Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Eight

Cartea lui Daniel - Numărul o sută optzeci și opt

From Raphia to Panium: Unveiling the Prophetic Significance of Ancient Battles

De la Rafia la Panium: dezvăluirea semnificației profetice a bătăliilor din antichitate

Author

Jeff Pippenger

Published

April 18, 2024

Formats

PDF
Word

The Battle of Raphia and the Battle of Panium are two distinct historical events that occurred in different periods and contexts, but they both have significance in the history of ancient Judea and its surrounding regions. The Battle of Raphia took place in 217 BC. The Battle of Panium occurred in 200 BC between the Seleucid kingdom (king of the north) and the Ptolemaic kingdom (king of the south). These two battles are identified in verses eleven through fifteen of Daniel chapter eleven. These two battles preceded the Maccabean Revolt in 167 BC.

Bătălia de la Raphia și Bătălia de la Panium sunt două evenimente istorice distincte, care au avut loc în perioade și contexte diferite, dar ambele au semnificație în istoria Iudeei antice și a regiunilor învecinate. Bătălia de la Raphia a avut loc în 217 î.Hr. Bătălia de la Panium a avut loc în 200 î.Hr., între regatul seleucid (regele de la miazănoapte) și regatul ptolemaic (regele de la miazăzi). Aceste două bătălii sunt identificate în versetele unsprezece până la cincisprezece ale capitolului unsprezece din Cartea lui Daniel. Aceste două bătălii au precedat Răscoala Macabeilor din 167 î.Hr.

The Battle of Panium took its name from the nearby geographical feature, Mount Panium, where the conflict occurred. The name Panium is derived from the Greek god Pan, to whom a temple was there dedicated. The site was known as Panium due to its association with worship of Pan. The temple complex was often referred to as the Sanctuary of Pan, emphasizing its role as a place of religious devotion and worship dedicated to the god Pan. The term “Nymphaeum” refers to a monument or shrine dedicated to water nymphs in ancient Greek and Roman religion. The temple complex at Panium included a grotto and natural spring, which were believed to be inhabited by nymphs, and thus it was sometimes referred to as the Nymphaeum of Panium.

Bătălia de la Panium și-a luat numele de la elementul geografic din apropiere, Muntele Panium, unde a avut loc conflictul. Numele Panium derivă de la zeul grec Pan, căruia i-a fost dedicat acolo un templu. Locul era cunoscut ca Panium datorită asocierii sale cu cultul lui Pan. Complexul templului era adesea numit Sanctuarul lui Pan, subliniind rolul său de loc de devoțiune și închinare religioasă dedicate zeului Pan. Termenul „Nymphaeum” desemnează un monument sau un sanctuar dedicat nimfelor apelor în religia greacă și romană antică. Complexul templului de la Panium includea o grotă și un izvor natural, despre care se credea că erau locuite de nimfe; în consecință, era uneori numit Nymphaeumul de la Panium.

After the city was rebuilt and expanded by Herod Philip, son of Herod the Great, it was known as Caesarea Philippi in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus and Herod Philip himself. The temple complex was an important religious center within this city.

După ce orașul a fost reconstruit și extins de Irod Filip, fiul lui Irod cel Mare, acesta a devenit cunoscut drept Cezareea lui Filip, în onoarea împăratului roman Cezar Augustus și a lui Irod Filip însuși. Ansamblul de temple a fost un important centru religios în cadrul acestui oraș.

During the reign of Emperor Augustus, the temple was rededicated or renamed in honor of Augustus, reflecting the imperial cult and the integration of Roman religious practices into the local religious landscape. The area near the ancient city of Caesarea Philippi, where the temple of Pan was located, was sometimes referred to as the “Gates of Hell” or the “Gates of Hades.”

