Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eighteen

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul optsprezece

Number Eighteen

Numărul optsprezece

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word

We are considering the covenant of Abram, and have not yet addressed the element of the prophecy of Abram that has a direct connection with the opening verses of the book of Joel. Abram’s prophecy of 400 years of bondage along with Paul’s 430 years produces the prophetic structure that aligns with the 1290 years of Daniel 12:11. The 1290-year prophecy of verse eleven is the omega prophetic period of Abram and Paul’s 430-year line. This truth is an element of what is unsealed in the latter days that separates the wise and the wicked.

Analizăm legământul lui Avram și încă nu am abordat elementul profeției lui Avram care are o legătură directă cu versetele de deschidere ale cărții lui Ioel. Profeția lui Avram despre 400 de ani de robie, împreună cu cei 430 de ani ai lui Pavel, produce structura profetică ce se aliniază cu cei 1290 de ani din Daniel 12:11. Profeția de 1290 de ani a versetului unsprezece este perioada profetică omega a liniei de 430 de ani a lui Avram și a lui Pavel. Acest adevăr este un element din ceea ce este desigilat în zilele de pe urmă, care îi desparte pe cei înțelepți de cei răi.

Connected with the omega prophecy of 430 years was the symbol of “four generations,” identifying a period of probationary time for the nation which held God’s chosen people in bondage. For Moses it was Egypt, for the one hundred and forty-four thousand, who sing the song of Moses, it is the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. The United States, represented as the “earth beast” in Revelation thirteen begins as a lamb and ends speaking as a dragon. Joseph, a symbol of the Lamb, represents the period of relative peace in Egypt, until there was a new Pharaoh and the bondage began. Thus, the nation that is judged in the fourth generation, which was Egypt for Moses, is the United States. The remnant is judged at the Sunday law as typified by the plagues that culminated for the Hebrews with blood on their doorpost, and thereafter with the nation of Egypt at the Red Sea. Joseph and Moses represent a good Pharaoh and a bad Pharaoh, which for the United States is first the lamb, and then the dragon.

În legătură cu profeția omega de 430 de ani se afla simbolul „celor patru generații”, care identifica o perioadă de timp de probă pentru națiunea ce ținea în robie poporul ales al lui Dumnezeu. Pentru Moise a fost Egiptul; pentru cei o sută patruzeci și patru de mii, care cântă cântarea lui Moise, este istoria Statelor Unite din 1798 până la legea duminicală. Statele Unite, reprezentate drept „fiara din pământ” în Apocalipsa, capitolul treisprezece, încep ca un miel și sfârșesc vorbind ca un balaur. Iosif, un simbol al Mielului, reprezintă perioada de pace relativă din Egipt, până când s-a ridicat un nou faraon și a început robia. Astfel, națiunea care este judecată în a patra generație—care, pentru Moise, a fost Egiptul—o constituie Statele Unite. Rămășița este judecată la legea duminicală, așa cum este prefigurat de plăgile care au culminat, pentru hebrei, cu sânge pe ușorii ușii, iar apoi, pentru națiunea Egiptului, la Marea Roșie. Iosif și Moise reprezintă un faraon bun și un faraon rău, ceea ce, pentru Statele Unite, înseamnă mai întâi mielul, apoi balaurul.

Abram’s prophecy of judgment in the fourth generation included the fact that the close of probation is progressive, for within Moses’ fulfillment of Abram’s prophecy; not only did probation close for Egypt, but there was still time left for the Amorites to fill up their cup of probationary time—after Egypt had filled theirs. The Red Sea for Egypt was the Sunday law for the United States, and then “every other country on the globe” will “follow the example” of the United States, as represented by the Amorites post-Egypt close of probation.

Profeția lui Abram despre judecată în a patra generație includea faptul că închiderea timpului de probă este progresivă, căci, în împlinirea de către Moise a profeției lui Abram, nu doar că s-a închis timpul de probă pentru Egipt, ci a mai rămas vreme pentru amoriți să-și umple cupa timpului lor de probă — după ce Egiptul își umpluse cupa timpului de probă. Marea Roșie, pentru Egipt, a fost ceea ce este legea duminicală pentru Statele Unite, iar apoi "fiecare altă țară de pe glob" va "urma exemplul" Statelor Unite, așa cum este reprezentat de amoriți după închiderea timpului de probă pentru Egipt.

The Amorites are one of the ten tribes that identify the world from the river of Egypt to the river of Babylon, in Abram’s covenant, and the Amorites therefore represent the nations of the world, who close their individual probation as nations, after the Sunday law in the United States. The Amorites are the biblical symbol of judgment closing upon the world, and it happens in the third and fourth generation. The Red Sea is the symbol of the close of probation for the United States, and the Amorites represent the nations progressively closing their probation until human probation closes. Therefore, the Amorites are a symbol of the period of the Sunday law crisis at the Red Sea unto the deliverance of the east wind, when the path of deliverance is opened to God’s people.

Amoriții sunt una dintre cele zece seminții care, în legământul lui Avram, identifică lumea de la râul Egiptului până la râul Babilonului și, prin urmare, Amoriții reprezintă națiunile lumii, care își încheie, în mod individual, timpul de probă ca națiuni, după Legea duminicală din Statele Unite. Amoriții sunt simbolul biblic al închiderii judecății asupra lumii, iar aceasta are loc în a treia și a patra generație. Marea Roșie este simbolul închiderii timpului de probă pentru Statele Unite, iar Amoriții reprezintă națiunile care își închid progresiv timpul de probă până la închiderea timpului de probă al omenirii. Prin urmare, Amoriții sunt un simbol al perioadei crizei Legii duminicale, de la Marea Roșie până la izbăvirea adusă de vântul de răsărit, când calea izbăvirii este deschisă poporului lui Dumnezeu.

But Abram’s prophecy not only addresses the fourth generation in terms of the United States as Egypt, and the world as the Amorites, it more importantly places the generation of God’s people who cross the Red Sea as a “fourth generation.” When we dredge up, what we can dredge up, from the understanding of “four generations” in Abram’s first step of three steps, we will consider the second and third steps of Abraham’s covenant. The second step is chapter seventeen, and the third step is of course—chapter twenty-two.

Dar profeția lui Avram nu se referă doar la a patra generație în termenii identificării Statelor Unite cu Egiptul și ai lumii cu Amoriții; ea, și mai important, așază generația poporului lui Dumnezeu care trece Marea Roșie drept „a patra generație”. Când vom scoate la lumină, pe cât putem scoate, din înțelegerea „celor patru generații” în primul dintre cei trei pași ai lui Avram, vom lua în considerare pașii al doilea și al treilea ai legământului lui Avraam. Al doilea pas este capitolul șaptesprezece, iar al treilea pas este, desigur, capitolul douăzeci și doi.

In Daniel chapter twelve, three prophetic periods are identified, and they all represent prophetic time that ceased in 1844. Those three periods are unsealed in the latter days, and those three periods represent the increase of knowledge that befalls God’s people in the latter days. Christ as the man in linen, sets forth the first of the three prophetic periods in verse seven, and in so doing, He aligns Himself with the angel of Revelation ten, who stands not upon the water, but upon the earth and the sea.

În Daniel, capitolul doisprezece, sunt identificate trei perioade profetice, iar toate reprezintă un timp profetic care s-a încheiat în 1844. Aceste trei perioade sunt dezpecetluite în zilele de pe urmă, iar aceste trei perioade reprezintă sporirea cunoștinței care are loc în rândul poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Hristos, ca Omul îmbrăcat în haine de in, stabilește întâia dintre cele trei perioade profetice în versetul șapte și, făcând astfel, Se aliniază cu îngerul din Apocalipsa zece, care nu stă pe apă, ci pe pământ și pe mare.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că vremea nu va mai fi. Apocalipsa 10:5, 6.

