Article

# Elijah - Number Three

Ilie - Numărul Trei

Let it be Known

Fie cunoscut

Author

Jeff Pippenger

Published

September 29, 2023

Formats

PDF
Word

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. 1 Kings 18:36.

> Și s-a întâmplat, la vremea aducerii jertfei de seară, că Ilie, prorocul, s-a apropiat și a zis: Doamne, Dumnezeul lui Avraam, al lui Isaac și al lui Israel, să se știe astăzi că Tu ești Dumnezeu în Israel, și că eu sunt slujitorul Tău, și că toate aceste lucruri le-am făcut după cuvântul Tău. 1 Împărați 18:36.

We have been identifying the characteristics of Elijah as a symbol. One of those characteristics is that the ministry and message of Elijah, John the Baptist and William Miller were instruments of judgment. Their message was used by the Lord to test their respective histories. Jesus said that if He had not come, then the quibbling Jews would have had no sin.

Am procedat la identificarea caracteristicilor lui Ilie în calitate de simbol. Una dintre aceste caracteristici este aceea că slujirea și mesajul lui Ilie, Ioan Botezătorul și William Miller au fost instrumente ale judecății. Mesajul lor a fost folosit de Domnul pentru a pune la probă istoriile lor respective. Isus a spus că, dacă nu ar fi venit, atunci iudeii cârtitori nu ar fi avut păcat.

> If I had not come and spoken unto them, they had not had sin: but now they have no cloak for their sin. John 15:22.

> Dacă nu aș fi venit și nu le-aș fi vorbit, nu ar fi avut păcat; dar acum nu au nicio acoperire pentru păcatul lor. Ioan 15:22.

Ezekiel identifies the same principle for the quibbling Jews of his history.

Ezechiel identifică același principiu în cazul evreilor cavilatori din istoria sa.

> For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. Ezekiel 2:4, 5.

> Căci sunt fii neobrăzați și cu inima împietrită. Te trimit la ei și le vei spune: Așa zice Domnul Dumnezeu. Iar ei, fie că vor asculta, fie că nu vor asculta (căci sunt o casă răzvrătită), totuși vor ști că a fost un proroc în mijlocul lor. Ezechiel 2:4, 5.

The symbolism of Elijah includes his role as an instrument of judgment.

Simbolismul lui Ilie include rolul său de instrument al judecății.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:

> Cei care sunt angajați în proclamarea soliei îngerului al treilea cercetează Scripturile după același plan pe care l-a adoptat bătrânul Miller. În micul volum intitulat „Views of the Prophecies and Prophetic Chronology”, bătrânul Miller prezintă următoarele reguli simple, dar inteligente și importante pentru studiul și interpretarea Bibliei:

> “‘1. Every word must have its proper bearing on the subject presented in the Bible; 2. All Scripture is necessary, and may be understood by diligent application and study; 3. Nothing revealed in Scripture can or will be hid from those who ask in faith, not wavering; 4. To understand doctrine, bring all the scriptures together on the subject you wish to know, then let every word have its proper influence; and if you can form your theory without a contradiction, you cannot be in error; 5. Scripture must be its own expositor, since it is a rule of itself. If I depend on a teacher to expound to me, and he should guess at its meaning, or desire to have it so on account of his sectarian creed, or to be thought wise, then his guessing, desire, creed, or wisdom is my rule, and not the Bible.’

> '1. Fiecare cuvânt trebuie să-și aibă raportarea cuvenită la subiectul prezentat în Biblie; 2. Toată Scriptura este necesară și poate fi înțeleasă prin aplicare sârguincioasă și studiu; 3. Nimic din ceea ce este descoperit în Scriptură nu poate și nici nu va fi ascuns celor care cer cu credință, fără a se îndoi; 4. Pentru a înțelege doctrina, adună laolaltă toate textele Scripturii privitoare la subiectul pe care dorești să-l cunoști, apoi lasă ca fiecare cuvânt să-și aibă influența cuvenită; iar dacă îți poți alcătui teoria fără nicio contradicție, nu poți fi în eroare; 5. Scriptura trebuie să fie propriul ei tâlcuitor, întrucât ea este o normă în sine. Dacă depind de un învățător ca să-mi tâlcuiască și acesta ar ghici înțelesul ei, sau ar dori ca ea să fie înțeleasă astfel din pricina crezului său sectar, sau pentru a fi socotit înțelept, atunci presupunerea, dorința, crezul sau înțelepciunea lui devine norma mea, iar nu Biblia.'

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.

> Cele de mai sus constituie o parte din aceste reguli; iar în studiul nostru al Bibliei vom face cu toții bine să luăm aminte la principiile enunțate.

> “Genuine faith is founded on the Scriptures; but Satan uses so many devices to wrest the Scriptures and bring in error, that great care is needed if one would know what they really do teach. It is one of the great delusions of this time to dwell much upon feeling, and to claim honesty while ignoring the plain utterances of the word of God because that word does not coincide with feeling. Many have no foundation for their faith but emotion. Their religion consists in excitement; when that ceases, their faith is gone. Feeling may be chaff, but the word of God is the wheat. And ‘what,’ says the prophet, ‘is the chaff to the wheat?’

