru este recunoscut în cele opt generații atât din linia lui Set, cât și din cea a lui Cain.

The genealogies in chapters four and five are represented with the conclusion of the lines, which is Noah. Noah is the symbol of God’s covenant with mankind as represented by the rainbow. Abram is the symbol of God’s covenant with a chosen people as represented by circumcision. Those two covenants are always tied together, and Genesis eleven, where we find the tower of Babel right after Noah’s flood, is where the genealogy that leads to Abram is set forth. In that passage it is ten generations, not eight. In the passage that leads to Abram and the passage that lead to Noah the Noachian and Abrahamic covenants are represented.

Genealogiile din capitolele patru și cinci sunt prezentate astfel încât aceste linii genealogice culminează în Noe. Noe este simbolul legământului lui Dumnezeu cu omenirea, reprezentat prin curcubeu. Avram este simbolul legământului lui Dumnezeu cu un popor ales, reprezentat prin tăierea împrejur. Aceste două legăminte sunt întotdeauna strâns legate, iar Geneza unsprezece, unde găsim turnul Babel imediat după potopul lui Noe, este locul în care este prezentată genealogia care duce la Avram. În acel pasaj sunt zece generații, nu opt. Atât în pasajul care duce la Avram, cât și în cel care duce la Noe, sunt reprezentate legămintele cu Noe și cu Avram.

In the passage from chapter eleven that addresses a chosen people we find two of those generations are laden with great light.

În pasajul din capitolul unsprezece care se adresează unui popor ales, constatăm că două dintre acele generații sunt încărcate de mare lumină.

> And Eber lived four and thirty years, and begat Peleg: And Eber lived after he begat Peleg four hundred and thirty years, and begat sons and daughters. And Peleg lived thirty years, and begat Reu. Genesis 11:16–19.

> Și Eber a trăit treizeci și patru de ani și l-a născut pe Peleg; și Eber a mai trăit, după ce l-a născut pe Peleg, patru sute treizeci de ani și a născut fii și fiice. Și Peleg a trăit treizeci de ani și l-a născut pe Reu. Geneza 11:16–19.

The reference to Eber is the first reference of the Hebrew word that is eventually identified as the Hebrew word “Hebrew.” In the genealogy of a chosen people, one of the ten descendants is named Hebrew, which is what the chosen people were to be known as. In three verses Eber and Peleg are used to mark the distinction of the chosen Hebrew race. Eber means “crossing over” or “the one who crosses over” and is the root of the word, “Hebrew.” Abram is a symbol of those who cross over from Babylon to the Promised Land. “Peleg” means “division” or “split,” as referenced in Genesis 10:25, where we are informed that in Peleg’s days the “earth was divided.”

Referirea la Eber constituie prima mențiune a termenului ebraic care, în cele din urmă, este identificat drept cuvântul ebraic „Evreu”. În genealogia unui popor ales, unul dintre cei zece descendenți poartă numele „Evreu”, denumirea sub care avea să fie cunoscut poporul ales. În trei versete, Eber și Peleg sunt folosiți pentru a marca deosebirea neamului evreiesc ales. „Eber” înseamnă „trecere” sau „cel care trece dincolo” și este rădăcina cuvântului „Evreu”. Abram este un simbol al celor care trec din Babilon în Țara Promisă. „Peleg” înseamnă „împărțire” sau „despărțire”, după cum se menționează în Geneza 10:25, unde suntem informați că în zilele lui Peleg „pământul a fost împărțit”.

Eber and Peleg represent a prophetic division for those who wish to rightly divide the word of truth. The genealogy of Noah produced two lines of eight, which represented two sets of four generations, as does the 430 years in Egypt. The genealogy of Genesis eleven is represented by ten, not eight, for it is the genealogy of a chosen people. The chosen people are divided into two groups of five, thus aligning with the parable of the ten virgins, which is the parable of God’s covenant people.

Eber și Peleg reprezintă o împărțire profetică pentru cei care doresc să împartă drept cuvântul adevărului. Genealogia lui Noe a dat naștere la două linii de câte opt, care reprezentau două seturi de câte patru generații, după cum o fac și cei 430 de ani în Egipt. Genealogia din Geneza capitolul unsprezece este reprezentată prin zece, nu prin opt, căci este genealogia unui popor ales. Poporul ales este împărțit în două grupuri de câte cinci, corespondând astfel pildei celor zece fecioare, care este pilda poporului legământului lui Dumnezeu.

In that chosen people genealogy, Peleg’s name and his historical fulfillment represent a division of two classes of wise or foolish virgins, at the very point in biblical history that the earth had been divided at the tower of Babel. In the list of ten, Peleg is number five, for that is the center of ten. Eber the Hebrew, typified by Abram represents a foolish virgin who crosses over and becomes a wise virgin, when the two classes are divided at the cry at midnight. Eber, the first Hebrew in name, represents Abram, the first Hebrew by covenant. When the Lord called Abram out of Babylon, it typified the message of the midnight cry, which is the empowerment of the second angel, who calls men and women out of Babylon.

În genealogia acelui popor ales, numele lui Peleg și împlinirea sa istorică reprezintă o separare în două clase de fecioare, înțelepte și neînțelepte, chiar în punctul din istoria biblică în care pământul fusese împărțit la Turnul Babel. În lista de zece, Peleg este numărul cinci, căci acesta este mijlocul celor zece. Eber, Evreul, tipificat de Avram, reprezintă o fecioară neînțeleaptă care trece de partea cealaltă și devine o fecioară înțeleaptă, atunci când cele două clase sunt despărțite la strigarea de la miezul nopții. Eber, cel dintâi evreu după nume, îl reprezintă pe Avram, cel dintâi evreu prin legământ. Când Domnul l-a chemat pe Avram afară din Babilon, aceasta a preînchipuit mesajul strigării de la miezul nopții, care este împuternicirea celui de-al doilea înger, ce cheamă bărbați și femei afară din Babilon.

The parable of the ten virgins is represented with Eber and Peleg representing a call to come out, just before the dividing line of Peleg closes the door of probation. In the prophetic relationship Eber lived 430 years after Peleg, who then lived 30 years. The first step of Abram’s threefold covenant was represented by Eber and Peleg. Abram, as Eber and Peleg as the dividing line between two classes. Paul’s addition to Abram’s prophecy is Peleg’s addition to Eber’s prophecy. Eber proclaimed 400 years, but Peleg identified 430 years. Peleg therefore represented Paul, and Paul’s addition of 30 years to the 400 years, and Paul’s ministry was to identify the Peleg of Bible prophecy. The “Peleg” of Bible prophecy that Paul identified represented the dividing of the nation from literal to spiritual.