In verse seven of chapter twelve the man in linen also swears by Him that lives forever.

În versetul șapte al capitolului doisprezece, omul îmbrăcat în in jură de asemenea pe Cel ce trăiește în veci.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth forever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> Și am auzit pe omul îmbrăcat în in, care stătea deasupra apelor râului, când și-a ridicat către cer mâna dreaptă și mâna stângă și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremi și jumătate de vreme; și când va fi desăvârșită sfărâmarea puterii poporului sfânt, toate acestea se vor sfârși. Daniel 12:7.

We are informed by inspiration that the same line of prophecy located in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and the Millerite understanding is that these two descriptions are parallel passages of Christ. Christ as the Angel with the little book, identifying the end of the application of prophetic time in 1844 in the book of Revelation, and Christ as the Man in linen in the book of Daniel, identifying that when the Sunday law in the United States arrives, all the marvels of Daniel’s final vision would be finished. Within that sacred history, which precedes and culminates at the Sunday law, God’s people were to be scattered for a period represented by the symbol of 1260. The period of scattering that precedes the Sunday law is set forth in Revelation chapter eleven where Moses and Elijah are slain and are dead in the street for three and a half days, which is a symbol of 1260.

Suntem informați prin inspirație că aceeași linie profetică aflată în cartea lui Daniel este reluată în cartea Apocalipsei, iar înțelegerea millerită este că aceste două descrieri sunt pasaje paralele despre Hristos. Hristos ca Îngerul cu cărticica, identificând în cartea Apocalipsei sfârșitul aplicării timpului profetic în 1844, și Hristos ca Omul îmbrăcat în in în cartea lui Daniel, identificând că, atunci când va veni legea duminicală în Statele Unite, toate minunile ultimei viziuni a lui Daniel aveau să se sfârșească. În cadrul acelei istorii sacre, care precede și culminează cu legea duminicală, poporul lui Dumnezeu urma să fie împrăștiat pentru o perioadă reprezentată de simbolul celor 1260. Perioada de împrăștiere care precede legea duminicală este prezentată în Apocalipsa, capitolul unsprezece, unde Moise și Ilie sunt uciși și zac morți în stradă timp de trei zile și jumătate, care este un simbol al celor 1260.

In verse seven, the man in linen identifies that when the scattering of the power of the holy people has finished its three-and-a-half days, the “marvels” that befall God’s people of the latter days shall be finished. We closed the last article with Sister White’s commentary on Zechariah chapter three. The first sentence stated, “Zechariah’s vision of Joshua and the Angel applies with peculiar force to the experience of God’s people in the closing scenes of the great day of atonement.” In the chapter, and in the inspired commentary of Sister White upon the chapter, the one hundred and forty-four thousand are the “men wondered at.” The “wonders” of Daniel’s last vision that are completed by the Sunday law, are the “wonders” associated with the sealing of God’s people.

În versetul șapte, omul îmbrăcat în in arată că, atunci când se vor fi încheiat cele trei zile și jumătate ale risipirii puterii poporului sfânt, „minunile” care se abat asupra poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă vor fi încheiate. Am încheiat ultimul articol cu comentariul sorei White la capitolul trei din Zaharia. Prima propoziție afirma: „Vedenia lui Zaharia despre Iosua și Îngerul se aplică cu o forță deosebită experienței poporului lui Dumnezeu în scenele de încheiere ale marii zile a ispășirii.” În capitol și în comentariul inspirat al sorei White asupra capitolului, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt „bărbații de mirare”. „Minunile” din ultima vedenie a lui Daniel, care sunt aduse la încheiere de legea duminicală, sunt „minunile” asociate cu pecetluirea poporului lui Dumnezeu.

Daniel chapter twelve provides the light that seals the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That light is represented by three prophetic periods, that were all identified and established as truth in the Millerite history. The three periods are presented in three verses and are three pillars which hold up the structure of truth. The structure of truth is held up with a three-step process. That process of three steps, is represented within the passage of nine verses (4–12), by the three verses which present prophetic time. Those three prophetic periods, when approached from the foundational Millerite understanding, produce three symbolic periods that are defined in agreement with the Millerite understanding, but do not apply the element of time.

Capitolul doisprezece din Daniel oferă lumina care îi pecetluiește pe cei o sută patruzeci și patru de mii în zilele de pe urmă. Acea lumină este reprezentată de trei perioade profetice, care au fost toate identificate și statornicite ca adevăr în istoria milerită. Cele trei perioade sunt prezentate în trei versete și sunt trei piloni care susțin structura adevărului. Structura adevărului este susținută printr-un proces în trei etape. Acest proces în trei etape este reprezentat, în pasajul de nouă versete (4–12), prin cele trei versete care prezintă timpul profetic. Aceste trei perioade profetice, abordate din perspectiva înțelegerii milerite fundamentale, produc trei perioade simbolice, definite în acord cu înțelegerea milerită, dar care nu aplică elementul timpului.

The three periods are located within the very passage of Scripture that defines ‘the process of prophecy being sealed up—and then unsealed,’ including the classic biblical description of a threefold testing process. The nine verses that begin with Daniel being told to seal up his book, are the very verses where the three periods are set forth, and in those nine verses the purification process that is accomplished when truth is unsealed is expressed as “purified, made white and tried.” The three periods in the three verses are the increase of knowledge, at the time of the end, in the latter days, that represent the final testing and sealing process of God’s covenant people. That history is where the symbolic “marvels” that befall God’s people in the latter days are set forth. Please read this paragraph again.

Cele trei perioade se află chiar în pasajul Scripturii care definește „procesul prin care profeția este pecetluită — și apoi dezpecetluită”, care cuprinde și descrierea biblică clasică a unui proces triplu de încercare. Cele nouă versete care încep cu porunca dată lui Daniel de a-și pecetlui cartea sunt chiar versetele în care sunt prezentate cele trei perioade, iar în acele nouă versete procesul de purificare care se împlinește atunci când adevărul este dezpecetluit este exprimat prin „curățiți, albiți și lămuriți”. Cele trei perioade din cele trei versete sunt sporirea cunoștinței, vremea sfârșitului și zilele de pe urmă, care reprezintă procesul final de încercare și pecetluire al poporului legământului lui Dumnezeu. Acea istorie este locul unde sunt înfățișate „minunile” simbolice care se abat asupra poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Citiți, vă rog, din nou acest paragraf.

The three periods, in the three verses in the passage of nine verses, represent the climax of the book of Daniel, and the climax represented there is the climax of the internal prophetic line; it is the story of how a rock gets “cut” out of a mountain, without hands, which is the story of the remnant. That internal line is represented in chapters ten and twelve, and the climax of the external line of prophecy is in the closing verses of chapter eleven, and the first few verses of Daniel twelve.

Cele trei perioade, din cele trei versete ale pasajului de nouă versete, reprezintă punctul culminant al cărții lui Daniel, iar punctul culminant prezentat acolo este punctul culminant al liniei profetice interne; este istoria felului în care o piatră este „tăiată” dintr-un munte, fără ajutor de mâini. Aceasta este istoria rămășiței. Acea linie internă este reprezentată în capitolele zece și doisprezece, iar punctul culminant al liniei profetice externe se află în versetele de încheiere ale capitolului unsprezece și în primele câteva versete ale capitolului doisprezece din Daniel.

Those three periods are also the climax of the visions of both the Ulai and Hiddekel river’s testimony, and the three verses include a prophetic period that represents the climatic fulfillment of the covenant time prophecy that provides both Abram and Paul as witnesses. Jesus, as the Man in linen is in verse seven, walking upon the water. In verse eleven two voices, which are also the voice of Christ, Abram and Paul stand to testify. In verse twelve the history of the sealing of God’s people is represented, for the one hundred and forty-four thousand are virgins, and virgins experience the parable of the ten virgins, and the blessing in verse twelve is upon those who wait. Those who wait in the parable, and who are “blessed,” are those who receive the garment that allows them to enter into the marriage, when the door is closed.