> Credința adevărată este întemeiată pe Scripturi; dar Satana întrebuințează atâtea uneltiri spre a răstălmăci Scripturile și a introduce rătăcirea, încât este nevoie de mare grijă dacă cineva voiește să știe ce învață ele cu adevărat. Este una dintre marile amăgiri ale acestui timp a stărui mult asupra simțirii și a pretinde sinceritate, în vreme ce sunt ignorate rostirile limpezi ale cuvântului lui Dumnezeu, pentru că acel cuvânt nu se potrivește cu simțirea. Mulți nu au pentru credința lor altă temelie decât simțirea. Religia lor constă în exaltare; când aceasta încetează, credința lor dispare. Simțirea poate fi pleavă, dar cuvântul lui Dumnezeu este grâul. Și „ce este pleava față de grâu?”, zice prorocul.

> “None will be condemned for not heeding light and knowledge that they never had, and they could not obtain. But many refuse to obey the truth that is presented to them by Christ’s ambassadors, because they wish to conform to the world’s standard; and the truth that has reached their understanding, the light that has shone in the soul, will condemn them in the Judgment. In these last days we have the accumulated light that has been shining through all the ages, and we shall be held correspondingly responsible. The path of holiness is not on a level with the world; it is a way cast up. If we walk in this way, if we run in the way of the Lord’s commandments, we shall find that the ‘path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day.’” Review and Herald, November 25, 1884.

> Nimeni nu va fi osândit pentru că nu a dat ascultare luminii și cunoașterii pe care nu le-a avut niciodată și pe care nu le-ar fi putut dobândi. Dar mulți refuză să se supună adevărului care le este prezentat de trimișii lui Hristos, pentru că doresc să se conformeze standardului lumii; iar adevărul care a ajuns la înțelegerea lor, lumina care a strălucit în suflet, îi va osândi la Judecată. În aceste zile de pe urmă avem lumina acumulată care a strălucit de-a lungul tuturor veacurilor, și vom fi trași la răspundere în mod corespunzător. Calea sfințeniei nu este pe același plan cu lumea; este o cale înălțată. Dacă umblăm pe această cale, dacă alergăm pe calea poruncilor Domnului, vom afla că 'cărarea drepților este ca lumina strălucitoare, care strălucește tot mai mult până la ziua desăvârșită.' Review and Herald, 25 noiembrie 1884.

We are not “condemned for not heeding light and knowledge that” we “never had, and” we “could not obtain.” The important aspect of this statement is the expression “could not obtain.” Elijah, John and Miller represent light for their respective generations that could be attained. The presence of their message removed the cloak of what is legally called in the United States “plausible deniability.” The Elijah message in any generation where it is manifested removes any “plausible deniability,” thus holding the entire generation accountable for the light that is then presented.

Nu suntem „condamnați pentru că nu dăm ascultare luminii și cunoștinței pe care” noi „nu le-am avut niciodată și pe care” noi „nu le-am putut obține.” Aspectul important al acestei afirmații este expresia „nu le-am putut obține.” Ilie, Ioan și Miller reprezintă lumină pentru generațiile lor respective, care putea fi dobândită. Prezența mesajului lor a înlăturat vălul a ceea ce, din punct de vedere juridic, în Statele Unite, se numește „plausible deniability.” Mesajul lui Ilie, în orice generație în care se manifestă, înlătură orice „plausible deniability”, făcând astfel întreaga generație răspunzătoare pentru lumina care îi este atunci prezentată.

> “My brother said at one time that he would not hear anything concerning the doctrine we hold, for fear he should be convinced. He would not come to the meetings, or listen to the discourses; but he afterward declared that he saw he was as guilty as if he had heard them. God had given him an opportunity to know the truth, and He would hold him responsible for this opportunity. There are many among us who are prejudiced against the doctrines that are now being discussed. They will not come to hear, they will not calmly investigate, but they put forth their objections in the dark. They are perfectly satisfied with their position. ‘Thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent’ (Revelation 3:17–19).

> Fratele meu a spus, la un moment dat, că nu va asculta nimic cu privire la doctrina pe care o susținem, de teamă să nu fie convins. Nu voia să vină la adunări, nici să asculte predicile; dar, mai târziu, a declarat că a văzut că era la fel de vinovat ca și cum le-ar fi ascultat. Dumnezeu îi dăduse prilejul de a cunoaște adevărul, și El avea să-l țină răspunzător pentru acest prilej. Sunt mulți între noi care au prejudecăți față de doctrinele care sunt acum dezbătute. Nu vin să asculte, nu cercetează cu calm, ci își formulează obiecțiile în întuneric. Sunt pe deplin mulțumiți de poziția lor. "Tu zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol. Te sfătuiesc să cumperi de la Mine aur încercat în foc, ca să te îmbogățești; și veșminte albe, ca să te îmbraci și să nu se arate rușinea goliciunii tale; și să-ți ungi ochii cu alifie pentru ochi, ca să vezi. Pe toți câți îi iubesc, îi mustru și îi pedepsesc; fii, deci, plin de râvnă și pocăiește-te" (Apocalipsa 3:17-19).

> “This scripture applies to those who live under the sound of the message, but who will not come to hear it. How do you know but that the Lord is giving fresh evidences of His truth, placing it in a new setting, that the way of the Lord may be prepared? What plans have you been laying that new light may be infused through the ranks of God’s people? What evidence have you that God has not sent light to His children? All self-sufficiency, egotism, and pride of opinion must be put away. We must come to the feet of Jesus, and learn of Him who is meek and lowly of heart. Jesus did not teach His disciples as the rabbis taught theirs. Many of the Jews came and listened as Christ revealed the mysteries of salvation, but they came not to learn; they came to criticize, to catch Him in some inconsistency, that they might have something with which to prejudice the people. They were content with their knowledge, but the children of God must know the voice of the True Shepherd. Is not this a time when it would be highly proper to fast and pray before God? We are in danger of variance, in danger of taking sides on a controverted point; and should we not seek God in earnestness, with humiliation of soul, that we may know what is truth?” Selected Messages, book 1, 413.