În timpul domniei împăratului Augustus, templul a fost rededicat sau redenumit în onoarea lui Augustus, reflectând cultul imperial și integrarea practicilor religioase romane în peisajul religios local. Zona din apropierea vechii cetăți Cezareea lui Filip, unde se afla templul lui Pan, era uneori numită "Porțile Iadului" sau "Porțile Hadesului".

In verses sixteen through nineteen of Daniel chapter eleven, the three geographical areas of conquest are represented that pagan Rome was to overcome in order to be established as the fourth kingdom of Bible prophecy and the king of the north in the chapter, are represented. In verse sixteen, the Roman general Pompey is identified as conquering Syria in 65 BC, and then Jerusalem in 63 BC. Verses seventeen through nineteen identify Julius Caesar’s conquering of Egypt, the third of the three obstacles. The Battle of Actium in 31 BC, marks the beginning of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule supremely in fulfillment of verse twenty-four, of Daniel chapter eleven.

În versetele șaisprezece până la nouăsprezece din capitolul unsprezece al cărții Daniel sunt reprezentate cele trei zone geografice de cucerire pe care Roma păgână trebuia să le depășească pentru a fi stabilită ca a patra împărăție a profeției biblice și ca împăratul de la miazănoapte în acest capitol. În versetul șaisprezece, generalul roman Pompei este identificat ca cucerind Siria în 65 î.Hr., iar apoi Ierusalimul în 63 î.Hr. Versetele șaptesprezece până la nouăsprezece identifică cucerirea Egiptului de către Iuliu Cezar, al treilea dintre cele trei obstacole. Bătălia de la Actium din 31 î.Hr. marchează începutul celor trei sute șaizeci de ani în care Roma păgână avea să stăpânească în mod suprem, în împlinirea versetului douăzeci și patru din capitolul unsprezece al cărții Daniel.

In verse twenty the reign of Augustus Caesar is marked, and in that history, Jesus was born. Then in verses twenty-one and twenty-two the wicked Tiberius Caesar’s reign is identified, thus marking the crucifixion of Christ. In verse twenty-three, the league which the Maccabean Jews entered into with pagan Rome is marked, and thus the flow of history that began in verse eleven is halted, and the historical narrative drops back to the period of 161 BC to 158 BC.

În versetul douăzeci este marcată domnia lui Cezar Augustus, iar în acea istorie S-a născut Isus. Apoi, în versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi este identificată domnia nelegiuitului Cezar Tiberiu, marcând astfel răstignirea lui Hristos. În versetul douăzeci și trei este marcată alianța pe care iudeii macabei au încheiat-o cu Roma păgână și, astfel, firul istoric început la versetul unsprezece este întrerupt, iar narațiunea istorică se întoarce la perioada 161 î.Hr. – 158 î.Hr.

Verse twenty-three represents the line of the Maccabees, and though it does not provide all the details of their prophetic line, the record of history does. In 217 BC, the Battle of Raphia took place, and in the aftermath a child king left Egypt vulnerable. As the Seleucid and Greek kings made plans to deal with the child king in the year 200 BC, Rome inserted itself into the history and became the defender of the Egyptian child king. In the same year the Battle of Panium took place. Then in 167 BC the guerilla warfare of the Maccabees, began.

Versetul douăzeci și trei reprezintă linia Macabeilor și, deși nu oferă toate detaliile liniei lor profetice, mărturia istoriei le oferă. În 217 î.Hr. a avut loc bătălia de la Rafia, iar în urma ei un rege-copil a lăsat Egiptul vulnerabil. Pe când regii seleucizi și greci își făceau planuri să se ocupe de regele-copil în anul 200 î.Hr., Roma s-a interpus în cursul istoriei și a devenit apărătoarea regelui-copil egiptean. În același an a avut loc bătălia de la Panium. Apoi, în 167 î.Hr., a început războiul de gherilă al Macabeilor.