Pilda celor zece fecioare este reprezentată prin Eber și Peleg, care reprezintă o chemare de a ieși afară, chiar înainte ca linia de despărțire a lui Peleg să închidă ușa timpului de probă. În raportul profetic, Eber a trăit 430 de ani după Peleg, care apoi a trăit 30 de ani. Primul pas al legământului în trei trepte al lui Avram a fost reprezentat de Eber și Peleg. Avram, ca Eber, iar Peleg ca linia de despărțire dintre două clase. Adăugarea lui Pavel la profeția lui Avram este adăugarea lui Peleg la profeția lui Eber. Eber a proclamat 400 de ani, dar Peleg a identificat 430 de ani. Peleg a reprezentat, așadar, pe Pavel și adăugarea lui Pavel de 30 de ani la cei 400 de ani. Iar slujirea lui Pavel a fost să identifice pe „Peleg”-ul profeției biblice. „Peleg”-ul profeției biblice pe care l-a identificat Pavel a reprezentat despărțirea națiunii de la literal la spiritual.

From Shem to Peleg is five descendants, and from Rue to Abram is five.

De la Sem până la Peleg sunt cinci descendenți, iar de la Reu până la Abram sunt cinci.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years. Genesis 15:13.

> Și i-a zis lui Avram: Să știi negreșit că sămânța ta va fi străină într-o țară care nu este a ei; le va sluji, iar ei o vor asupri patru sute de ani. Geneza 15:13.

> Now to Abraham and his seed were the promises made. He saith not, And to seeds, as of many; but as of one, And to thy seed, which is Christ. And this I say, that the covenant, that was confirmed before of God in Christ, the law, which was four hundred and thirty years after, cannot disannul, that it should make the promise of none effect. For if the inheritance be of the law, it is no more of promise: but God gave it to Abraham by promise. Galatians 3:16–18.

> Acum, lui Avraam și seminței lui i s-au făcut făgăduințele. El nu zice: și semințelor, ca și cum ar fi multe; ci ca despre una: și seminței tale, care este Hristos. Și aceasta spun: legământul mai dinainte întărit de Dumnezeu în Hristos nu poate fi desființat de Legea venită după patru sute treizeci de ani, ca să facă făgăduința zadarnică. Căci dacă moștenirea este din Lege, nu mai este din făgăduință; dar Dumnezeu i-a dăruit-o lui Avraam prin făgăduință. Galateni 3:16-18.

Thirty Years Old

În vârstă de treizeci de ani

Jesus was thirty when he began His ministry.

Iisus avea treizeci de ani când Și-a început slujirea Sa.

> And Jesus himself began to be about thirty years of age, being (as was supposed) the son of Joseph, which was the son of Heli. Luke 3:23.

> Și Isus însuși a început să fie pe la treizeci de ani, fiind (după cum se socotea) fiul lui Iosif, care era fiul lui Heli. Luca 3:23.

Joseph began to serve Pharaoh in Egypt when he was thirty years old.

Iosif a început să slujească Faraonului în Egipt când era în vârstă de treizeci de ani.

> And Joseph was thirty years old when he stood before Pharaoh king of Egypt. And Joseph went out from the presence of Pharaoh, and went throughout all the land of Egypt. Genesis 41:46.

> Și Iosif era în vârstă de treizeci de ani când s-a înfățișat înaintea lui Faraon, regele Egiptului. Și Iosif a ieșit dinaintea lui Faraon și a străbătut toată țara Egiptului. Geneza 41:46.

The prophet Ezekiel was thirty years old when he began his ministry, and his ministry lasted twenty-two years.

Prorocul Ezechiel avea treizeci de ani când și-a început slujirea, iar slujirea lui a durat douăzeci și doi de ani.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> Și a fost, în al treizecilea an, în a patra lună, în a cincea zi a lunii, pe când eram printre captivi la râul Chebar, că s-au deschis cerurile și am văzut vedenii ale lui Dumnezeu. Ezechiel 1:1.

Ezekiel has more historical references within his writings than any other prophet. There are thirteen direct references to ascertainable dates in the writings of Ezekiel, and unknowingly, the biblical scholars and historians confirm that his ministry spanned twenty-two years, though they know not that twenty-two is a symbol of the one hundred and forty-four thousand.

Ezechiel are, în scrierile sale, mai multe referințe istorice decât oricare alt profet. Există treisprezece referințe directe la momente cronologice ce pot fi stabilite cu precizie în scrierile lui Ezechiel, iar fără a-și da seama, exegeții și istoricii biblici confirmă că slujirea sa a durat douăzeci și doi de ani, neștiind că douăzeci și doi este un simbol al celor o sută patruzeci și patru de mii.

King David was thirty years old when he began to reign and he reigned for forty years.

Regele David avea treizeci de ani când a început să domnească și a domnit timp de patruzeci de ani.

> David was thirty years old when he began to reign, and he reigned forty years. In Hebron he reigned over Judah seven years and six months: and in Jerusalem he reigned thirty and three years over all Israel and Judah. 2 Samuel 5:4, 5.

> David avea treizeci de ani când a început să domnească și a domnit patruzeci de ani. La Hebron a domnit peste Iuda șapte ani și șase luni, iar la Ierusalim a domnit treizeci și trei de ani peste tot Israelul și Iuda. 2 Samuel 5:4, 5.

David’s forty-year reign is a symbolic number, and the period of 40 is like Abram and Paul’s 430 years, for the 40 years is divided into two parts (7 and a half and 33 years). The two periods of David’s forty-year reign, have an added prophetic enigma, for another biblical witness records those two periods as seven years and thirty-three years. What does the extra six months in Second Samuel represent, and how does 7.5 and 33 equal 40? There is an overlap of six months that must represent a prophetic truth.

Numărul de patruzeci de ani al domniei lui David are un caracter simbolic, iar perioada de patruzeci de ani este asemenea celor 430 de ani ai lui Avram și ai lui Pavel, căci cei patruzeci de ani sunt împărțiți în două părți (șapte ani și jumătate și treizeci și trei de ani). Cele două perioade ale domniei de patruzeci de ani a lui David poartă o enigmă profetică suplimentară, deoarece o altă mărturie biblică consemnează aceste două perioade ca șapte ani și treizeci și trei de ani. Ce reprezintă cele șase luni în plus din Cartea a Doua a lui Samuel și cum anume 7,5 și 33 însumează 40? Există o suprapunere de șase luni care trebuie să reprezinte un adevăr profetic.

> And the days that David reigned over Israel were forty years: seven years reigned he in Hebron, and thirty and three years reigned he in Jerusalem. 1 Kings 2:11.

> Iar zilele domniei lui David peste Israel au fost patruzeci de ani: șapte ani a domnit la Hebron și treizeci și trei de ani a domnit la Ierusalim. 1 Împărați 2:11.

22 is a symbolic number representing the combination of Divinity with humanity and Ezekiel’s ministry lasted twenty-two-years. Joseph’s fourteen years is divided into two periods of seven years, Christ’s covenant week divided into two equal 1260-day periods, and David’s forty year reign is broken into two periods, with an additional symbol connecting the two periods.