> „Acest cuvânt al Scripturii se aplică celor care trăiesc în aria unde răsună solia, dar care nu vin s-o asculte. De unde știți dacă nu cumva Domnul oferă dovezi noi ale adevărului Său, așezându-l într-un nou cadru, pentru ca calea Domnului să fie pregătită? Ce planuri ați întocmit, pentru ca lumină nouă să pătrundă prin rândurile poporului lui Dumnezeu? Ce dovadă aveți că Dumnezeu nu a trimis lumină copiilor Săi? Toată autosuficiența, egotismul și mândria părerii proprii trebuie lepădate. Trebuie să venim la picioarele lui Isus și să învățăm de la El, care este blând și smerit cu inima. Isus nu și-a învățat ucenicii așa cum rabinii îi învățau pe ai lor. Mulți dintre iudei veneau și ascultau pe când Hristos descoperea tainele mântuirii, dar nu veneau să învețe; veneau să critice, să-L surprindă într-o oarecare neconsecvență, pentru a avea ceva cu care să influențeze poporul împotriva Lui. Ei erau mulțumiți cu cunoștința lor, dar copiii lui Dumnezeu trebuie să cunoască glasul Adevăratului Păstor. Nu este oare acesta un timp când ar fi deosebit de potrivit să postim și să ne rugăm înaintea lui Dumnezeu? Suntem în pericol de dezbinare, în pericol de a ne poziționa de o parte sau de alta într-o chestiune controversată; și nu ar trebui oare să-L căutăm pe Dumnezeu cu stăruință, cu umilire a sufletului, ca să cunoaștem care este adevărul?” Mesaje selectate, cartea 1, 413.

Those that represent the Elijah message are instruments of judgment in a process of purification that prepares the way for the messenger of the covenant to cleanse the temple. In accomplishing the work of cleansing the temple the light of present truth is revealed. If it were not to be revealed, those Christ was and is seeking to cleanse would retain their Laodicean cloak of self-deception. Elijah symbolizes a ministry that presents the truth as an instrument of judgment. That is why we are informed that those who rejected the message of John the Baptist could not be benefitted by the teaching of Jesus.

Cei ce reprezintă mesajul lui Ilie sunt instrumente ale judecății într-un proces de purificare care pregătește calea pentru ca solul legământului să curețe templul. În împlinirea lucrării de curățire a templului, lumina adevărului prezent este descoperită. Dacă nu ar fi descoperită, cei pe care Hristos a căutat și caută să-i curățească ar păstra veșmântul lor laodicean al autoînșelării. Ilie simbolizează o slujire care prezintă adevărul ca instrument al judecății. De aceea suntem înștiințați că aceia care au respins mesajul lui Ioan Botezătorul nu au putut beneficia de învățătura lui Isus.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus.” Early Writings, 258.

> Mi s-a îndreptat atenția înapoi spre vestirea primei veniri a lui Hristos. Ioan a fost trimis în duhul și puterea lui Ilie ca să pregătească calea lui Isus. Cei care au respins mărturia lui Ioan nu au avut niciun folos din învățăturile lui Isus. Scrieri timpurii, 258.

In the prophetic histories that typify the cleansing of God’s people a present truth message is unsealed that holds the generation accountable for either choosing darkness or light.

În istoriile profetice care prefigurează curățirea poporului lui Dumnezeu este desigilat un mesaj al adevărului prezent care face generația răspunzătoare pentru alegerea fie a întunericului, fie a luminii.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased…. And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4, 9, 10.

> Tu însă, Daniele, ține închise cuvintele și pecetluiește cartea până la vremea sfârșitului: mulți vor cutreiera încoace și încolo, și cunoștința va spori.... Și el a zis: Du-te, Daniele, căci cuvintele sunt închise și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și încercați; dar cei răi vor face răul; și niciunul dintre cei răi nu va înțelege; dar cei înțelepți vor înțelege. Daniel 12:4, 9, 10.

Those who represent the Elijah message for their respective generations are identified by Christ as His ambassadors in order to use them as instruments of judgment. This is what Elijah was identifying when he said, “let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word.”

Cei care, pentru generațiile lor respective, reprezintă solia lui Ilie sunt identificați de Hristos drept ambasadorii Săi, pentru a-i folosi ca instrumente ale judecății. La aceasta se referea Ilie când a zis: „să se știe astăzi că Tu ești Dumnezeu în Israel, și că eu sunt slujitorul Tău, și că am făcut toate aceste lucruri după cuvântul Tău.”

This truth is also set forth by Jesus concerning John the Baptist.

Acest adevăr este, de asemenea, enunțat de către Iisus cu privire la Ioan Botezătorul.

> And as they departed, Jesus began to say unto the multitudes concerning John, What went ye out into the wilderness to see? A reed shaken with the wind? But what went ye out for to see? A man clothed in soft raiment? behold, they that wear soft clothing are in kings’ houses. But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet. For this is he, of whom it is written, Behold, I send my messenger before thy face, which shall prepare thy way before thee. Matthew 11:7–10.