Acele trei perioade sunt, de asemenea, apogeul viziunilor mărturiei de la râul Ulai și de la râul Hiddekel, iar cele trei versete includ o perioadă profetică ce reprezintă împlinirea culminantă a profeției de timp a legământului, care îi prezintă pe Abram și pe Pavel drept martori. Isus, ca Omul îmbrăcat în haine de in, se află în versetul șapte, umblând pe ape. În versetul unsprezece stau să mărturisească două glasuri — care sunt totodată glasul lui Hristos —, anume Abram și Pavel. În versetul doisprezece este reprezentată istoria pecetluirii poporului lui Dumnezeu, căci cei o sută patruzeci și patru de mii sunt fecioare, iar fecioarele trăiesc pilda celor zece fecioare, și fericirea din versetul doisprezece este asupra celor ce așteaptă. Cei ce așteaptă în pildă și care sunt „fericiți” sunt aceia care primesc haina ce le permite să intre la nuntă, când ușa este închisă.

In verse seven, Jesus is walking upon the water, which produces fear, but Peter determines to believe and begins to walk and give God glory, but Peter is often a symbol of both classes, and the glory is turned back to fear, as his hour of judgment arrived. The first period located in verse seven, represents the first angel’s message. Jesus is upon the waters, a symbol of fear and the first angel. Then Jesus identifies a period where He will glorify His people in advance of the judgment of the Sunday law. All three elements of the three angels are within verse seven, for verse seven is the first of three verses that represent the three angels.

În versetul șapte, Isus umblă pe ape, ceea ce provoacă teamă, dar Petru hotărăște să creadă și începe să umble și să-I dea slavă lui Dumnezeu; însă Petru este adesea un simbol al ambelor clase, iar slava se reîntoarce la teamă, când a sosit ceasul judecății lui. Primul punct din versetul șapte reprezintă solia primului înger. Isus se află pe ape, simbol al fricii și al primului înger. Apoi Isus identifică o perioadă în care Își va proslăvi poporul înaintea judecății legii duminicale. Toate cele trei elemente ale celor trei îngeri se regăsesc în versetul șapte, căci versetul șapte este primul dintre cele trei versete care îi reprezintă pe cei trei îngeri.

Verse eleven provides a ‘doubling’ with its omega testimony to the alpha voices of Abram and Paul. Their “doubled” voices merge to set forth the covenant time prophecy, and verse eleven fulfills the prophecy as the omega, by identifying the prophetic period that concludes with the fall of Babylon in 1798, and thus typifies the fall of Babylon when Michael stands up in the latter days. In verse eleven we have a doubling of prophets, and a period that represents two falls of Babylon, thus representing the second angel’s message that announced that, “Babylon is fallen is fallen.”

Versetul unsprezece oferă o "dublare" prin mărturia sa omega față de vocile alfa ale lui Avram și Pavel. Vocile lor "dublate" se îmbină pentru a expune profeția de timp a legământului, iar versetul unsprezece împlinește profeția ca omega, identificând perioada profetică ce se încheie cu căderea Babilonului în 1798 și, astfel, tipifică căderea Babilonului când Mihail se va ridica în zilele de pe urmă. În versetul unsprezece avem o dublare a profeților și o perioadă care reprezintă două căderi ale Babilonului, reprezentând astfel solia celui de-al doilea înger, care a anunțat: "A căzut, a căzut Babilonul."

Verse seven is the first angel’s message, and verse eleven is the second angel’s message and verse twelve, which is Daniel 12*12 or Daniel 144, is about the distinction between the wise and foolish, which is accomplished in the judgment process that ends with the manifestation of character at the crisis of judgment. Verse twelve is the third angel’s message identifying how the world is divided into two classes, and the counterpart of the third angel’s external portrayal of that very division, is the internal division of the third angel represented in verse twelve. Verse seven, eleven and twelve are the message of the three angels and the verses are the light that is unsealed in the latter days. These three verses unsealing in the latter days aligns with Revelation chapter ten.

Versetul șapte este solia primului înger, iar versetul unsprezece este solia celui de-al doilea înger, iar versetul doisprezece, care este Daniel 12*12 sau Daniel 144, se referă la deosebirea dintre înțelepți și nebuni, deosebire care se realizează în procesul judecății ce se încheie cu manifestarea caracterului în criza judecății. Versetul doisprezece este solia celui de-al treilea înger, identificând modul în care lumea este împărțită în două clase, iar corespondentul reprezentării exterioare, de către al treilea înger, a acelei diviziuni, este diviziunea lăuntrică a celui de-al treilea înger, reprezentată în versetul doisprezece. Versetele șapte, unsprezece și doisprezece sunt solia celor trei îngeri, iar aceste versete sunt lumina care este desigilată în zilele de pe urmă. Desigilarea acestor trei versete în zilele de pe urmă se aliniază cu capitolul zece din Apocalipsă.

Christ as the mighty angel, as well as the Lion of the tribe of Judah in chapter ten, cried as a “lion” and His roar produced seven thunders which were sealed up, as was Daniel chapter ten. They are parallel passages. For this reason, the three periods in chapter twelve, are also the seven thunders of Revelation ten.

Hristos, atât ca îngerul cel puternic, cât și ca Leul din seminția lui Iuda din capitolul zece, a strigat ca un „leu”, iar răgetul Său a produs șapte tunete, care au fost pecetluite, așa cum a fost pecetluit și capitolul zece din Daniel. Sunt pasaje paralele. Din această pricină, cele trei perioade din capitolul doisprezece sunt, de asemenea, cele șapte tunete din capitolul zece al Apocalipsei.

The “seven thunders” are simply another expression of Christ as Alpha and Omega, for the primary symbolism of the “seven thunders,’ is that it represents a “delineation of events” which took place from 1798 unto 1844 that is repeated in “future events” that “will be disclosed in their order” in the history of the one hundred and forty-four thousand. The “seven thunders” are therefore a symbol of Alpha and Omega; who is also the beginning and the ending; the first and the last, the foundation and the temple; the cornerstone and the capstone—the seven thunders.

„Șapte tunete” sunt pur și simplu o altă expresie a lui Hristos ca Alfa și Omega, căci, în simbolismul lor primar, „șapte tunete” reprezintă o «delimitare a evenimentelor» care au avut loc din 1798 până în 1844, care se repetă în «evenimentele viitoare» ce «vor fi dezvăluite în ordinea lor» în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. „Șapte tunete” sunt, așadar, un simbol al lui Alfa și Omega, care este, de asemenea, începutul și sfârșitul; Cel dintâi și Cel de pe urmă, temelia și templul; piatra din capul unghiului și piatra din vârf — șapte tunete.

The light of the three symbolic periods in Daniel twelve must align with the light of the seven thunders, for they are the identical prophetic line. In the first period Christ holds both hands to heaven, as He does with one hand in Revelation ten. In Revelation ten, His hand becomes the symbol of the end of the application of prophetic time, marking the transition from prophetic time periods to simply prophetic periods. That transition of the major prophetic rule employed by the Millerites, was typified by the major transition from literal to spiritual in the time of Christ.

Lumina celor trei perioade simbolice din Daniel doisprezece trebuie să fie în armonie cu lumina celor șapte tunete, căci ele constituie aceeași linie profetică. În prima perioadă, Hristos își ține ambele mâini ridicate spre cer, așa cum o face cu o singură mână în Apocalipsa zece. În Apocalipsa zece, mâna Sa devine simbolul încheierii aplicării timpului profetic, marcând tranziția de la perioade de timp profetic la simple perioade profetice. Acea tranziție a regulii profetice majore folosite de milleriți a fost prefigurată de marea tranziție de la literal la spiritual din timpul lui Hristos.