22 este un număr simbolic care reprezintă îmbinarea Divinității cu umanitatea, iar slujirea lui Ezechiel a durat douăzeci și doi de ani. Cei paisprezece ani ai lui Iosif sunt împărțiți în două perioade de câte șapte ani, săptămâna legământului lui Hristos este împărțită în două perioade egale de 1260 de zile, iar domnia de patruzeci de ani a lui David este împărțită în două perioade, cu un simbol suplimentar care face legătura între cele două perioade.

Jesus is the Prophet, the Priest and the King. In the latter days He will lift up His church triumphant as an ensign, and that church is represented by Christ, the prophet, priest and king who has combined His Divinity with men, represented by Ezekiel the prophet, Joseph the priest and David the king. The four symbols represent three worthies in the furnace that was heated seven times above normal, and then there appeared the fourth, and He was as the son of God. All the world was represented at the celebration of Nebuchadnezzar’s golden image, and they all saw the church triumphant made up of a human prophet, a human priest and a human king, sustained by the fourth Divine person.

Iisus este Prorocul, Preotul și Împăratul. În zilele de pe urmă El va înălța Biserica Sa triumfătoare drept stindard, iar acea Biserică este reprezentată de Hristos, Prorocul, Preotul și Împăratul, Cel ce Și-a unit Dumnezeirea Sa cu omenirea, reprezentată de Ezechiel, prorocul, de Iosif, preotul, și de David, împăratul. Cele patru simboluri îi reprezintă pe cei trei vrednici din cuptorul care a fost încălzit de șapte ori mai mult decât de obicei, iar apoi a apărut al patrulea, și El era ca Fiul lui Dumnezeu. Întreaga lume a fost reprezentată la sărbătoarea chipului de aur al lui Nabucodonosor, și toți au văzut Biserica triumfătoare alcătuită dintr-un proroc omenesc, un preot omenesc și un împărat omenesc, susținută de a patra Persoană Divină.

> “Satan has taken the world captive. He has introduced an idol sabbath, apparently giving to it great importance. He has stolen the homage of the Christian world away from the Sabbath of the Lord for this idol sabbath. The world bows to a tradition, a man-made commandment. As Nebuchadnezzar set up his golden image on the plain of Dura, and so exalted himself, so Satan exalts himself in this false sabbath, for which he has stolen the livery of heaven.” Review and Herald, March 8, 1898.

> Satana a luat lumea în robie. El a introdus un sabat idolatru, dându-i, în aparență, o mare importanță. El a furat închinarea lumii creștine de la Sabatul Domnului, în favoarea acestui sabat idolatru. Lumea se pleacă în fața unei tradiții, a unei porunci omenești. Așa cum Nebucadnețar și-a ridicat chipul de aur în câmpia Dura și s-a înălțat astfel pe sine, tot astfel Satana se înalță pe sine în acest sabat fals, pentru care a furat veșmântul cerului. Review and Herald, 8 martie 1898.

## The Number Four

Numărul patru

At the prophetic level, forty is a tithe of Abram’s four hundred, and four is a tithe of forty. Any prophetic characteristic that is found in the number four, must align with the symbolism of forty, which in turn must align with the symbolism of four hundred. In context, four often represents “worldwide,” a familiar understanding, but it also represents “a progression” and in some contexts a “progressive destruction.”

La nivel profetic, patruzeci este zecimea celor patru sute ale lui Avram, iar patru este zecimea din patruzeci. Orice caracteristică profetică ce se regăsește în numărul patru trebuie să corespundă simbolismului numărului patruzeci, care, la rândul său, trebuie să corespundă simbolismului numărului patru sute. În context, patru reprezintă adesea „la scară mondială”, o înțelegere familiară, dar reprezintă, de asemenea, „o progresie” și, în unele contexte, „o distrugere progresivă”.

The first four of the seven trumpets represent the progressive destruction of Western Rome. Eastern Rome in Constantinople ended in submission to the four Ottoman Sultans. Line upon line eastern and western Rome progressively disintegrated over four periods, represented by four trumpets, while also being brought down by Islam of the fifth and sixth trumpets. Together the two lines identify the fall of Rome over four generations of trumpets, while an escalating war with Islam leads to the ultimate demise when the four sultans of Islam take supremacy over the kingdom. The history of west and east began with the division of the Empire by Constantine in 330.

Primele patru dintre cele șapte trâmbițe reprezintă distrugerea progresivă a Romei Apusene. Roma Răsăriteană, la Constantinopol, și-a încheiat existența în supunere față de cei patru sultani otomani. Linie după linie, Roma Răsăriteană și Roma Apuseană s-au dezintegrat progresiv pe parcursul a patru perioade, reprezentate de patru trâmbițe, în același timp fiind doborâte de Islamul celei de-a cincea și al celei de-a șasea trâmbițe. Împreună, cele două linii identifică căderea Romei pe parcursul a patru generații de trâmbițe, în timp ce un război în escaladare cu Islamul conduce la pieirea finală, când cei patru sultani ai Islamului preiau supremația asupra împărăției. Istoria Apusului și a Răsăritului a început odată cu împărțirea Imperiului de către Constantin în anul 330.

The four trumpets of western Rome begin in 330, and the fifth and sixth trumpet represent the power that bring eastern Rome down, an eastern Rome also began in 330. Both eastern and western Rome contributed to the work of placing the papal power on the throne of the earth in 538, so the two lines of western and eastern typify the two horns of the United States, who places the papal power back on the throne at the Sunday law. Western Rome is the symbol of churchcraft in the prophetic relationship and eastern Rome is the symbol of statecraft.

Cele patru trâmbițe ale Romei apusene își au începutul în anul 330, iar a cincea și a șasea trâmbiță reprezintă puterea care doboară Roma răsăriteană; Roma răsăriteană a început, de asemenea, în 330. Atât Roma răsăriteană, cât și Roma apuseană au contribuit la lucrarea de a așeza puterea papală pe tronul pământului în anul 538, astfel că cele două linii, apuseană și răsăriteană, tipifică cele două coarne ale Statelor Unite, care readuc puterea papală pe tron la legea duminicală. Roma apuseană este simbolul puterii ecleziastice în raportul profetic, iar Roma răsăriteană este simbolul puterii statale.

Within the history of the fall of western and eastern Rome, the history of papal Rome is set forth. Beginning with the church of the disciples, represented by Ephesus, the first three churches lead to the fourth church, which is the papacy from 538 until 1798. In Revelation thirteen, the papacy is identified as ruling for 42 months, after its deadly wound of 1798 is healed at the Sunday law. “Time is no longer” after 1844, so the forty-two months are a symbol of the period of persecution from the Sunday law until Michael stands up. The pioneers understood the churches, seals and trumpets represented three lines of history that run parallel to one another. Laying the prophetic testimony of western Rome over the line of eastern Rome and the line of papal Rome is not a prophetic application which was employed by the Millerites, but the technique does not contradict any of their established understandings.