> Și pe când aceștia plecau, Iisus a început să le spună mulțimilor despre Ioan: Ce ați ieșit în pustie să vedeți? O trestie clătinată de vânt? Dar ce ați ieșit să vedeți? Un om îmbrăcat în haine moi? Iată, cei ce poartă haine moi sunt în casele împăraților. Dar ce ați ieșit să vedeți? Un proroc? Da, vă spun vouă, și mai mult decât un proroc. Căci acesta este acela despre care este scris: Iată, trimit înaintea feței Tale pe solul Meu, care Îți va pregăti calea înaintea Ta. Matei 11:7-10.

John was more than a prophet, he was an instrument of judgment, and his ministry was identified to his generation, for they had went out into the wilderness to see him, just as surely as all Israel came to Carmel at Ahab’s command. William Miller understood the increase of knowledge that was unsealed in 1798. He represented those that ran to and fro in God’s Word as the knowledge increased. His message was based upon prophetic time and in 1840 his message and ministry were placed into his generation in such a fashion that all the Protestant world watched to see if his methodology worked. When it was confirmed, his message was carried around the world.

Ioan a fost mai mult decât un profet, el a fost un instrument al judecății, iar slujirea lui a fost identificată cu generația sa, căci ei ieșiseră în pustie ca să-l vadă, la fel de sigur cum întregul Israel a venit la Carmel la porunca lui Ahab. William Miller a înțeles sporirea cunoștinței care a fost desigilată în 1798. El i-a reprezentat pe cei ce alergau încoace și încolo în Cuvântul lui Dumnezeu, pe măsură ce cunoștința sporea. Mesajul lui era întemeiat pe timpul profetic și, în 1840, mesajul și slujirea lui au fost așezate în generația sa într-o asemenea manieră, încât întreaga lume protestantă a urmărit să vadă dacă metodologia lui funcționa. Când aceasta a fost confirmată, mesajul lui a fost dus în întreaga lume.

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> "În anul 1840, o altă remarcabilă împlinire a profeției a stârnit un interes pe scară largă. Cu doi ani înainte, Josiah Litch, unul dintre predicatorii de frunte ai celei de-a doua veniri, a publicat o expunere asupra Apocalipsei 9, prezicând căderea Imperiului Otoman. Potrivit calculelor sale, această putere urma să fie răsturnată . . . la 11 august 1840, când era de așteptat ca puterea otomană în Constantinopol să fie frântă. Iar aceasta, cred eu, se va constata că așa este.'"

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> Chiar la timpul hotărât, Turcia, prin ambasadorii săi, a acceptat protecția puterilor aliate ale Europei și astfel s-a plasat sub controlul națiunilor creștine. Evenimentul a împlinit întocmai prezicerea. Când acest lucru a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de corectitudinea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și asociații săi, iar mișcarea adventă a primit un avânt remarcabil. Bărbați învățați și de vază s-au unit cu Miller, atât în propovăduirea, cât și în publicarea vederilor sale, iar între 1840 și 1844 lucrarea s-a extins rapid. Tragedia veacurilor, 334, 335.

From “1840 to 1844” represents the history of the “seven thunders” of Revelation chapter ten. In that history a purification process that was represented in Malachi chapter three, and the two temple cleansings of Christ was initiated. The process of purification was a progressive testing process, based upon Miller’s understanding of the day for a year principle. Those who represent the Elijah message prepare the way for the messenger of the covenant to come suddenly to His temple, and they are the symbol of an instrument of judgment that is employed by the messenger of the covenant to sweep out those who choose darkness rather than light.

Perioada «1840–1844» reprezintă istoria «celor șapte tunete» din Apocalipsa, capitolul zece. În acea istorie a fost inițiat un proces de purificare, care era reprezentat în Maleahi, capitolul trei, și în cele două curățiri ale Templului săvârșite de Hristos. Procesul de purificare a fost un proces progresiv de încercare, întemeiat pe înțelegerea lui Miller a principiului «o zi pentru un an». Cei care reprezintă solia lui Ilie pregătesc calea pentru ca Solul legământului să vină deodată la Templul Său și sunt simbolul unui instrument de judecată pe care Solul legământului îl folosește pentru a-i mătura afară pe cei care aleg întunericul în locul luminii.

> I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:11, 12.

> Eu, într-adevăr, vă botez cu apă spre pocăință; dar Cel ce vine după mine este mai puternic decât mine, Căruia nu sunt vrednic să-I duc încălțămintea; El vă va boteza cu Duhul Sfânt și cu foc. Acela are în mână vânturătoarea și Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va aduna grâul în grânar; iar pleava o va arde cu foc nestins. Matei 3:11, 12.

In Christ’s day represented in John 6:66 he lost more disciples than any other time. In The Desire of Ages where this passage of John is addressed the methodology of prophetic application was the very reason the disciples left. They could not understand that the literal represented the spiritual, and according to the apostle Paul the literal comes before the spiritual.

În vremea lui Hristos, așa cum este consemnat în Ioan 6:66, El a pierdut mai mulți ucenici decât în oricare alt moment. În The Desire of Ages, unde este abordat acest pasaj din Ioan, metodologia aplicării profetice a fost chiar motivul pentru care ucenicii au plecat. Ei nu au putut înțelege că literalul reprezenta spiritualul și, potrivit apostolului Pavel, literalul precede spiritualul.

> And so it is written, The first man Adam was made a living soul; the last Adam was made a quickening spirit. Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. 1 Corinthians 15:45, 46.