The apostle Paul was raised up to establish the major prophetic rule connected to the prophetic line of a chosen people. At the very beginning of spiritual Israel, a major prophetic rule is established that redefines the very covenant itself. From then on to be a child of Abraham, it was to be a child of Abraham by faith, not blood. That prophetic principle was put in place primarily through the pen of Paul, who in this regard typified Christ in Revelation chapter ten, changing and ending the prophetic application of time in 1844.

Apostolul Pavel a fost ridicat pentru a statornici regula profetică majoră legată de linia profetică a unui popor ales. La chiar începutul Israelului spiritual se statornicește o regulă profetică majoră care redefinește însuși legământul. De atunci înainte, a fi copil al lui Avraam însemna a fi copil al lui Avraam prin credință, nu prin sânge. Acel principiu profetic a fost instituit în primul rând prin pana lui Pavel, care, în această privință, L-a prefigurat pe Hristos din capitolul zece al Apocalipsei, Cel care a schimbat și a pus capăt aplicării profetice a timpului în 1844.

The covenant with mankind is represented by the rainbow and the Ark of Noah represents a period of time, before and after the flood, when there was no distinctly identified chosen people. The calling of Abraham represented a major and significant change in the prophetic relation of God with mankind. The covenant made with Abraham represented a major shift in line of covenant history, and in doing so it typified the major shift from literal to spiritual in the days of Paul, and from time application to no time application in 1844.

Legământul cu omenirea este reprezentat de curcubeu, iar Arca lui Noe reprezintă o perioadă de timp, înainte și după potop, când nu exista un popor ales identificat în mod distinct. Chemarea lui Avraam a reprezentat o schimbare majoră și semnificativă în relația profetică a lui Dumnezeu cu omenirea. Legământul încheiat cu Avraam a reprezentat o cotitură majoră în linia istoriei legămintelor și, în felul acesta, a prefigurat marea trecere de la literal la spiritual în zilele lui Pavel, și de la aplicarea temporală la neaplicarea temporală în 1844.

The first shift in God’s covenant with mankind was the Garden, and the pronounced change was the restrictions upon the tree of life and it also produced a change of clothing, from spiritual light to literal lambskin. The next major shift in covenant history is the flood, which Noah represents, as did Adam in the first major covenant shift. Then the shift to a chosen people with Abram, that led to Moses, who introduces the prophetic principles that a day represents a year. That principle is valid until 1844, when there was another major covenant shift. At the great epochs of covenant history there is always a major shift in a principle of God’s prophetic Word. That shift during the history of the one hundred and forty-four thousand is that Alpha Omega is the Truth. Alpha and omega is the principle that the end is always illustrated with the beginning in God’s Word. Attached to that principle of alpha and omega, is the threefold structure of the Hebrew word “truth.”

Prima schimbare în legământul lui Dumnezeu cu omenirea a fost Grădina, iar schimbarea pronunțată a constat în restricțiile impuse asupra pomului vieții și a produs, de asemenea, o schimbare a îmbrăcămintei, de la lumină spirituală la piele de miel, la propriu. Următoarea schimbare majoră în istoria legământului este potopul, pe care Noe îl reprezintă, după cum Adam a reprezentat prima mare schimbare a legământului. Apoi, trecerea la un popor ales, odată cu Avram, care a dus la Moise, cel ce introduce principiile profetice potrivit cărora o zi reprezintă un an. Acest principiu este valabil până în 1844, când a avut loc o altă mare schimbare a legământului. În marile epoci ale istoriei legământului există întotdeauna o schimbare majoră într-un principiu al Cuvântului profetic al lui Dumnezeu. Acea schimbare din timpul istoriei celor o sută patruzeci și patru de mii este că Alfa Omega este Adevărul. Alfa și Omega este principiul potrivit căruia sfârșitul este întotdeauna ilustrat prin început în Cuvântul lui Dumnezeu. Acelui principiu al alfa și omega îi este atașată structura tripartită a cuvântului ebraic „adevăr”.

The major prophetic shift during the history of the remnant is directly represented in each of the major covenant histories, and so too in other lines of truth. The “key” that is laid upon Eliakim in Isaiah 22:22 is the same key given to Peter at Panium in Matthew sixteen. That key is given to the Philadelphian church, and it was William Miller who was given the key that allowed him to connect with the very day for a year principle that had been recorded by Moses during the history of Moses, which typified the history of the Millerites. Miller’s connection with Moses prophecy was represented by Paul’s connection with Abram’s prophecy. And why shouldn’t Miller connect with Moses, Moses salvation in an ark had connected with Noah salvation in an ark in order to tie both covenants together. The shifts of prophetic application that begin in Eden identify that a major revelation of prophetic light is identified in the history of the final covenant people—the one hundred and forty-four thousand. I contend that the major prophetic shift is represented with the seven thunders, which are directly connected with the three periods in Daniel chapter twelve and these are only recognized when applying the principles of alpha and omega upon a line upon line application that stands upon the three-step structure of truth.

Marea schimbare profetică din timpul istoriei rămășiței este reprezentată în mod direct în fiecare dintre marile istorii ale legămintelor și, de asemenea, în alte linii ale adevărului. „Cheia” care este așezată asupra lui Eliachim în Isaia 22:22 este aceeași cheie dată lui Petru la Panium, în Matei, capitolul șaisprezece. Acea cheie este dată bisericii din Filadelfia, și William Miller a fost cel căruia i s-a dat cheia ce i-a permis să se conecteze cu însuși principiul „o zi pentru un an”, care fusese consemnat de Moise în istoria lui Moise, principiu care tipifica istoria milleriților. Legătura lui Miller cu profeția lui Moise a fost reprezentată prin legătura lui Pavel cu profeția lui Avram. Și de ce n-ar fi trebuit ca Miller să se conecteze cu Moise, din moment ce mântuirea lui Moise într-o arcă se legase de mântuirea lui Noe într-o arcă, pentru a lega împreună ambele legăminte? Deplasările aplicării profetice care încep în Eden indică faptul că o revelație majoră a luminii profetice este identificată în istoria poporului final al legământului — cei o sută patruzeci și patru de mii. Susțin că marea schimbare profetică este reprezentată prin cele șapte tunete, care sunt conectate direct cu cele trei perioade din Daniel, capitolul doisprezece, iar acestea sunt recunoscute numai atunci când se aplică principiile alfa și omega într-o aplicație linie peste linie care se sprijină pe structura în trei pași a adevărului.

In the verses that immediately precede the announcement that “time is no longer,” Christ introduced the seven thunders, which, as with the truths of Daniel twelve—were sealed up. The context for the man in linen holding up both hands in chapter twelve is the unsealing of the book of Daniel, and the context for Christ the Lion in Revelation ten is the sealing up of the seven thunders. Sister White aligns the sealing of the seven thunders with the sealing up of Daniel’s book.

În versetele care preced imediat anunțul că „vreme nu va mai fi”, Hristos a introdus cele șapte tunete, care, asemenea adevărurilor din capitolul doisprezece al lui Daniel, au fost pecetluite. Contextul pentru omul înveșmântat în in, care își ridică ambele mâini, din capitolul doisprezece al lui Daniel, este despecetluirea cărții lui Daniel, iar contextul pentru Hristos, Leul, din Apocalipsa, capitolul zece, este pecetluirea celor șapte tunete. Sora White corelează pecetluirea celor șapte tunete cu pecetluirea cărții lui Daniel.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> După ce cele șapte tunete și-au rostit glasurile, porunca îi este dată lui Ioan, ca lui Daniel, cu privire la cărțicică: „Pecetluiește lucrurile pe care le-au rostit cele șapte tunete.” Acestea se referă la evenimente viitoare care vor fi descoperite în ordinea lor. Comentariul biblic adventist de ziua a șaptea, volumul 7, 971.