The Maccabean revolt began in Modein in 167 BC, and it consisted of the Maccabees not only engaging against the Seleucid Empire, but also engaging the Jews that they had determined were in alliance with the Seleucids. The revolt was religiously motivated, and it was carried out against an internal and external enemy. In 164 BC the Maccabees rededicated the Temple, and this event is commemorated by the Jewish celebration of Hanukkah. In that year the infamous Antiochus Epiphanes died. Then from 161 BC to 158 BC the “league” of verse twenty-three was entered into with Rome.

Răscoala Macabeilor a început la Modein în 167 î.Hr. și a constat în faptul că Macabeii nu doar au luptat împotriva Imperiului Seleucid, ci au luptat și împotriva iudeilor pe care îi consideraseră în alianță cu seleucizii. Răscoala a avut motivație religioasă și a fost dusă împotriva unui dușman atât intern, cât și extern. În 164 î.Hr., Macabeii au resfințit Templul, iar acest eveniment este comemorat prin sărbătoarea iudaică Hanuka. În acel an a murit infamul Antioh Epifanes. Apoi, între 161 î.Hr. și 158 î.Hr., a fost încheiată cu Roma „alianța” din versetul douăzeci și trei.

The only direct reference to the Maccabees, their revolt and their league with Rome, is found in verse twenty-three, but the history of the dynasty, called the Hasmonean Dynasty began at Modein in 167 BC, and continued to the time of the cross. The final representatives of the Hasmonean Dynasty were the Pharisees of Christ’s time period. Therefore, there is a prophetic line of the history of apostate Judaism as represented by the Maccabees which began in 167 BC at the revolt of Modein, which ends in verses twenty-one and twenty-two when Jesus was crucified.

Singura referință directă la Macabei, la revolta lor și la alianța lor cu Roma se găsește în versetul douăzeci și trei, însă istoria dinastiei, numită Dinastia Hasmoneilor, a început la Modein în 167 î.Hr. și a continuat până la vremea crucii. Reprezentanții finali ai Dinastiei Hasmoneilor au fost fariseii din perioada lui Hristos. Prin urmare, există o linie profetică a istoriei iudaismului apostat, așa cum este reprezentată de Macabei, care a început în 167 î.Hr., la revolta de la Modein, și care se încheie în versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, când Isus a fost răstignit.

Their history reached a turning point in verse sixteen, when Rome, for the first time, through Pompey, conquered Jerusalem. His primary motivation for bringing the destruction upon Jerusalem at that time was a dispute among two factions of the Hasmonean Dynasty. From that point in time (63 BC), Judah was under Roman rule. The Hasmonean Dynasty of the Maccabees begins prophetically at the battle of Modein in 167 BC, then is placed under subjection to Rome in 63 BC. Soon after the beginning of that history the Maccabees initiated and entered into a league with Rome from 161 BC to 158 BC. They were in subjection to Rome from 63 BC until the cross and the ultimate destruction of Jerusalem in the year 70.

Istoria lor a ajuns la un punct de cotitură în versetul șaisprezece, când Roma, pentru prima dată, prin Pompei, a cucerit Ierusalimul. Motivația sa principală de a aduce distrugerea asupra Ierusalimului la acea vreme a fost o dispută între două facțiuni ale dinastiei hasmoneene. Din acel moment (63 î.Hr.), Iudeea s-a aflat sub stăpânire romană. Dinastia hasmoneană a Macabeilor începe, în mod profetic, la bătălia de la Modein în 167 î.Hr., apoi este adusă sub stăpânirea Romei în 63 î.Hr. La scurt timp după începutul acelei istorii, Macabeii au inițiat și au încheiat o alianță cu Roma între 161 î.Hr. și 158 î.Hr. Ei au fost în supunere față de Roma din 63 î.Hr. până la cruce și la distrugerea finală a Ierusalimului în anul 70.