> Și astfel este scris: Omul dintâi, Adam, a fost făcut un suflet viu; iar Adam cel de pe urmă a fost făcut un duh dătător de viață. Însă nu cel duhovnicesc a fost întâi, ci cel firesc; și după aceea cel duhovnicesc. 1 Corinteni 15:45, 46.

Unwilling and therefore unable the Jews refused to understand Christ when he identified that He was the bread of heaven that needed to be eaten. Customs and traditions overruled the methodology that was exercised by Christ himself. Concerning this history Sister White recorded:

Nevrând și, prin urmare, neputând, iudeii au refuzat să-L înțeleagă pe Hristos când S-a identificat ca fiind pâinea din cer care trebuia să fie mâncată. Obiceiurile și tradițiile au prevalat asupra metodei pe care a aplicat-o Hristos Însuși. Cu privire la această istorie, Sora White a consemnat:

> “By the public rebuke of their unbelief these disciples were still further alienated from Jesus. They were greatly displeased, and wishing to wound the Saviour and gratify the malice of the Pharisees, they turned their backs upon Him, and left Him with disdain. They had made their choice, had taken the form without the spirit, the husk without the kernel. Their decision was never afterward reversed; for they walked no more with Jesus.

> Prin mustrarea publică a necredinței lor, acești ucenici s-au înstrăinat și mai mult de Isus. Ei au fost foarte nemulțumiți și, dorind să-L rănească pe Mântuitorul și să dea satisfacție răutății fariseilor, I-au întors spatele și L-au părăsit cu dispreț. Își făcuseră alegerea: luaseră forma fără duh, învelișul fără miez. Hotărârea lor nu a mai fost niciodată schimbată; căci n-au mai umblat cu Isus.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „A cărui lopată de vânturat este în mâna Sa, și El Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va aduna grâul în grânar.” Matei 3:12. Acesta a fost unul dintre momentele de curățire. Prin cuvintele adevărului, pleava era despărțită de grâu. Pentru că erau prea trufași și plini de îndreptățire de sine ca să primească mustrarea, prea iubitori de lume ca să accepte o viață de smerenie, mulți s-au întors de la Isus. Mulți fac încă același lucru. Sufletele sunt puse la încercare și astăzi, la fel cum au fost acei ucenici în sinagoga din Capernaum. Când adevărul ajunge la inimă, ei văd că viețile lor nu sunt în conformitate cu voia lui Dumnezeu. Văd nevoia unei schimbări în întregime în ei înșiși; dar nu sunt dispuși să ia asupra lor lucrarea lepădării de sine. De aceea se mânie când păcatele le sunt descoperite. Pleacă jigniți, întocmai cum ucenicii L-au părăsit pe Isus, murmurând: „Acesta este un cuvânt greu; cine poate să-l asculte?” Dorința veacurilor, 392.

It is Malachi’s messenger of the covenant that purges the sons of Levi with fire. He thoroughly purges his floor, separating the wheat from the chaff. He does this work with a fan. The fan is what accomplishes the separation, and the fan is the message of present truth for each respective history where He purifies the sons of Levi. The fan is the Elijah message and messengers, who represent an instrument of judgment.

Este Solul legământului din Maleahi acela care îi curățește pe fiii lui Levi prin foc. El Își curăță cu desăvârșire aria, despărțind grâul de pleavă. El face această lucrare cu o vânturătoare. Vânturătoarea este aceea care înfăptuiește despărțirea, iar vânturătoarea este solia adevărului prezent pentru fiecare perioadă istorică respectivă în care El îi curățește pe fiii lui Levi. Vânturătoarea este solia lui Ilie și mesagerii ei, care reprezintă un instrument de judecată.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Iată, voi trimite pe solul Meu, și el va pregăti calea înaintea Mea; și deodată va intra în Templul Său Domnul pe care-L căutați, chiar Solul legământului, pe care-L doriți; iată, vine, zice Domnul oștirilor. Dar cine va putea să îndure ziua venirii Lui? Și cine va rămâne în picioare când Se va arăta El? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorului. El va ședea ca un topitor și curățitor de argint; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri ca aurul și ca argintul, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în neprihănire. Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de demult și ca în anii de odinioară. Maleahi 3:1-4.

The one who comes after John the Baptist is He who purges His floor with a fan, and is like a refiner’s fire. The purification process is accomplished by the messenger of the covenant, and therefore identifies a history where the Lord is entering into covenant with a new chosen covenant people. When ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt, a theme of that sacred history was the issue of the “firstborn.” Whether it was the death of Egypt’s firstborn, or God’s identification of Israel as His firstborn.

Cel ce vine după Ioan Botezătorul este Acela care Își curățește aria cu vânturătoarea și este ca focul topitorului. Procesul de curățire este înfăptuit de Solul legământului și, prin urmare, indică o perioadă din istorie în care Domnul intră în legământ cu un nou popor ales al legământului. Când Israelul din vechime a fost izbăvit din robia Egiptului, o temă a acelei istorii sacre a fost chestiunea «întâiului-născut». Fie că era vorba de moartea întâilor-născuți ai Egiptului, fie de declararea Israelului de către Dumnezeu drept întâiul Său născut.

> And thou shalt say unto Pharaoh, Thus saith the Lord, Israel is my son, even my firstborn: And I say unto thee, Let my son go, that he may serve me: and if thou refuse to let him go, behold, I will slay thy son, even thy firstborn. Exodus 4:22, 23.