The seven thunders are defined by Revelation ten and the Spirit of Prophecy and by the history of the Millerites from 1840 through to 1844, which is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the same passage it states, “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed.” The Millerites did not understand that they were to be confronted by two disappointments, for their lack of understanding was designed to test them. The Millerites did not suspect any “advanced truths” which is to say, they did not expect any “major prophetic shifts” in covenant history.

Cele șapte tunete sunt definite de Apocalipsa, capitolul zece, și de Spiritul Profeției, precum și de istoria milleriților din 1840 până în 1844, care se repetă în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. În același pasaj se afirmă: „Lumina specială dată lui Ioan, care a fost exprimată în cele șapte tunete, a fost o descriere a evenimentelor care aveau să se petreacă sub primele două solii îngerești. Nu era spre binele poporului să cunoască aceste lucruri, căci credința lor trebuia în mod necesar să fie pusă la încercare. În rânduiala lui Dumnezeu, cele mai minunate și mai înaintate adevăruri aveau să fie proclamate.” Milleriții nu au înțeles că urmau să fie confruntați cu două dezamăgiri, căci neînțelegerea lor era menită să-i pună la încercare. Milleriții nu bănuiau existența unor „adevăruri înaintate”, adică nu se așteptau la niciun fel de „schimbări profetice majore” în istoria legământului.

Even though “it was not best for the” Millerite “people to know these things,” the one hundred and forty-four thousand are tested with the same history, but not by innocently misunderstanding the history, but for not understanding a history you are required to know. It is the same test, only reversed. John in Revelation ten, is first and foremost representing the one hundred and forty-four thousand and only secondarily, the Millerite movement of the first and second angels. This is recognized when you see John informed in advance of his eating the little book that it would be sweet and then bitter. It was not best for the Millerites to know what that meant, but John represents a people who know in advance what happens when the Millerites ate the little book.

Deși „nu era cel mai bine ca” poporul milerit „să cunoască aceste lucruri”, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt puși la probă prin aceeași istorie, dar nu printr-o neînțelegere nevinovată a istoriei, ci pentru neînțelegerea unei istorii pe care sunt datori s-o cunoască. Este același test, doar inversat. Ioan, în Apocalipsa, capitolul zece, îi reprezintă în primul rând pe cei o sută patruzeci și patru de mii și doar în mod secundar mișcarea milerită a primului și celui de-al doilea înger. Acest lucru se recunoaște atunci când îl vezi pe Ioan înștiințat dinainte, înainte de a mânca cărțulia, că aceasta avea să fie dulce și apoi amară. Nu era cel mai bine ca mileriții să știe ce însemna aceasta, dar Ioan reprezintă un popor care știe dinainte ce se întâmplă când mileriții au mâncat cărțulia.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> Și m-am dus la înger și i-am zis: Dă-mi cărticica. El mi-a zis: Ia-o și mănânc-o; ea îți va amărî pântecele, dar în gura ta va fi dulce ca mierea. Am luat cărticica din mâna îngerului și am mâncat-o; și în gura mea a fost dulce ca mierea, iar îndată ce am mâncat-o, pântecele mi s-a amărât. Apocalipsa 10:9, 10.

John is told in advance of the bitter-sweet experience of 1840 unto 1844, the history represented in chapter ten. That experience represented so clearly in verses nine and ten is also distinctly identified in verses two through four.

Ioan este înștiințat dinainte cu privire la experiența dulce-amară din 1840 până în 1844, istoria reprezentată în capitolul zece. Acea experiență, prezentată atât de clar în versetele nouă și zece, este de asemenea identificată în mod distinct în versetele doi până la patru.

> And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:2–4.

> Și avea în mână o cărticică deschisă; și și-a așezat piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe pământ, și a strigat cu glas mare, precum răcnește un leu; și când a strigat, șapte tunete și-au făcut auzite glasurile. Iar când cele șapte tunete și-au rostit glasurile, eram pe punctul de a scrie; dar am auzit un glas din cer zicându-mi: Pecetluiește cele pe care le-au rostit cele șapte tunete și nu le scrie. Apocalipsa 10:2-4.

The “seven thunders” represent “a delineation of events” that would transpire under the first and second angels, and also “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” represent the truth that the history of the Millerites is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the truths which were unsealed at the time of the end in 1798 and onward, represent an unsealing of truth in the latter days of God’s people. Jesus in Revelation ten, aligns with Jesus in Daniel twelve. In both passages the sealing and unsealing of testing truth in the latter days is set forth.

Cele "șapte tunete" reprezintă "o delineare a evenimentelor" care aveau să se petreacă sub primul și al doilea înger și, de asemenea, "evenimente viitoare care vor fi dezvăluite în ordinea lor". Cele "șapte tunete" reprezintă adevărul că istoria mileriților se repetă în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, iar adevărurile care au fost despecetluite la timpul sfârșitului, în 1798 și ulterior, reprezintă o despecetluire a adevărului în zilele de pe urmă ale poporului lui Dumnezeu. Isus din Apocalipsa 10 este în concordanță cu Isus din Daniel 12. În ambele pasaje sunt prezentate pecetluirea și despecetluirea adevărului de probă în zilele de pe urmă.

Some might argue that Jesus is speaking in verse seven, but that Gabriel is speaking to Daniel in verses eleven and twelve, but it can also be understood that Jesus is speaking in all three passages. In either side of the issue, it is the voice of Christ that speaks through Daniel and the three prophetic periods in chapter twelve are the words of Christ, and He sets forth the three periods in the structure of truth. All three periods are sealed up, making them one threefold symbol.

Unii ar putea susține că Isus vorbește în versetul șapte, dar că Gabriel îi vorbește lui Daniel în versetele unsprezece și doisprezece; totuși se poate înțelege, de asemenea, că Isus vorbește în toate cele trei pasaje. Oricare ar fi poziția în această chestiune, glasul lui Hristos este cel care vorbește prin Daniel, iar cele trei perioade profetice din capitolul doisprezece sunt cuvintele lui Hristos, și El așază cele trei perioade în structura adevărului. Toate cele trei perioade sunt pecetluite, făcând din ele un singur simbol întreit.

Verse seven addresses the finishing of the wonders, identifying the final work of Christ in the Most Holy Place as He blots out the sins of, and seals the one hundred and forty-four thousand. The first verse identifies the “wonders” and the last of the three verses also identifies the “wonders” as those who are blessed for waiting and experiencing a first disappointment. The period in the middle identifies the rebellion of mankind during the Sunday law crisis, while also identifying the period that leads to the Sunday law as a period of preparation for the one hundred and forty-four thousand. All the verses are directly identifying “what shall befall” Daniel’s people “in the latter days.” All three verses speak to the theme of the purification of the one hundred and forty-four thousand. The first period aligns with the third period and the middle period represents the rebellion of the entire world as they march to Armageddon.

Versetul șapte abordează încheierea minunilor, identificând lucrarea finală a lui Hristos în Sfânta Sfintelor, prin care El șterge păcatele celor o sută patruzeci și patru de mii și îi pecetluiește. Primul verset identifică „minunile”, iar ultimul dintre cele trei versete identifică de asemenea „minunile” ca pe aceia care sunt fericiți pentru că au așteptat și au trecut printr-o primă dezamăgire. Perioada din mijloc identifică răzvrătirea omenirii în timpul crizei legii duminicale, identificând totodată perioada care conduce la legea duminicală drept o perioadă de pregătire pentru cei o sută patruzeci și patru de mii. Toate versetele identifică în mod direct „ce se va întâmpla” poporului lui Daniel „în vremurile de pe urmă”. Toate cele trei versete se referă la tema curățirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Prima perioadă se aliniază cu a treia perioadă, iar perioada de la mijloc reprezintă răzvrătirea întregii lumi pe măsură ce înaintează spre Armaghedon.