The prophetic line of the Maccabees is the line of apostate Judaism, and it therefore typifies the line of apostate Protestantism. From the Battle of Panium until the Sunday law of verse sixteen the prophetic events of 200 BC, 167 BC, 164 BC, and the league from 161 BC to 158 BC will be repeated in the history of apostate Protestantism. These waymarks will occur in the history of the eighth president who is of the seven in advance of the Sunday law. 200 BC represents the external line of the Republican horn in relation to 167 BC, representing the internal line of the apostate Protestant horn.

Linia profetică a Macabeilor este linia iudaismului apostat și, prin urmare, tipifică linia protestantismului apostat. De la Bătălia de la Panium până la legea duminicală din versetul șaisprezece, evenimentele profetice din anul 200 î.Hr., 167 î.Hr., 164 î.Hr. și alianța din 161 î.Hr. până în 158 î.Hr. se vor repeta în istoria protestantismului apostat. Aceste repere vor avea loc în istoria celui de-al optulea președinte, care este dintre cei șapte, înaintea legii duminicale. Anul 200 î.Hr. reprezintă linia externă a cornului republican, în relație cu anul 167 î.Hr., care reprezintă linia internă a cornului protestantismului apostat.

These waymarks are essentially hidden within the historical line of the Hasmonean Dynasty, but none-the-less form part of the hidden history of verse forty of Daniel eleven. It is a line that is part of the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Aceste repere sunt, în esență, ascunse în cadrul liniei istorice a Dinastiei Hasmoneilor, dar fac totuși parte din istoria ascunsă a versetului patruzeci din Daniel unsprezece. Este o linie care face parte din "acea parte a profeției lui Daniel care se referă la zilele de pe urmă".

The fact that Judaism celebrates Hanukkah in memory of the revolt of the Maccabees, does not define the Maccabees as righteous. Due to rebellion the shekinah never returned to the temple that was rebuilt after the captivity of seventy years. The final prophetic message came through Malachi roughly two centuries before the Maccabees. The history of the Maccabees identifies that they allowed their political leaders to also function as high priest, the very sin that the Egyptian Ptolemy attempted, and that King Uzziah also attempted. Tradition identifies that God intervened to prevent Ptolemy from the sacrilegious action, and God’s word identifies directly that God did intervene when king Uzziah attempted to perform the work of the priest and king. The final fruit of their dynasty was the Pharisees. There is no reason to conclude the Maccabees were a symbol of righteousness, in spite of the historical reverence modern Judaism’s Jews may hold to.

Faptul că iudaismul prăznuiește Hanuka în amintirea revoltei Macabeilor nu îi definește pe Macabei ca neprihăniți. Din pricina răzvrătirii, Șechina nu s-a mai întors niciodată la templul care a fost reconstruit după robia de șaptezeci de ani. Ultimul mesaj profetic a venit prin Maleahi cu aproximativ două secole înaintea Macabeilor. Istoria Macabeilor arată că au permis ca liderii lor politici să exercite și funcția de mare preot, același păcat pe care l-a încercat Ptolemeu egipteanul și pe care l-a încercat, de asemenea, regele Ozia. Tradiția consemnează că Dumnezeu a intervenit pentru a-l împiedica pe Ptolemeu să săvârșească sacrilegiul, iar Cuvântul lui Dumnezeu atestă în mod direct că Dumnezeu a intervenit când regele Ozia a încercat să îndeplinească slujirea preoțească și împărătească. Ultimul rod al dinastiei lor au fost fariseii. Nu există niciun temei să conchidem că Macabeii au fost un simbol al neprihănirii, în pofida cinstirii istorice pe care o manifestă evreii iudaismului modern.

The Protestant reformation began in the time of Luther, and it was a progressive development. It was not a new tradition, for Jesus and His disciples were Protestants, it was an awakening to the darkness of the history where Luther and other reformers were awakened. The climax of that progressive reformation was the Millerite movement. God did not only need to awaken the early reformers to the sins of Babylon, but He intended to bring them into the full understanding of His law, and His work in the heavenly sanctuary. On April 19, 1844 the Protestants rejected the increasing light of the reformation and became apostate Protestantism.