În contextul istoriei căderii Romei apusene și răsăritene, este prezentată istoria Romei papale. Începând cu biserica ucenicilor, reprezentată de Efes, primele trei biserici conduc către a patra biserică, care este papalitatea din 538 până în 1798. În Apocalipsa, capitolul treisprezece, papalitatea este identificată ca domnind timp de patruzeci și două de luni, după ce rana ei de moarte din 1798 este vindecată la momentul legii duminicale. „Timpul nu va mai fi” după 1844, astfel că cele patruzeci și două de luni sunt un simbol al perioadei de persecuție de la legea duminicală până când Mihail Se va ridica. Pionierii au înțeles că bisericile, pecețile și trâmbițele reprezentau trei linii ale istoriei care se desfășoară în paralel una cu alta. Suprapunerea mărturiei profetice a Romei apusene peste linia Romei răsăritene și peste linia Romei papale nu este o aplicație profetică folosită de milleriți, dar această tehnică nu contrazice niciuna dintre înțelegerile lor stabilite.

Line upon line, the first four trumpets are to be laid over the history represented by the fifth and sixth trumpets, and then the line of the first three churches that lead to the period of papal persecution represented by the fourth church. Four trumpets on the one line, four sultans on the second line, and four churches on the third line. The number “four” represents worldwide, but it also represents a progressive destruction of either a civil or religious power. What it represents is determined by context.

Linie după linie, primele patru trâmbițe trebuie suprapuse peste istoria reprezentată de trâmbițele a cincea și a șasea; la fel și linia primelor trei biserici, care duc la perioada persecuției papale, reprezentată de a patra biserică. Patru trâmbițe pe prima linie, patru sultani pe a doua linie și patru biserici pe a treia linie. Numărul „patru” reprezintă universalitatea, dar semnifică, de asemenea, o distrugere progresivă a unei puteri fie civile, fie religioase. Ceea ce semnifică este determinat de context.

At the Sunday law the papal power is restored. The first time the papacy was empowered there was a thirty-year period of preparation. In the first four churches, the fourth church is the papacy, and the first church was the disciples, represented as Ephesus. The first three generations of the Christian church led to the fourth church of Thyatira, that is represented by Jezebel. When you get to Thyatira, in 538, a Sunday law was enacted at the Counsel of Orleans, thus identifying the Sunday law in the United States, when the deadly wound of 1798 is healed.

La momentul legii duminicale, puterea papală este restaurată. Prima dată când papalitatea a primit putere, a existat o perioadă de treizeci de ani de pregătire. În cadrul primelor patru biserici, a patra biserică este papalitatea, iar prima biserică era cea a ucenicilor, reprezentată de Efes. Primele trei generații ale bisericii creștine au condus la a patra biserică, Tiatira, care este reprezentată de Izabela. Când se ajunge la Tiatira, în 538, o lege duminicală a fost promulgată la Conciliul de la Orleans, identificând astfel legea duminicală din Statele Unite, când rana de moarte din 1798 este vindecată.

The history from 1798, until the Sunday law in the United States is represented by the first four churches. The fourth church of Thyatira is the Sunday law, and the papal persecution which follows. The first church of Ephesus, the church who lost its first love, ended up at the conclusion of the four-step progressive destruction, at the Sunday law of Thyatira. The generation that leads to the Sunday law of Thyatira, is the third generation of Pergamos. Thyatira represents the Sunday law until the close of probation, and Pergamos represents the compromise of the third generation that prepares the way for Thyatira. The third generation of Pergamos, and the compromise it represents was first fulfilled in the time of Constantine, who passed the very first Sunday law in 321. The United States began as the lamb of Ephesus, but when it places Thyatira back on the throne, it speaks as a dragon.

Istoria de la anul 1798 până la legea duminicală în Statele Unite este reprezentată de primele patru biserici. A patra biserică, Tiatira, reprezintă legea duminicală și persecuția papală care urmează. Prima biserică, Efes, biserica ce și-a părăsit dragostea dintâi, a ajuns la concluzia distrugerii progresive în patru etape, la legea duminicală a Tiatirei. Generația care duce la legea duminicală a Tiatirei este a treia generație a Pergamului. Tiatira reprezintă legea duminicală până la închiderea timpului de probă, iar Pergam reprezintă compromisul celei de-a treia generații care pregătește calea pentru Tiatira. A treia generație a Pergamului, și compromisul pe care îl reprezintă, și-au avut prima împlinire în vremea lui Constantin, care a promulgat cea dintâi lege duminicală în anul 321. Statele Unite au început ca mielul Efesului, dar când o așază pe Tiatira din nou pe tron, vorbesc ca un balaur.

The progressive destruction of the United States is represented by the first four churches of Revelation. The progressive destruction of the sixth kingdom of Bible prophecy occurs over four generations that lead to the Sunday law, where the earth beast, speaks as a dragon. The final generation is represented by the dragon, that is a reptile, as in the Garden of Eden, and for this reason, both John the Baptist and Jesus called the last generation of ancient Israel, “a generation of vipers.”

Distrugerea progresivă a Statelor Unite este reprezentată de primele patru biserici ale Apocalipsei. Distrugerea progresivă a celui de-al șaselea regat al profeției biblice are loc de-a lungul a patru generații care duc la legea duminicală, în care fiara pământului vorbește ca un balaur. Ultima generație este reprezentată de balaur, care este o reptilă, ca în Grădina Edenului, și, din acest motiv, atât Ioan Botezătorul, cât și Isus au numit ultima generație a Israelului antic „o generație de vipere”.

The fourth and last generation is either the “chosen generation” representing the one hundred and forty-four thousand, or its counterpart, the generation of vipers. One class has formed the image of Christ, the other the image of the beast—the serpent. The generation of vipers is directly set forth, four times in God’s Word. The context at each reference is different.

A patra și ultima generație este fie „generația aleasă”, reprezentând pe cei o sută patruzeci și patru de mii, fie corespondentul ei, generația de vipere. Un grup a format chipul lui Hristos, celălalt chipul fiarei — al șarpelui. Generația de vipere este prezentată în mod direct, de patru ori, în Cuvântul lui Dumnezeu. Contextul fiecărei referințe este diferit.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Dar când a văzut pe mulți dintre Farisei și Saduchei venind la botezul lui, le-a zis: O, pui de năpârci, cine v-a învățat să fugiți de mânia viitoare? Matei 3:7.

If the “generation of vipers” were simply some derogatory remarks about a couple sects of people that John didn’t like, then there would be nothing to say about the expression. But every word is sacred within God’s Word, so John was assigning a specific label to the Sadducees and Pharisees. That label is defined prophetically by the context of the passage where it is expressed. In the passage John is identified as accomplishing his ministry, then the Sadducees and Pharisees enter the narrative. In the opening verses John is identified as Isaiah’s “voice in the wilderness.”

Dacă „neam de vipere” ar fi fost doar niște remarci depreciative despre câteva secte pe care Ioan nu le agrea, atunci nu ar fi nimic de spus despre această expresie. Dar fiecare cuvânt este sacru în Cuvântul lui Dumnezeu, astfel încât Ioan atribuia saducheilor și fariseilor un apelativ specific. Acest apelativ este definit profetic de contextul pericopei în care este rostit. În pericopă, Ioan este prezentat împlinindu-și slujirea, apoi saducheii și fariseii intră în narațiune. În versetele de deschidere, Ioan este identificat drept „glasul celui ce strigă în pustie” al lui Isaia.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand.