> Iar tu să-i spui lui Faraon: Așa zice Domnul: Israel este fiul Meu, întâiul Meu născut; și-ți zic: Lasă-l pe fiul Meu să plece, ca să-Mi slujească; iar dacă vei refuza să-l lași să plece, iată, îți voi ucide fiul tău, pe întâiul tău născut. Exod 4:22, 23.

When God entered into covenant with Israel in the deliverance from Egypt the divine plan was that every firstborn son of each of the tribes would be dedicated to the work of the priesthood. But at the rebellion of the golden calf, it was only the tribe of Levi that stood on Moses’ side of the rebellion. For their faithfulness, God disannulled His plan that each firstborn from every tribe would be dedicated to the priesthood and he passed by the other tribes and gave the tribe of Levi the exclusive right of the priesthood. When the messenger of the covenant purifies the sons of Levi it is representing a history where a former covenant people are being set aside for a new covenant people. This was the case with John the Baptist, the Millerites and will be with the one hundred and forty-four thousand. From 1840 to 1844 a purification process was initiated by the testing issue of the prophetic message that had been given to William Miller. It led to the Lord suddenly coming to his temple on October 22, 1844, but the process of purification did not end until 1863.

Când Dumnezeu a încheiat legământ cu Israel, odată cu izbăvirea din Egipt, planul divin era ca fiecare întâi-născut de parte bărbătească din fiecare seminție să fie consacrat lucrării preoției. Dar la răzvrătirea vițelului de aur, numai seminția lui Levi s-a pus de partea lui Moise împotriva răzvrătirii. Pentru credincioșia lor, Dumnezeu a anulat planul Său ca fiecare întâi-născut din fiecare seminție să fie consacrat preoției și, lăsând la o parte celelalte seminții, a dat seminției lui Levi dreptul exclusiv al preoției. Când solul legământului îi curățește pe fiii lui Levi, aceasta reprezintă o istorie în care un fost popor al legământului este pus deoparte pentru un nou popor al legământului. Așa a fost în cazul lui Ioan Botezătorul, al milleriților și așa va fi în cazul celor o sută patruzeci și patru de mii. Între 1840 și 1844, a fost inițiat un proces de curățire prin testul reprezentat de mesajul profetic care îi fusese dat lui William Miller. Aceasta a dus la venirea Domnului deodată la templul Său, la 22 octombrie 1844, dar procesul de curățire nu s-a încheiat decât în 1863.

> “Both the prophecy of Daniel 8:14, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed,’ and the first angel’s message, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come,’ pointed to Christ’s ministration in the most holy place, to the investigative judgment, and not to the coming of Christ for the redemption of His people and the destruction of the wicked. The mistake had not been in the reckoning of the prophetic periods, but in the event to take place at the end of the 2300 days. Through this error the believers had suffered disappointment, yet all that was foretold by the prophecy, and all that they had any Scripture warrant to expect, had been accomplished. At the very time when they were lamenting the failure of their hopes, the event had taken place which was foretold by the message, and which must be fulfilled before the Lord could appear to give reward to His servants.

> Atât profeția din Daniel 8:14, «Până la două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit», cât și solia primului înger, «Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă, căci a venit ceasul judecății Lui», indicau spre lucrarea de mijlocire a lui Hristos în Sfânta Sfintelor, spre judecata de cercetare, și nu spre venirea lui Hristos pentru răscumpărarea poporului Său și nimicirea celor răi. Greșeala nu fusese în calcularea perioadelor profetice, ci în evenimentul care urma să aibă loc la încheierea celor 2300 de zile. Din pricina acestei erori, credincioșii suferiseră dezamăgire; totuși, tot ceea ce fusese prevestit de profeție și tot ceea ce aveau, potrivit Scripturii, temei să aștepte, fusese împlinit. Chiar în vremea când jeleau zădărnicirea nădejdilor lor, avusese loc evenimentul vestit de solie, și care trebuia să se împlinească înainte ca Domnul să poată apărea spre a da răsplata slujitorilor Săi.

> “Christ had come, not to the earth, as they expected, but, as foreshadowed in the type, to the most holy place of the temple of God in heaven. He is represented by the prophet Daniel as coming at this time to the Ancient of Days: ‘I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came’—not to the earth, but—’to the Ancient of Days, and they brought Him near before Him.’ Daniel 7:13.

> Hristos venise, nu pe pământ, cum se așteptau ei, ci, așa cum era prefigurat în tip, în Sfânta Sfintelor a templului lui Dumnezeu din cer. El este înfățișat de profetul Daniel ca venind în acest timp la Cel Îmbătrânit de Zile: „Am privit în vedeniile de noapte și, iată, pe norii cerului venea unul ca un fiu al omului; și a venit” — nu pe pământ, ci — „la Cel Îmbătrânit de Zile, și L-au adus înaintea Lui.” Daniel 7:13.

> “This coming is foretold also by the prophet Malachi: ‘The Lord, whom ye seek, shall suddenly come to His temple, even the Messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, He shall come, saith the Lord of hosts.’ Malachi 3:1. The coming of the Lord to His temple was sudden, unexpected, to His people. They were not looking for Him there. They expected Him to come to earth, ‘in flaming fire taking vengeance on them that know not God, and that obey not the gospel.’ 2 Thessalonians 1:8.