If those three periods are also the seven thunders, then the three verses must identify “future events, which will be [disclosed] in their order,” and those “future events” would align with the “delineation of events that transpired under the first and second angels” from 1840 to 1844. There are several truths which this movement has accepted that are distinctly different that the pioneer understanding, yet all those truths agree with the pioneer understanding. There has been a major prophetic shift from the Millerites to now. The day for a year principle is the classic example, but there are others. An example of a major prophetic shift is represented in connection with the seven thunders.

Dacă acele trei perioade sunt de asemenea cele șapte tunete, atunci cele trei versete trebuie să identifice „evenimente viitoare, care vor fi [dezvăluite] în ordinea lor”, iar acele „evenimente viitoare” s-ar alinia cu „delinearea evenimentelor care au avut loc sub primul și al doilea înger” din 1840 până în 1844. Există mai multe adevăruri pe care această mișcare le-a acceptat și care sunt în mod distinct diferite de înțelegerea pionierilor, totuși toate acele adevăruri sunt în acord cu înțelegerea pionierilor. A avut loc o schimbare profetică majoră de la milleriți până în prezent. Principiul zi pentru an este exemplul clasic, dar există și altele. Un exemplu al unei schimbări profetice majore este reprezentat în legătură cu cele șapte tunete.

After John was told in the last verse of chapter ten that he must prophesy again, thus emphasizing that the history of chapter ten represented both the movement of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand, he was given a rod to measure the temple, but he was told to leave off the courtyard.

După ce lui Ioan i s-a spus în ultimul verset al capitolului zece că trebuie să prorocească din nou, subliniind astfel că istoria capitolului zece reprezenta atât mișcarea milleriților, cât și pe cei o sută patruzeci și patru de mii, i s-a dat o trestie pentru a măsura templul, dar i s-a spus să lase curtea afară.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Și mi s-a dat o trestie asemenea unui toiag; iar îngerul stătea, zicând: Scoală-te și măsoară templul lui Dumnezeu, și altarul, și pe cei ce se închină în el. Iar curtea care este în afara templului las-o deoparte și n-o măsura, căci a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Apocalipsa 11:1, 2.

When measuring the temple in post-1844, John is told to leave off the Gentiles who are represented as the courtyard. This illustration in 1844 was identifying that God had just chosen a new covenant bride, and a distinction was then made with His bride and the courtyard. Sister White is clear that the courtyard represents the Gentiles and the temple is God’s chosen people, just read the chapter, The Outer Court, in the Desire of Ages.

La măsurarea templului, după 1844, lui Ioan i se spune să-i lase deoparte pe Neamuri, care sunt reprezentați ca fiind curtea. Această ilustrare din 1844 arăta că Dumnezeu tocmai își alesese o mireasă a noului legământ și că atunci s-a făcut o deosebire între mireasa Sa și curte. Sora White este limpede că curtea reprezintă Neamurile, iar templul este poporul ales al lui Dumnezeu; doar citiți capitolul Curtea exterioară din The Desire of Ages.

John is illustrating the Millerites, who had just become God’s chosen people in 1844. A distinction was placed between the Millerites, who had just experienced the bitter-sweet message and the rest of the professed Christian world, represented as Gentiles.

Ioan îi înfățișează pe milleriți, care tocmai deveniseră poporul ales al lui Dumnezeu în 1844. S-a făcut o distincție între milleriți, care tocmai trăiseră experiența mesajului dulce-amar, și restul lumii de profesiune creștină, reprezentată ca neamuri.

The foundation was laid from 1840 until the first disappointment, and the temple was finished during the proclamation of the Midnight Cry. Then came the great disappointment and John is told to rise and measure, but leave off the Gentiles. John is illustrating the opening of the judgment, and for this reason inspiration applies the measuring of John in the verses as the symbol of the investigative judgment. What we have just set forth about John as a symbol of measuring is in agreement with typical Adventist understanding, but in this movement, there was a major shift of understanding the symbol.

Temelia a fost așezată din 1840 până la prima dezamăgire, iar templul a fost încheiat în timpul proclamării Strigătului de la miezul nopții. Apoi a urmat Marea Dezamăgire, iar lui Ioan i se spune să se ridice și să măsoare, dar să lase afară Neamurile. Ioan ilustrează deschiderea judecății și, din acest motiv, inspirația aplică în aceste versete măsurarea lui Ioan ca simbol al judecății de cercetare. Ceea ce tocmai am expus despre Ioan, ca simbol al măsurării, este în acord cu înțelegerea adventistă tipică, însă în această mișcare a avut loc o schimbare majoră în înțelegerea simbolului.

In agreement with Millerite understanding, we came to see that within the history of the Millerites as represented by John in chapter ten, was also a prediction of a parallel movement that would become the one hundred and forty-four thousand. We recognized if you took the measurements of the Millerite history, and left off the time of the Gentiles, you could see the very temple John was measuring.

În acord cu înțelegerea millerită, am ajuns să vedem că, în cadrul istoriei milleriților, așa cum este reprezentată de Ioan în capitolul zece, era, de asemenea, o predicție a unei mișcări paralele care avea să devină cei o sută patruzeci și patru de mii. Am recunoscut că, dacă luai măsurătorile istoriei milleriților și lăsai deoparte timpul neamurilor, puteai vedea însuși templul pe care Ioan îl măsura.

We came to see one 2520-year time prophecy ending in 1798 and the other in 1844, thus revealing a forty-six-year period that Christ built the Millerite temple. John identified the courtyard as Gentiles and there is a prophetic “times of the Gentiles.”

Am ajuns să vedem că una dintre profețiile de timp de 2520 de ani s-a încheiat în 1798, iar cealaltă în 1844, dezvăluind astfel o perioadă de patruzeci și șase de ani în care Hristos a zidit templul millerit. Ioan a identificat curtea drept neamuri și există, în sens profetic, „vremurile neamurilor”.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> Și vor cădea sub ascuțișul sabiei și vor fi duși în robie printre toate neamurile; iar Ierusalimul va fi călcat în picioare de către neamuri, până când se vor împlini vremurile neamurilor. Luca 21:24.

The “times” of the Gentiles is plural, and represent the two periods that both literal and spiritual Israel was trampled down. The last of the two trampling downs of paganism followed by papalism, ended in 1798. In spite of what may be claimed, the “times of the Gentiles” ended in 1798, with the arrival of the first angel. John was to start measuring in 1798, and nothing before. He was placed in the history of 1844, so to leave off the period that ended in 1798, was to leave off the courtyard, and in so doing you reveal the forty-six years when the Millerite temple was raised up by the Messenger of the Covenant. Many associated truths are derived from this application, but I am simply using this as an example of light which is different than pioneer understanding, but it is light that does not contradict the original truths, but no longer applies time.

„Vremurile” Neamurilor sunt la plural și reprezintă cele două perioade în care atât Israelul literal, cât și cel spiritual au fost călcate în picioare. Ultima dintre cele două călcări în picioare—mai întâi prin păgânism, apoi prin papalitate—a luat sfârșit în 1798. În pofida a ceea ce s-ar putea afirma, „vremurile Neamurilor” s-au încheiat în 1798, odată cu venirea primului înger. Ioan urma să înceapă măsurarea în 1798 și nicidecum înainte. El a fost așezat în istoria anului 1844, astfel că a lăsa deoparte perioada care s-a încheiat în 1798 însemna a lăsa deoparte curtea, iar procedând astfel se dezvăluie cei patruzeci și șase de ani în care templul millerit a fost ridicat de Solul Legământului. Multe adevăruri conexe decurg din această aplicație, dar eu o folosesc doar ca pe un exemplu de lumină care este diferită de înțelegerea pionierilor, însă este o lumină care nu contrazice adevărurile originare, ci nu mai aplică timpul.