> În zilele acelea a venit Ioan Botezătorul, propovăduind în pustiul Iudeii și zicând: Pocăiți-vă, căci s-a apropiat Împărăția cerurilor.

> For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying,

> Căci acesta este cel despre care a vorbit proorocul Isaia, zicând:

> The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight.

> Glasul celui ce strigă în pustie: Pregătiţi calea Domnului, drepte faceţi cărările Lui.

> And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.

> Iar Ioan avea veșmânt din păr de cămilă și o cingătoare de piele în jurul mijlocului; iar hrana lui era lăcuste și miere sălbatică.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:2–7.

> Atunci au ieșit la el Ierusalimul, toată Iudeea și tot ținutul din împrejurimile Iordanului, și au fost botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Dar, văzând că mulți dintre farisei și saduchei veneau la botezul său, le-a zis: O, neam de vipere, cine v-a avertizat să fugiți de mânia ce are să vină? Matei 3:2-7.

The final generation of ancient Israel is labelled as “a generation of vipers,” by a prophet who came out of the wilderness. John is the prophet who fulfilled the role as Malachi’s messenger who prepared the way for the Messenger of the Covenant, who was also the voice in the wilderness identified by Isaiah.

Ultima generație a Israelului antic este numită „o generație de vipere” de către un profet venit din pustie. Ioan este profetul care a împlinit rolul de sol al lui Maleahi, pregătind calea pentru Solul Legământului; el a fost, de asemenea, glasul din pustie identificat de Isaia.

If we consider “leaves” as a symbol, we find that they represent “profession.” The first reference is with Adam and Eve, who covered their unrighteousness, with fig leaves. They had previously worn the garment of light, the garment of righteousness, but when that was gone, they realized they were naked Laodiceans, who think all they need to do is hide behind the “leaves of profession,” and everything will be OK. Further on in the passage, John speaks directly against the Laodicean Jews trusting in the bloodline of Abraham to save them, for their presumption was simply the empty leaves of profession. A person’s garments represent who they are.

Dacă privim „frunzele” ca simbol, constatăm că ele reprezintă „mărturisirea”. Prima referință este la Adam și Eva, care și-au acoperit nelegiuirea cu frunze de smochin. Mai înainte purtaseră veșmântul luminii, veșmântul dreptății; dar când acesta a dispărut, au înțeles că erau laodiceeni goi, care cred că tot ce au de făcut este să se ascundă în spatele „frunzelor mărturisirii” și că astfel totul va fi în regulă. Mai departe în pasaj, Ioan vorbește în mod direct împotriva evreilor laodiceeni care își pun încrederea în descendența din Avraam pentru a fi mântuiți, căci pretenția lor nu era decât frunzele goale ale mărturisirii. Veșmintele unei persoane reprezintă cine este ea.

Trees are a symbol of men and of kingdoms, and the fruit, the branch, the seed, the soil, the water, the root and obviously the leaves all represent specific prophetic symbols unto themselves, but each of those truths is connected to the other symbols represented in the various lines of prophecy that employ the prophetic symbols that go to make up a “tree.” Of course, the first prophetic symbolism of a tree is that it represents a life-or-death test.

Arborii sunt un simbol al oamenilor și al împărățiilor, iar rodul, ramura, sămânța, pământul, apa, rădăcina și, în mod evident, frunzele reprezintă fiecare, în sine, simboluri profetice specifice; însă fiecare dintre aceste adevăruri este legat de celelalte simboluri reprezentate în diferitele linii ale profeției care folosesc simbolurile profetice ce alcătuiesc un „arbore”. Desigur, prima semnificație profetică a unui arbore este aceea că el reprezintă o probă de viață și de moarte.

John’s message is represented by the clothes he wore, and the food he ate. Prophetic food, such as the manna at the beginning of ancient Israel, or the Bread of Heaven at the end; must be eaten. The food represents a prophetic testing message which must be eaten, for it is Christ’s flesh and His blood. The clothes John wore and the food he ate identifies the message, and messenger who prepared the way for Christ. John typifies the final messenger who prepares the way for Christ, who is the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple at the Sunday law. When that takes place, the foolish virgins, who are also Laodiceans and tares, represent the final fourth generation of those who profess to be the legitimate covenant people of Abraham, just as did the Pharisees and Sadducees, in the time when John appeared out of the wilderness.

Mesajul lui Ioan este reprezentat de îmbrăcămintea pe care o purta și de hrana pe care o mânca. Hrana profetică, precum mana la începutul vechiului Israel, sau Pâinea din cer la sfârșit, trebuie mâncată. Hrana reprezintă un mesaj profetic de încercare care trebuie mâncat, fiindcă este trupul lui Hristos și sângele Său. Îmbrăcămintea pe care o purta Ioan și hrana pe care o mânca identifică mesajul și pe solul care a pregătit calea pentru Hristos. Ioan tipifică solul final care pregătește calea pentru Hristos, Care este Solul Legământului, Care vine deodată la templul Său la legea duminicală. Când aceasta are loc, fecioarele neînțelepte, care sunt de asemenea laodiceeni și neghină, reprezintă generația a patra, finală, a celor care se declară a fi poporul de legământ legitim al lui Avraam, întocmai cum au făcut fariseii și saducheii în vremea când Ioan a apărut din pustie.

John wore camel hair, a leather girdle that included a harness attachment, such as farm animals have with a yoke. He ate, and therefore his message was of locusts, a premier symbol of Islam in the Scriptures, and he mixed his message of Islam, with the honey.

Ioan purta o haină din păr de cămilă, o cingătoare de piele care includea un accesoriu de ham, precum au animalele de tracțiune la jug. El a mâncat și, prin urmare, mesajul lui era despre lăcuste, un simbol de prim rang al Islamului în Scripturi, și și-a amestecat mesajul despre Islam cu mierea.

> And the house of Israel called the name thereof Manna: and it was like coriander seed, white; and the taste of it was like wafers made with honey. Exodus 16:31.

> Și casa lui Israel i-a pus numele Mană; ea era ca sămânța de coriandru, albă; iar gustul ei era ca al turtelor făcute cu miere. Exodul 16:31.

Manna is a symbol of God’s Word, and it tasted like honey, which the prophets identify as the taste of the message, they are represented as eating. John brought the message of Islam as represented by the locusts, and a girdle of camel leather and camel hair. The locusts and the camel are both symbols of Islam. That message of Islam was mixed with the enlightenment of God’s Word that is represented as “honey.”