> Această venire este prevestită şi de prorocul Maleahi: „Domnul, pe care Îl căutaţi, va veni deodată în Templul Său, chiar Solul legământului, în care vă desfătaţi: iată, El vine, zice Domnul oştirilor.” Maleahi 3:1. Venirea Domnului la Templul Său a fost subită, neaşteptată, pentru poporul Său. Ei nu-L aşteptau acolo. Ei Îl aşteptau să vină pe pământ, „într-o văpaie de foc, aducând răzbunare asupra celor ce nu-L cunosc pe Dumnezeu şi asupra celor ce nu ascultă de Evanghelie.” 2 Tesaloniceni 1:8.

> “But the people were not yet ready to meet their Lord. There was still a work of preparation to be accomplished for them. Light was to be given, directing their minds to the temple of God in heaven; and as they should by faith follow their High Priest in His ministration there, new duties would be revealed. Another message of warning and instruction was to be given to the church.

> Dar poporul nu era încă pregătit să-L întâmpine pe Domnul lor. Mai rămânea o lucrare de pregătire de împlinit pentru ei. Avea să li se dea lumină, care să le îndrepte mințile către templul lui Dumnezeu din cer; iar pe măsură ce, prin credință, aveau să-L urmeze pe Marele lor Preot în slujirea Sa de acolo, noi îndatoriri aveau să le fie descoperite. O altă solie de avertizare și de instruire trebuia să fie dată bisericii.

> “Says the prophet: ‘Who may abide the day of His coming? and who shall stand when He appeareth? for He is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and He shall sit as a refiner and purifier of silver: and He shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’ Malachi 3:2, 3. Those who are living upon the earth when the intercession of Christ shall cease in the sanctuary above are to stand in the sight of a holy God without a mediator. Their robes must be spotless, their characters must be purified from sin by the blood of sprinkling. Through the grace of God and their own diligent effort they must be conquerors in the battle with evil. While the investigative judgment is going forward in heaven, while the sins of penitent believers are being removed from the sanctuary, there is to be a special work of purification, of putting away of sin, among God’s people upon earth. This work is more clearly presented in the messages of Revelation 14.

> Zice prorocul: „Cine va putea sta în ziua venirii Lui? și cine va rămâne în picioare când Se va arăta? Căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorului; și El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; și îi va curăți pe fiii lui Levi și îi va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să aducă Domnului o jertfă în neprihănire.” Maleahi 3:2, 3. Cei care vor trăi pe pământ când mijlocirea lui Hristos va înceta în sanctuarul de sus vor trebui să stea înaintea unui Dumnezeu sfânt fără mijlocitor. Veșmintele lor trebuie să fie fără pată, caracterele lor trebuie curățite de păcat prin sângele stropirii. Prin harul lui Dumnezeu și prin propriul lor efort sârguincios, ei trebuie să fie biruitori în lupta cu răul. În timp ce judecata de cercetare are loc în cer, în timp ce păcatele credincioșilor pocăiți sunt îndepărtate din sanctuar, trebuie să se desfășoare o lucrare deosebită de curățire, de lepădare a păcatului, în mijlocul poporului lui Dumnezeu de pe pământ. Această lucrare este prezentată mai clar în mesajele din Apocalipsa 14.

> “When this work shall have been accomplished, the followers of Christ will be ready for His appearing. ‘Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.’ Malachi 3:4. Then the church which our Lord at His coming is to receive to Himself will be a ‘glorious church, not having spot, or wrinkle, or any such thing.’ Ephesians 5:27. Then she will look ‘forth as the morning, fair as the moon, clear as the sun, and terrible as an army with banners.’ Song of Solomon 6:10.

> Când această lucrare va fi împlinită, urmașii lui Hristos vor fi pregătiți pentru arătarea Sa. „Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult.” Maleahi 3:4. Atunci biserica pe care Domnul nostru, la venirea Sa, o va primi pentru Sine va fi o „biserică slăvită, fără pată, fără zbârcitură sau ceva de felul acesta.” Efeseni 5:27. Atunci ea se va ivi „ca zorile, frumoasă ca luna, curată ca soarele și înfricoșătoare ca niște oști sub steaguri.” Cântarea Cântărilor 6:10.

> “Besides the coming of the Lord to His temple, Malachi also foretells His second advent, His coming for the execution of the judgment, in these words: ‘And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not Me, saith the Lord of hosts.’ Malachi 3:5. Jude refers to the same scene when he says, ‘Behold, the Lord cometh with ten thousands of His saints, to execute judgment upon all, and to convince all that are ungodly among them of all their ungodly deeds.’ Jude 14, 15. This coming, and the coming of the Lord to His temple, are distinct and separate events.

> Pe lângă venirea Domnului la templul Său, Maleahi mai profețește și a doua Sa venire, venirea Sa pentru înfăptuirea judecății, în aceste cuvinte: 'Și Mă voi apropia de voi pentru judecată; și voi fi un martor grabnic împotriva vrăjitorilor, împotriva adulterilor, împotriva celor ce jură strâmb, împotriva celor ce asupresc pe simbriaș în plata lui, pe văduvă și pe orfan, împotriva celor ce abat pe străin de la dreptul lui, și nu se tem de Mine, zice Domnul oștirilor.' Maleahi 3:5. Iuda se referă la aceeași scenă când spune: 'Iată, Domnul vine cu zeci de mii dintre sfinții Săi, ca să execute judecata asupra tuturor și să vădească pe toți cei nelegiuiți dintre ei de toate faptele lor nelegiuite.' Iuda 14, 15. Această venire, și venirea Domnului la templul Său, sunt evenimente distincte și separate.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 424–426.

> Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, adusă în vedere în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este prezentată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, profețită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este de asemenea reprezentat prin venirea Mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în pilda celor zece fecioare, din Matei 25.

Four “comings” are referred to in the last paragraph and they are all the same coming symbolized four different ways. One of those “comings” is the parable of the ten virgins.

În ultimul paragraf sunt menționate patru „veniri”, iar toate sunt aceeași venire, simbolizată în patru moduri diferite. Una dintre aceste „veniri” este pilda celor zece fecioare.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Mi se indică adesea pilda celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă a fost și va fi împlinită întocmai, după literă, căci are o aplicare specială pentru timpul acesta și, asemenea soliei îngerului al treilea, a fost împlinită și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului. Review and Herald, 19 august 1890.

If the four “comings” “are descriptions of the same event,” then those four “comings” that were fulfilled in the beginning of Adventism in the Millerite movement, “will be fulfilled” again “to the very letter” in the Elijah movement at the end of Adventism.

Dacă cele patru "veniri" "sunt descrieri ale aceluiași eveniment", atunci acele patru "veniri" care au fost împlinite la începutul Adventismului, în mișcarea millerită, "vor fi împlinite" din nou "până la ultima literă" în mișcarea lui Ilie la sfârșitul Adventismului.

William Miller and the Millerites were the representatives of the first angel’s message, and in the same passage from Early Writings that we recently cited, the message of the first angel possessed the identical characteristics of John the Baptist. We cited the passage that says those who rejected the message of John the Baptist could not be benefited by the teachings of Jesus. In the next paragraph she says, “Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary.” Both William Miller and John the Baptist represent instruments of judgment.

William Miller și milleriții au fost reprezentanții soliei primului înger, iar în același pasaj din Early Writings pe care l-am citat recent, solia primului înger avea caracteristici identice cu ale lui Ioan Botezătorul. Am citat pasajul care spune că cei ce au respins solia lui Ioan Botezătorul nu puteau fi ajutați de învățăturile lui Isus. În paragraful următor ea spune: „Cei ce au respins prima solie nu puteau fi ajutați de a doua; nici nu au fost ajutați de strigătul de la miezul nopții, care trebuia să-i pregătească să intre împreună cu Isus, prin credință, în Sfânta Sfintelor din sanctuarul ceresc.” Atât William Miller, cât și Ioan Botezătorul reprezintă instrumente ale judecății.

Had neither of them appeared, their respective generations would not be held accountable for rejecting light. God used those two messengers to remove the Laodicean cloak of sin, and thus demonstrated the Laodicean nakedness of the former chosen people, by introducing a message that whether accepted or rejected would be used in judgment as a symbol that a prophet had been among them. The history of 1840 to 1844 was typified by the fire coming down on Elijah’s offering on Mount Carmel. The true prophet had been distinguished from the false prophets.

Dacă niciunul dintre ei nu ar fi apărut, generațiile lor respective nu ar fi fost trase la răspundere pentru respingerea luminii. Dumnezeu i-a folosit pe acei doi mesageri pentru a înlătura mantia laodiceană a păcatului și, astfel, a demonstrat goliciunea laodiceană a fostului popor ales, prin introducerea unui mesaj care, fie că era acceptat, fie că era respins, avea să fie folosit la judecată ca simbol al faptului că un profet fusese în mijlocul lor. Istoria anilor 1840–1844 a fost ilustrată tipologic de focul care s-a coborât asupra jertfei lui Ilie pe Muntele Carmel. Profetul adevărat fusese deosebit de profeții falși.

We are at the point where we should outline the purification process that continued after October 22, 1844. Sister White stated that after October 22, 1844 “the people were not yet ready to meet their Lord. There was still a work of preparation to be accomplished for them. Light was to be given, directing their minds to the temple of God in heaven; and as they should by faith follow their High Priest in His ministration there, new duties would be revealed. Another message of warning and instruction was to be given to the church.”

Ne aflăm în punctul în care se cuvine să conturăm procesul de curățire care a continuat după 22 octombrie 1844. Sora White a afirmat că, după 22 octombrie 1844, „poporul nu era încă pregătit să-și întâlnească Domnul. Mai rămânea pentru ei o lucrare de pregătire de împlinit. Avea să li se dea lumină, îndreptându-le gândurile către templul lui Dumnezeu din cer; și, pe măsură ce, prin credință, Îl vor urma pe Marele lor Preot în slujirea Sa de acolo, li se vor descoperi noi îndatoriri. Un alt mesaj de avertizare și de instruire avea să fie dat bisericii.”

When Adventism rejected the “seven times” of Leviticus twenty-six that Daniel called the “oath” of Moses, they lost their ability to recognize that the process of purification continued beyond their initial work of understanding the truths connected with the opening of the judgment.

Când Adventismul a respins cele „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, pe care Daniel le-a numit „jurământul” lui Moise, și-a pierdut capacitatea de a recunoaște că procesul de curățire a continuat dincolo de lucrarea sa inițială de înțelegere a adevărurilor legate de deschiderea judecății.

We will address the continued purification process in the next article, and begin to align the horn of true Protestantism that Millerite Adventism received in the 1840’s with the horn of Republicanism.

Vom aborda procesul continuu de purificare în articolul următor și vom începe să aliniem cornul adevăratului Protestantism pe care Adventismul millerit l-a primit în anii 1840 cu cornul Republicanismului.

Back to Articles