That particular truth was recognized before 9/11, but was really established deeply post-9/11. The truth of John measuring the temple cannot be separated from the seven thunders, for it is the very same passage. There is a truth about the application of the seven thunders that was sealed up until the period where the “wonders” of Daniel chapter twelve are accomplished. The application of the “seven thunders” that was unsealed post-July 2023 aligns perfectly, or should I say it complements the three verses of Daniel twelve in a profound way.

Acel adevăr particular a fost recunoscut înainte de 11 septembrie, dar a fost într-adevăr statornicit în profunzime după 11 septembrie. Adevărul cu privire la măsurarea templului de către Ioan nu poate fi separat de cele șapte tunete, căci este vorba despre același pasaj. Există un adevăr privitor la aplicarea celor șapte tunete, care a fost pecetluit până în perioada în care „minunile” din capitolul doisprezece al lui Daniel sunt împlinite. Aplicarea „celor șapte tunete” care a fost dezpecetluită după iulie 2023 se armonizează desăvârșit, sau, mai bine zis, completează în chip profund cele trei versete din capitolul doisprezece al lui Daniel.

Sister White employs the word complement, not the word compliment to describe the relation of the books of Daniel and Revelation. Complement, which means “to bring to perfection,” is what the two prophetic books do for one another. The seven thunders, when unsealed in Daniel chapter twelve post-July 2023, bring the message therein to perfection. What opens up the seven thunders is the principle of alpha and omega in conjunction with the structure of truth.

Sora White folosește cuvântul complement, nu cuvântul compliment, pentru a descrie relația dintre cărțile Daniel și Apocalipsa. Complementul, care înseamnă „a aduce la desăvârșire”, este ceea ce cele două cărți profetice fac una pentru cealaltă. Cele șapte tunete, atunci când sunt desigilate în Daniel, capitolul doisprezece, după iulie 2023, aduc la desăvârșire mesajul cuprins acolo. Ceea ce deschide cele șapte tunete este principiul Alfa și Omega, în conjuncție cu structura adevărului.

The “times” of the Gentiles was fulfilled in 1798, and represents two periods’ of 1260 years when paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. When measuring the temple, we are to leave off the courtyard, and the courtyard stretches to 1798, but post-1844, time is no longer. Today the 1260 years simply represent a period of time that identifies the distinction between the temple and the courtyard. For this reason, from July 18, 2020 unto July of 2023 the trampling down was accomplished. To measure the temple today, in conjunction with the seven thunders that represent a delineation of events that transpired under the first and second angels’ messages, is the work assigned to John. “Our great work” is to “combine” the messages of the three angels, thus identifying a prophetic work that had not been done in prior covenant history, and is very rarely done even now. When we leave off the courtyard representing the times of the Gentiles, we are leaving off the 1260 years of papal persecution that ended at the time of the end in 1798.

„Vremurile” neamurilor au fost împlinite în 1798 și reprezintă două perioade de 1260 de ani în care păgânismul, iar apoi papalitatea, au călcat în picioare sanctuarul și oștirea. Când măsurăm templul, trebuie să lăsăm deoparte curtea, iar curtea se întinde până în 1798; însă, după 1844, vreme nu mai este. Astăzi, cei 1260 de ani reprezintă pur și simplu o perioadă de timp care indică distincția dintre templu și curtea. Pentru acest motiv, de la 18 iulie 2020 până în iulie 2023, călcarea în picioare s-a împlinit. A măsura astăzi templul, în legătură cu cele șapte tunete care reprezintă o delimitare a evenimentelor petrecute sub soliile primului și ale celui de-al doilea înger, este lucrarea încredințată lui Ioan. „Marea noastră lucrare” este să „îmbinăm” soliile celor trei îngeri, identificând astfel o lucrare profetică ce nu fusese împlinită în istoria anterioară a legământului și care este foarte rar realizată chiar și acum. Când lăsăm deoparte curtea care reprezintă vremurile neamurilor, lăsăm deoparte cei 1260 de ani de persecuție papală care s-au încheiat la vremea sfârșitului, în 1798.

The temple that was erected over forty-six years in Millerite history identifies a temple that is erected from July of 2023, until just before the Sunday law. That history is the period of the seven thunders “future events,” that “will be”, not might be, “disclosed in their order.”

Templul care a fost zidit de-a lungul a patruzeci și șase de ani în istoria millerită identifică un templu care este zidit din iulie 2023 și până chiar înainte de legea duminicală. Acea istorie este perioada celor șapte tunete, „evenimente viitoare”, care „vor fi”, nu „ar putea fi”, „dezvăluite în ordinea lor”.

When we combine the history of the first angel, with that of the second, we find the history begins with an alpha disappointment and ends with an omega disappointment. When we align the prophetic waymarks in the history of the first angel from 1840 unto April 19, 1844, with the waymarks of the second angel who arrived at that time and continued until the arrival of the third on October 22, 1844—we have two periods that both begin and end with the arrival of an angel. The history of the first unto the second illustrates the history of the second to the third.

Când combinăm istoria primului înger cu cea a celui de-al doilea, constatăm că istoria începe cu o dezamăgire alfa și se încheie cu o dezamăgire omega. Când aliniem reperele profetice din istoria primului înger, de la 1840 până la 19 aprilie 1844, cu reperele celui de-al doilea înger, care a sosit atunci și a continuat până la sosirea celui de-al treilea la 22 octombrie 1844, avem două perioade care încep și se încheie amândouă cu sosirea unui înger. Istoria primului înger până la al doilea ilustrează istoria celui de-al doilea până la al treilea.

A prophetic witness that this is a valid application is found in the alpha and omega of the application. Two parallel lines applied together and the beginning and the ending of both lines identifies the arrival of an angel. Then when they are combined line upon line together into one line, the beginning marks the first disappointment and the ending marks the great disappointment. A further proof is found in the principles of alpha and omega that identifies the end as greater than the beginning. An alpha disappointment that ends with the great omega disappointment identifies the lesser and greater element of alpha and omega.

O mărturie profetică că aceasta este o aplicare validă se găsește în alfa și omega ale aplicării. Când două linii paralele sunt aplicate împreună, începutul și sfârșitul ambelor linii identifică venirea unui înger. Apoi, când ele sunt combinate, linie după linie, într-o singură linie, începutul marchează prima dezamăgire, iar sfârșitul marchează marea dezamăgire. O dovadă suplimentară se găsește în principiile alfa și omega, care identifică sfârșitul ca fiind mai mare decât începutul. O dezamăgire alfa care se încheie cu marea dezamăgire omega identifică elementele mai mic și mai mare ale alfa și omega.

When we begin at April 19, 1844, (the arrival of the second angel that leads to the arrival of the third on October 22, 1844); and we then also begin the second line on August 11, 1840, which ends at April 19, 1844, we find the disappointment of April 19, 1844 is both the alpha and omega of the prophetic line which is produced by combining the prophetic line of the first and second angels.

Când începem cu 19 aprilie 1844 (sosirea celui de-al doilea înger, care duce la sosirea celui de-al treilea la 22 octombrie 1844), iar apoi începem, de asemenea, a doua linie la 11 august 1840, care se încheie la 19 aprilie 1844, constatăm că dezamăgirea din 19 aprilie 1844 este atât alfa, cât și omega a liniei profetice care este produsă prin combinarea liniei profetice a primului și celui de-al doilea înger.

At the end of the period, you have the third angel arriving along with the second angel, thus typifying 9/11, and the two voices of the mighty angel of Revelation chapter eighteen. The two voices are both the second and third angel’s messages, and those two angels touched each other on October 22, 1844, and they meet again when the two histories are brought together line upon line. Brought together in this fashion they represent the history of the first disappointment unto the great disappointment, and the waymark in the middle of that history in the time of the Millerites was the Exeter camp meeting where two classes of worshippers were manifested, representing the rebellion of the foolish virgins in the parable, and identifying the middle waymark as rebellion.