Mana este un simbol al Cuvântului lui Dumnezeu și avea gust de miere, pe care profeții o identifică drept gustul mesajului pe care sunt reprezentați că îl mănâncă. Ioan a adus mesajul Islamului, așa cum este reprezentat prin lăcuste și printr-un brâu din piele de cămilă și păr de cămilă. Lăcustele și cămila sunt amândouă simboluri ale Islamului. Acel mesaj al Islamului era amestecat cu iluminarea Cuvântului lui Dumnezeu, care este reprezentată drept „miere”.

> Then said Jonathan, My father hath troubled the land: see, I pray you, how mine eyes have been enlightened, because I tasted a little of this honey. 1 Samuel 14:29.

> Atunci Ionatan a zis: Tatăl meu a tulburat țara: vedeți, vă rog, cum mi s-au luminat ochii, căci am gustat puțin din mierea aceasta. 1 Samuel 14:29.

John did not simply represent a message of Islam, but he came from the wilderness, as did Elijah, and John did not eat honey, he ate wild honey, for he, as with Christ, was not trained in the institutions of the day who had their own honey of a message, represented by the leaven of the Pharisees and Sadducees. John ate honey from the wilderness, for he was trained by the Holy Spirit outside the religious institutions of his day. The typical girdle of the time period contained a hinge mechanism that a person would tie their camel hair garment onto. The hinge represents John, who was the turning point from the earthly unto the heavenly sanctuary.

Ioan nu a reprezentat pur și simplu un mesaj al Islamului, ci a venit din pustie, așa cum a făcut-o și Ilie, iar Ioan nu a mâncat miere, ci a mâncat miere sălbatică, căci el, asemenea lui Hristos, nu a fost instruit în instituțiile vremii, care aveau propria lor "miere" de mesaj, reprezentată de aluatul fariseilor și al saducheilor. Ioan a mâncat miere din pustie, căci el a fost instruit de Duhul Sfânt în afara instituțiilor religioase ale vremii sale. Cingătoarea tipică a perioadei conținea un mecanism cu balama, de care cineva își lega haina din păr de cămilă. Balamaua îl reprezintă pe Ioan, care a fost punctul de cotitură de la sanctuarul pământesc la cel ceresc.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Profetul Ioan a fost veriga de legătură dintre cele două dispensații. Ca reprezentant al lui Dumnezeu, el s-a ridicat pentru a arăta relația Legii și a Profeților cu dispensația creștină. El era lumina mai mică, care avea să fie urmată de una mai mare. Mintea lui Ioan a fost luminată de Duhul Sfânt, pentru ca el să arunce lumină asupra poporului său; dar nicio altă lumină nu a strălucit vreodată și nici nu va străluci vreodată atât de limpede asupra omului căzut ca aceea care a emanat din învățătura și exemplul lui Isus. Hristos și misiunea Sa fuseseră numai vag înțelese, așa cum erau preînchipuite în jertfele umbroase. Nici măcar Ioan nu înțelesese pe deplin viața viitoare, nemuritoare, prin Mântuitorul.” The Desire of Ages, 220.

The hinge garment of John is introduced at the very point of Christ’s baptism, which was the turning point, represented by the place where John was baptizing. That place was named Bethabara meaning “ferry crossing,” and is the very place ancient Israel entered into the Promised Land as they came out of the wilderness, just as John had done.

Veșmântul-balama al lui Ioan este introdus chiar în momentul botezului lui Hristos, care a fost punctul de cotitură, reprezentat de locul unde Ioan boteza. Acel loc se numea Betabara, însemnând „trecere cu bacul”, și este chiar locul pe unde Israelul antic a intrat în Țara Făgăduinței, ieșind din pustie, întocmai cum făcuse și Ioan.

Of course, the movement of the one hundred and forty-four thousand are who John is representing, but we are simply pointing out that when Jesus was baptized, it was that generation that He and John called the “generation of vipers.” Jesus came to magnify God’s Ten Commandment law, and He inspired every word in the Bible, so when He calls the final generation of ancient Israel a generation of vipers, He knows full well that the second commandment identifies the judgment being accomplished in the third and fourth generations.

Desigur, mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii este cea pe care Ioan o reprezintă, dar nu facem decât să subliniem că, atunci când Isus a fost botezat, acea generație era cea pe care El și Ioan au numit-o „generație de vipere”. Isus a venit să înalțe Legea celor Zece Porunci a lui Dumnezeu, și El a insuflat fiecare cuvânt din Biblie, așadar, când numește ultima generație a Vechiului Israel o generație de vipere, El știe prea bine că a doua poruncă identifică judecata care se aduce la îndeplinire în a treia și a patra generație.

The third and fourth generations represent a progressive judgment that ends in the fourth generation, which is the generation of vipers. Christ baptism typifies 9/11. The Laodicean Seventh-day Adventist generation has been in its final generation since that time. John’s message to the Pharisees and Sadducees was the Laodicean message.

A treia și a patra generație reprezintă o judecată progresivă care se încheie în a patra generație, care este generația de vipere. Botezul lui Hristos prefigurează 9/11. Generația laodiceană a Adventiștilor de Ziua a Șaptea se află de atunci în ultima ei generație. Mesajul lui Ioan către farisei și saduchei a fost mesajul laodicean.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them,

> Dar când i-a văzut pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul lui, le-a zis:

> O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> O, neam de vipere, cine v-a avertizat să fugiți de mânia ce va să vină?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father:

> Aduceți deci roade vrednice de pocăință; și nu socotiți să ziceți în voi înșivă: «Îl avem pe Avraam drept tată».

> for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham.

> Căci vă spun că Dumnezeu poate din pietrele acestea să ridice fii lui Avraam.

> And now also the axe is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will throughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire.

> Și acum securea este pusă la rădăcina pomilor; așadar, tot pomul care nu aduce rod bun este tăiat și aruncat în foc. Eu, într-adevăr, vă botez cu apă spre pocăință; dar cel ce vine după mine este mai puternic decât mine, căruia nu sunt vrednic să-i port încălțămintea; el vă va boteza cu Duhul Sfânt și cu foc. Lopata de vânturat este în mâna lui; își va curăți cu desăvârșire aria și grâul îl va aduna în jitniță, iar pleava o va arde cu foc nestins.

> Then cometh Jesus from Galilee to Jordan unto John, to be baptized of him. Matthew 3:7–13.

> Atunci a venit Iisus din Galileea la Iordan, la Ioan, ca să fie botezat de el. Matei 3:7-13.

Jesus came from Galilee, which symbolizes a turning point in agreement with John’s girdle-hinge, and the meaning of Bethabara. John’s work of preparing the way, had then changed to Christ’s work of confirming the covenant. The thirty years of preparation was ended and the three and a half years before and after the cross began.

Iisus a venit din Galileea, care simbolizează un punct de cotitură, în consonanță cu balamaua cingătorii lui Ioan și cu semnificația Bethabara. Lucrarea lui Ioan de pregătire a căii se schimbase atunci în lucrarea lui Hristos de confirmare a legământului. Cei treizeci de ani de pregătire se încheiaseră, iar cei trei ani și jumătate de dinainte și de după cruce au început.