Reforma protestantă a început în vremea lui Luther și a fost o dezvoltare progresivă. Nu a fost o tradiție nouă, căci Isus și ucenicii Săi erau protestanți; a fost o trezire din întunericul istoriei, în care Luther și alți reformatori au fost treziți. Culminarea acelei reforme progresive a fost mișcarea millerită. Dumnezeu nu numai că trebuia să-i trezească pe primii reformatori cu privire la păcatele Babilonului, ci El a intenționat să-i aducă la înțelegerea deplină a Legii Sale și a lucrării Sale în sanctuarul ceresc. La 19 aprilie 1844, protestanții au respins lumina tot mai mare a reformei și s-au constituit în protestantismul apostat.

The faithful Millerites then were “given the mantle” and directed into the Most Holy Place to finish the work to become mature Protestant Christians. In 1863 those who had been given the mantle, through disobedience, set aside the mantle of Protestantism, and took the mantle of Laodicea. In the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began twenty-two years after September 11, 2001, in 2023, the Lion of the tribe of Judah is unsealing the truths that fill up the hidden history of verse forty of Daniel chapter eleven, which is the history from the collapse of the Soviet Union in 1989 unto the soon coming Sunday law. In doing this, He has unsealed the history of apostate Judaism as a symbol of apostate Protestantism.

Atunci, milleriții credincioși au primit „mantaua” și au fost conduși în Sfânta Sfintelor pentru a desăvârși lucrarea de a deveni creștini protestanți maturi. În 1863, cei cărora li se încredințase mantaua, prin neascultare, au lepădat mantaua protestantismului și au luat mantaua Laodiceei. În perioada finală a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care a început în 2023, la douăzeci și doi de ani după 11 septembrie 2001, Leul din seminția lui Iuda desigilează adevărurile care completează istoria ascunsă a versetului patruzeci din capitolul unsprezece al lui Daniel, care este istoria de la prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989 până la iminenta lege duminicală. Procedând astfel, El a desigilat istoria iudaismului apostat ca simbol al protestantismului apostat.

Both lines of God’s apostate people, whether those of literal Judah or spiritual Judah (both glorious lands), end at the conquering of Jerusalem, the former in 63 BC, and the latter at the soon coming Sunday law. Both lines represent warfare that is motivated by misguided religious convictions. Both lines represent a warfare against the religious philosophies of Greece, and both lines end up with the apostates being in subjection to Rome. I identify the three battles of verse forty representing the collapse of the Soviet Union in 1989, the Ukraine War, and Panium at the Sunday law for the purpose of identifying a distinction between those three battles and the three world wars.

Ambele linii ale poporului apostat al lui Dumnezeu, fie ale lui Iuda literal, fie ale lui Iuda spiritual (ambele țări glorioase), se încheie la cucerirea Ierusalimului, cea dintâi în anul 63 î.Hr., iar cea de-a doua la apropiata lege duminicală. Ambele linii reprezintă un război motivat de convingeri religioase greșit orientate. Ambele linii reprezintă un război împotriva filozofiilor religioase ale Greciei, iar în ambele linii apostații ajung în supunere față de Roma. Identific cele trei bătălii ale versetului patruzeci ca reprezentând prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989, războiul din Ucraina și Panium la legea duminicală, în scopul de a identifica o distincție între acele trei bătălii și cele trei războaie mondiale.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> Cuvântul lui Dumnezeu a dat un avertisment cu privire la primejdia iminentă; dacă acesta nu este luat în seamă, lumea protestantă va afla care sunt cu adevărat scopurile Romei abia când va fi prea târziu pentru a scăpa din cursă. Ea își sporește puterea în tăcere. Învățăturile ei își exercită influența în forurile legislative, în biserici și în inimile oamenilor. Ea își ridică edificiile înalte și masive, în recesurile secrete ale cărora persecuțiile ei de altădată vor fi reluate. Pe ascuns și fără a fi bănuită, ea își întărește forțele spre a-și promova propriile scopuri, pentru când va sosi timpul să lovească. Tot ceea ce dorește este o poziție avantajoasă, iar aceasta îi este deja oferită. În curând vom vedea și vom simți care este scopul elementului roman. Oricine va crede și va asculta de Cuvântul lui Dumnezeu va atrage astfel asupra sa ocară și persecuție. Marea Controversă, 581.