La sfârșitul perioadei, sosește îngerul al treilea împreună cu îngerul al doilea, tipificând astfel 9/11 și cele două glasuri ale îngerului puternic din capitolul optsprezece al Apocalipsei. Cele două glasuri sunt, amândouă, soliile îngerului al doilea și ale îngerului al treilea, iar acei doi îngeri s-au atins unul de altul la 22 octombrie 1844 și se întâlnesc din nou când cele două istorii sunt aduse împreună, linie după linie. Aduse împreună în acest chip, ele reprezintă istoria de la prima dezamăgire până la marea dezamăgire, iar borna de la mijlocul acelei istorii, în vremea milleriților, a fost adunarea de tabără de la Exeter, unde s-au manifestat două clase de închinători, reprezentând răzvrătirea fecioarelor neînțelepte din pildă și identificând borna din mijloc drept răzvrătire.

The seven thunders represent the history of the first and second angel’s messages combined line upon line, which then identifies a history from the first disappointment to the great disappointment in the history of the one-hundred and forty-four thousand. The understanding of what that history represents prophetically aligns identically with the message represented in Daniel twelve as being sealed up until the time of the end.

Cele șapte tunete reprezintă istoria mesajelor primului și celui de-al doilea înger, combinate linie după linie, care identifică apoi un parcurs istoric de la prima dezamăgire până la marea dezamăgire, în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Înțelegerea a ceea ce reprezintă profetic acea istorie se aliniază în mod identic cu mesajul reprezentat în Daniel doisprezece ca fiind pecetluit până la vremea sfârșitului.

We will continue this study in the next article, but I will leave the portion of Daniels last vision which only addresses Daniel’s illustration of God’s people in the latter days. Note in the context of the rule of first mention, that in verse one Daniel is in a class who understands the vision. The first thing mentioned in the vision is an illustration of Daniel as the wise who understand, and the last nine verses are all about the wise who understand on the twenty-second day.

Vom continua acest studiu în articolul următor, dar voi lăsa porțiunea din ultima vedenie a lui Daniel care se ocupă doar de ilustrarea de către Daniel a poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Observați, în contextul regulii primei mențiuni, că în versetul întâi Daniel se află în categoria celor care înțeleg vedenia. Primul lucru menționat în vedenie este o ilustrare a lui Daniel ca unul dintre înțelepții care înțeleg, iar ultimele nouă versete sunt în întregime despre înțelepții care înțeleg în ziua a douăzeci și doua.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel, numit Belteșațar, un cuvânt; și cuvântul era adevărat, dar sorocul rânduit era îndelungat; și el a înțeles cuvântul și a avut pricepere cu privire la vedenie.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold

> În acele zile, eu, Daniel, eram în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine plăcută, n-au intrat în gura mea nici carne, nici vin, nici nu m-am uns deloc, până ce s-au împlinit trei săptămâni întregi. Iar în ziua a douăzeci și patra a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hiddekel. Atunci mi-am ridicat ochii și am privit, și iată

> a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> Un om îmbrăcat în in, încins la șale cu aur fin din Ufaz: trupul lui era de asemenea ca berilul, iar fața lui ca înfățișarea fulgerului, ochii lui ca niște lămpi de foc, iar brațele și picioarele lui, la culoare, asemenea aramei lustruite, iar glasul cuvintelor lui ca glasul unei mulțimi.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Și eu, Daniel, singur am văzut vedenia; căci oamenii care erau cu mine nu au văzut vedenia, ci o mare cutremurare a căzut peste ei, încât au fugit să se ascundă. De aceea am rămas singur și am văzut această mare vedenie, și nu a mai rămas în mine nicio tărie; căci frumusețea înfățișării mele s-a prefăcut în stricăciune în mine, și nu am mai păstrat nicio tărie.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me,

> Totuși am auzit glasul cuvintelor lui; și, când am auzit glasul cuvintelor lui, atunci am căzut într-un somn adânc, cu fața la pământ, iar fața mea era îndreptată spre pământ. Și, iată, o mână m-a atins și m-a ridicat, sprijinindu-mă pe genunchii mei și pe palmele mâinilor mele. Și el mi-a zis,

> O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent.

> O, Daniele, om preaiubit, înțelege cuvintele pe care ți le grăiesc și stai în picioare; căci către tine am fost trimis acum.

> And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me,

> Iar după ce mi-a grăit acest cuvânt, am stat tremurând. Atunci el mi-a zis,

> Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia.

> Nu te teme, Daniele, căci din ziua cea dintâi în care ți-ai pus inima să înțelegi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost auzite, și eu am venit din pricina cuvintelor tale. Dar căpetenia împărăției Persiei mi s-a împotrivit douăzeci și una de zile; însă, iată, Mihail, una dintre căpeteniile cele dintâi, a venit în ajutorul meu, și eu am rămas acolo, lângă împărații Persiei.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days.

> Acum am venit să te fac să înțelegi ce se va întâmpla cu poporul tău în zilele de pe urmă; căci încă vedenia este pentru multe zile.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me,

> Și, după ce mi-a rostit asemenea cuvinte, mi-am aplecat fața spre pământ și am amuțit. Și iată, unul, după asemănarea fiilor oamenilor, mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura și am vorbit și am zis celui ce stătea înaintea mea,

> O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord?

> O, domnul meu, din pricina vedeniei durerile mele s-au abătut asupra mea și n-a mai rămas în mine nicio tărie. Căci cum ar putea vorbi robul acestui domn al meu cu acest domn al meu?

> for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said,

> căci, cât despre mine, îndată n-a mai rămas nicio tărie în mine, nici suflare nu mi-a mai rămas. Atunci a venit iarăși unul asemenea înfățișării unui om și m-a atins, și m-a întărit, și a zis,

> O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. …

> O, om preaiubit, nu te teme: pace fie ție; întărește-te, da, întărește-te. Iar când mi-a vorbit, m-am întărit și am zis: Să vorbească domnul meu, căci m-ai întărit. ...

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.

> Iar tu, Daniele, închide cuvintele și pecetluiește cartea până la vremea sfârșitului: mulți vor cutreiera încoace și încolo, și cunoștința va spori.

> Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders?

> Apoi eu, Daniel, am privit, şi iată: mai stăteau încă doi, unul pe malul acesta al râului, iar celălalt pe malul celălalt al râului. Şi unul a zis bărbatului îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului: „Cât timp va mai fi până la sfârşitul acestor minuni?”

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> Și am auzit pe omul îmbrăcat în haine de in, care era deasupra apelor râului, când și-a ridicat mâna dreaptă și mâna stângă către cer și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremuri și o jumătate de vreme; și când va fi împlinită sfărâmarea puterii poporului celui sfânt, toate acestea se vor sfârși.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things?

> Și am auzit, dar n-am înțeles; atunci am zis: O, Doamne, care va fi sfârșitul acestor lucruri?

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.

> Și el a zis: Du-te, Daniele: căci cuvintele sunt închise și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și lămuriți; dar cei răi vor face răul: și niciunul dintre cei răi nu va pricepe; dar cei înțelepți vor pricepe.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days.

> Și de la vremea când va fi ridicată jertfa necurmată și va fi așezată urâciunea pustiirii, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile.

> Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days.

> Fericit este cel ce așteaptă și ajunge la cele o mie trei sute treizeci și cinci de zile.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

> Iar tu, du-te pe calea ta până la sfârșit: căci te vei odihni și te vei ridica la sorțul tău la sfârșitul zilelor. Daniel 10:1-18; 12:4-13.

Back to Articles