John’s message was a warning of the coming wrath at the destruction of Jerusalem, a destruction that also represents the end of the world and the seven last plagues. That warning message was set within the context of Islam, and it was delivered by a man who not only fulfilled Malachi’s messenger who prepares the way, and Isaiah’s voice in the wilderness, but also the message of Elijah, for John’s clothing paralleled Elijah’s just as John’s message paralleled Elijah’s.

Mesajul lui Ioan a fost un avertisment cu privire la mânia ce avea să vină odată cu distrugerea Ierusalimului, o distrugere care reprezintă de asemenea sfârșitul lumii și cele șapte ultime plăgi. Acest mesaj de avertizare a fost încadrat în contextul Islamului și a fost transmis de un om care nu doar că a împlinit profeția solului din Maleahi, celui ce pregătește calea, și a glasului celui ce strigă în pustie din Isaia, ci și solia lui Ilie, căci veșmântul lui Ioan era asemenea celui al lui Ilie, după cum și mesajul lui Ioan era asemenea mesajului lui Ilie.

> And he said unto them, What manner of man was he which came up to meet you, and told you these words? And they answered him, He was an hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins. And he said, It is Elijah the Tishbite. 2 Kings 1:7, 8.

> El le-a zis: Ce fel de om era acela care a ieșit în întâmpinarea voastră și v-a spus aceste cuvinte? Iar ei i-au răspuns: Era un om păros și încins cu o cingătoare de piele în jurul coapselor lui. El a zis: Acesta este Ilie Tișbitul. 2 Împărați 1:7, 8.

If they were to ask of John, and not of Elijah, “what manner of man was he?” they would be answered “a hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins.” The entire six-month ministry of John is represented in the passage where the final and fourth generation is specifically identified and defined. The Laodicean message unto them directly attacks the profession of being God’s covenant people, it warns them of the coming wrath as illustrated by an ax striking the roots of the trees. The message included that Christ would finish the testing process that began with John. Later in Matthew, Jesus also calls the Jews “a generation of vipers,” and He takes the thought up from John’s theme of cutting down a tree, and explains why.

Dacă ar fi întrebat despre Ioan, și nu despre Ilie, „ce fel de om era el?”, li s-ar fi răspuns: „un om păros, încins cu un brâu de piele în jurul șalelor”. Întreaga slujire de șase luni a lui Ioan este reprezentată în pasajul în care generația finală și a patra este identificată și definită în mod specific. Mesajul laodicean către ei atacă în mod direct pretenția de a fi poporul legământului lui Dumnezeu; îi avertizează cu privire la mânia ce vine, ilustrată printr-o secure care lovește rădăcinile pomilor. Mesajul includea faptul că Hristos avea să desăvârșească procesul de încercare care a început cu Ioan. Mai târziu, în Matei, Isus îi numește de asemenea pe iudei „o generație de vipere” și preia ideea din tema lui Ioan a tăierii pomului, și explică de ce.

> Either make the tree good, and his fruit good; or else make the tree corrupt, and his fruit corrupt: for the tree is known by his fruit. O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. A good man out of the good treasure of the heart bringeth forth good things: and an evil man out of the evil treasure bringeth forth evil things. But I say unto you, That every idle word that men shall speak, they shall give account thereof in the day of judgment. For by thy words thou shalt be justified, and by thy words thou shalt be condemned. Matthew 12:33–37.

> Ori faceți pomul bun și rodul lui bun; ori faceți pomul rău și rodul lui rău; căci pomul se cunoaște după rodul lui. Neam de vipere, cum puteți voi, fiind răi, să rostiți lucruri bune? Căci din prisosul inimii vorbește gura. Omul bun, din vistieria bună a inimii, scoate lucruri bune; iar omul rău, din vistieria rea, scoate lucruri rele. Dar vă spun că pentru orice cuvânt deșert pe care îl vor rosti oamenii, vor da socoteală de el în ziua judecății. Căci din cuvintele tale vei fi îndreptățit și din cuvintele tale vei fi osândit. Matei 12:33-37.

The day of judgment, according to the second commandment is in the fourth generation. The judgment is based upon the message we speak, and that message comes out of our hearts. It is the message we speak that identifies whether we are Peter’s “chosen generation” or a “generation of vipers.” Either class is manifested at the conclusion of a testing process where Christ, as the dirt brush man cleans His floor. As with the oil in the parable of the ten virgins, the message is represented either by an evil or a good heart. Christ’s reference adds that this generation of vipers, which is the fourth and final generation—seek after a sign, and the only sign they would be given was the sign of Jonah.

Potrivit celei de-a doua porunci, ziua judecății are loc în a patra generație. Judecata se întemeiază pe mesajul pe care îl rostim, iar acel mesaj izvorăște din inimile noastre. Mesajul pe care îl rostim este cel care arată dacă suntem „neamul ales” al lui Petru sau un „neam de vipere”. Ambele categorii se manifestă la încheierea unui proces de probare, în care Hristos, ca omul cu peria de murdărie, Își curăță podeaua. Așa cum este cu untdelemnul din pilda celor zece fecioare, mesajul este reprezentat fie de o inimă rea, fie de una bună. Cuvintele lui Hristos mai arată că acest neam de vipere, care este a patra și ultima generație, caută un semn, iar singurul semn care urma să le fie dat era semnul lui Iona.

> Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. The men of Nineveh shall rise in judgment with this generation, and shall condemn it: because they repented at the preaching of Jonas; and, behold, a greater than Jonas is here. The queen of the south shall rise up in the judgment with this generation, and shall condemn it: for she came from the uttermost parts of the earth to hear the wisdom of Solomon; and, behold, a greater than Solomon is here. Matthew 12:38–42.

> Atunci unii dintre cărturari și dintre farisei I-au răspuns, zicând: Învățătorule, am vrea să vedem un semn de la Tine. Iar El, răspunzând, le-a zis: Un neam rău și preacurvar caută un semn; și nu i se va da niciun semn, decât semnul prorocului Iona: căci, după cum Iona a fost trei zile și trei nopți în pântecele chitului, tot așa Fiul Omului va fi trei zile și trei nopți în inima pământului. Bărbații din Ninive se vor ridica la judecată împreună cu neamul acesta și îl vor osândi, pentru că s-au pocăit la propovăduirea lui Iona; și iată, aici este unul mai mare decât Iona. Regina de la miazăzi se va ridica la judecată împreună cu neamul acesta și îl va osândi, pentru că a venit de la marginile pământului ca să audă înțelepciunea lui Solomon; și iată, aici este unul mai mare decât Solomon. Matei 12:38-42.

Christ referenced the Jews as a generation of vipers, and He uses illustrations of judgment as the message of Jonah, and the message of the wisdom of Solomon. Jesus is identifying by context, and with two witnesses, that the generation of vipers is the fourth generation, for the fourth generation is where judgment is accomplished.

Hristos i-a numit pe iudei un neam de năpârci și folosește, ca ilustrații ale judecății, mesajul lui Iona și mesajul înțelepciunii lui Solomon. Isus identifică, din context și prin mărturia a doi martori, că neamul de năpârci este a patra generație, căci a patra generație este cea în care se împlinește judecata.

The one hundred and forty-four thousand are the ensign, or the sign of the latter days, as is the law of God, and the Sabbath. The sign of Jonah is the sign of the resurrection, which for the Jews in Christ’s day and age was His baptism, when the Holy Spirit descended, represented as a dove. Jonah means “dove.” Jonah, John the Revelator, Daniel, Joseph and Lazarus represent the one hundred and forty-four thousand, who are resurrected from being dead in the street for three and a half days. At that point they are to transition from Laodiceans unto Philadelphians, thus becoming the eighth that is of the seven. Jonah represents baptism, for he was cast into the water and symbolically died when he was eaten by the whale. He was thereafter resurrected, as was John, when he was taken out of the boiling oil, and as was Daniel when he was taken out of the lion’s den, and as was Joseph, when he was taken out of the pit, as was Lazarus, the sealing miracle in the time of Christ. The Jews could not see the sign of Jonah, as represented by Christ’s resurrection any clearer than Adventism sees the sign of 9/11, which is the sign of Jonah.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt stindardul, sau semnul zilelor de pe urmă, așa cum sunt și Legea lui Dumnezeu și Sabatul. Semnul lui Iona este semnul învierii, care pentru iudeii din vremea lui Hristos a fost botezul Său, când Duhul Sfânt S-a coborât, sub chip de porumbel. Iona înseamnă „porumbel”. Iona, Ioan, autorul Apocalipsei, Daniel, Iosif și Lazăr îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt înviați după ce au fost morți pe stradă timp de trei zile și jumătate. În acel moment ei urmează să treacă de la starea de laodiceeni la cea de filadelfieni, devenind astfel al optulea, care este dintre cei șapte. Iona reprezintă botezul, căci a fost aruncat în apă și a murit simbolic atunci când a fost înghițit de o balenă. După aceea a fost înviat, la fel ca Ioan, când a fost scos din untdelemn clocotit, și ca Daniel, când a fost scos din groapa cu lei, și ca Iosif, când a fost scos din groapă, și ca Lazăr, minunea pecetluirii din vremea lui Hristos. Iudeii nu au putut vedea semnul lui Iona, așa cum era reprezentat de învierea lui Hristos, cu nimic mai limpede decât vede Adventismul semnul de la 11 septembrie, care este semnul lui Iona.

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste teme în articolul următor.

> “The burden of the warning now to come to the people of God, nigh and afar off, is the third angel’s message. And those who are seeking to understand this message will not be led by the Lord to make an application of the Word that will undermine the foundation and remove the pillars of the faith that has made Seventh-day Adventists what they are today. The truths that have been unfolding in their order, as we have advanced along the line of prophecy revealed in the Word of God, are truth, sacred, eternal truth today. Those who passed over the ground step by step in the past history of our experience, seeing the chain of truth in the prophecies, were prepared to accept and obey every ray of light. They were praying, fasting, searching, digging for the truth as for hidden treasures, and the Holy Spirit, we know, was teaching and guiding us. Many theories were advanced, bearing a semblance of truth, but so mingled with misinterpreted and misapplied scriptures, that they led to dangerous errors. Very well do we know how every point of truth was established, and the seal set upon it by the Holy Spirit of God. And all the time voices were heard, ‘Here is the truth,’ ‘I have the truth; follow me.’ But the warnings came, ‘Go not ye after them. I have not sent them, but they ran.’ (See Jeremiah 23:21.)

> Povara avertizării care urmează acum să vină asupra poporului lui Dumnezeu, de aproape și de departe, este solia îngerului al treilea. Iar cei care caută să înțeleagă această solie nu vor fi călăuziți de Domnul să facă o aplicare a Cuvântului care să submineze temelia și să înlăture stâlpii credinței care i-au făcut pe Adventiștii de Ziua a Șaptea ceea ce sunt astăzi. Adevărurile care s-au desfășurat în ordinea lor, pe măsură ce am înaintat de-a lungul liniei profeției descoperite în Cuvântul lui Dumnezeu, sunt și astăzi adevăr, adevăr sacru, veșnic. Cei care au parcurs terenul pas cu pas în istoria trecută a experienței noastre, văzând lanțul adevărului în profețiile, erau pregătiți să primească și să asculte de fiecare rază de lumină. Se rugau, posteau, cercetau, săpau după adevăr ca după comori ascunse, iar Duhul Sfânt, știm, ne învăța și ne călăuzea. Multe teorii au fost avansate, purtând o aparență de adevăr, dar atât de amestecate cu pasaje din Scriptură răstălmăcite și aplicate greșit, încât au condus la erori primejdioase. Prea bine știm cum a fost statornicit fiecare punct de adevăr și cum Duhul Sfânt al lui Dumnezeu a pus pecetea asupra lui. Și tot timpul se auzeau voci: „Aici este adevărul”, „Eu am adevărul; urmați-mă.” Dar au venit avertizările: „Nu mergeți după ei. Eu nu i-am trimis, dar au alergat.” (Vezi Ieremia 23:21.)

> “The leadings of the Lord were marked, and most wonderful were His revelations of what is truth. Point after point was established by the Lord God of heaven. That which was truth then, is truth today. But the voices do not cease to be heard—‘This is truth. I have new light.’ But these new lights in prophetic lines are manifest in misapplying the Word and setting the people of God adrift without an anchor to hold them. If the student of the Word would take the truths which God has revealed in the leadings of His people, and appropriate these truths, digest them, and bring them into their practical life, they would then be living channels of light. But those who have set themselves to study out new theories, have a mixture of truth and error combined, and after trying to make these things prominent, have demonstrated that they have not kindled their taper from the divine altar, and it has gone out in darkness.” Selected Messages, book 2, 103, 104.

> Călăuzirile Domnului au fost evidente, iar descoperirile Sale privitoare la ceea ce este adevărul au fost cu totul minunate. Punct după punct a fost statornicit de Domnul Dumnezeu al cerului. Ceea ce era adevăr atunci este adevăr și astăzi. Dar vocile nu încetează să se audă: „Acesta este adevărul. Am o lumină nouă.” Însă aceste lumini noi pe linii profetice se manifestă prin aplicarea greșită a Cuvântului și prin a lăsa poporul lui Dumnezeu în derivă, fără o ancoră care să-i țină. Dacă cercetătorul Cuvântului ar lua adevărurile pe care Dumnezeu le-a descoperit în călăuzirea poporului Său, și și-ar însuși aceste adevăruri, le-ar asimila și le-ar aduce în viața practică, ar deveni atunci canale vii de lumină. Dar cei care s-au pus să cerceteze teorii noi au un amestec de adevăr și eroare, iar după ce au încercat să scoată în evidență aceste lucruri, au dovedit că nu și-au aprins făclia de la altarul divin, și ea s-a stins în întuneric. Mesaje alese, cartea 2, 103, 104.

Back to Articles