From verse ten, which identifies the collapse of the Soviet Union in 1989, unto the Battle of Panium in verse fifteen, the papacy has been “strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike.” These verses identify the prophetic circumstances that are the “snare” that has been prepared by the papacy, which will be impossible to “escape.” In the final engagement, represented by the Battle of Panium, the image of the beast will be formed in the United States. The formation of that image is the final test for God’s people of the last days.

Din versetul zece, care identifică prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989, și până la Bătălia de la Panium din versetul cincisprezece, papalitatea „își întărește forțele pentru a-și promova propriile scopuri, când va veni timpul să lovească”. Aceste versete identifică circumstanțele profetice care constituie „lațul” pregătit de papalitate, din care va fi cu neputință să se scape. În confruntarea finală, reprezentată de Bătălia de la Panium, chipul fiarei va fi făcut în Statele Unite ale Americii. Formarea acelui chip este încercarea finală pentru poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. … In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> Domnul mi-a arătat în mod clar că icoana fiarei va fi formată înainte de închiderea timpului de har; căci aceasta va fi marea încercare pentru poporul lui Dumnezeu, prin care destinul lor veșnic va fi hotărât. ... În Apocalipsa 13, acest subiect este prezentat în mod limpede; [Apocalipsa 13:11-17, citat].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> Aceasta este proba prin care poporul lui Dumnezeu trebuie să treacă înainte de a fi pecetluit. Toți cei care și-au dovedit credincioșia față de Dumnezeu prin păzirea Legii Sale și prin refuzul de a accepta un sabat fals se vor așeza sub stindardul Domnului Dumnezeu Iehova și vor primi pecetea Dumnezeului celui viu. Cei care renunță la adevărul de origine cerească și acceptă sabatul duminical vor primi semnul fiarei. Manuscript Releases, volumul 15, 15.

The formation of the image of the beast is represented by the period when the league of Rome was entered into. The Protestant horn of the United States became the daughters of Rome in 1844, and the beginning of their history is repeated at the end of their history when they once again determine to imitate their mother.

Formarea icoanei fiarei este reprezentată de perioada când s-a încheiat alianța cu Roma. Cornul protestant al Statelor Unite a devenit, în 1844, fiicele Romei, iar începutul istoriei lor se repetă la sfârșitul istoriei lor, când se hotărăsc din nou să-și imite mama.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.

> Am văzut că fiara cu două coarne avea o gură de balaur, și că puterea ei era în capul ei, și că decretul avea să iasă din gura ei. Apoi am văzut Mama Desfrânatelor; mama nu era una cu fiicele, ci separată și deosebită de ele. Ea și-a avut vremea, și aceasta a trecut, iar fiicele ei, sectele protestante, urmau să intre în scenă și să pună în practică același cuget pe care îl avusese mama când îi prigonea pe sfinți. Am văzut că, pe măsură ce puterea mamei era în declin, fiicele creșteau, iar în curând vor exercita puterea odinioară exercitată de mamă.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> Am văzut că biserica nominală și adventiștii nominali, ca Iuda, ne vor trăda în mâinile catolicilor, pentru a le câștiga influența, spre a se ridica împotriva adevărului. Atunci sfinții vor fi un popor obscur, puțin cunoscut catolicilor; însă bisericile și adventiștii nominali, care cunosc credința și obiceiurile noastre (căci ne urau din pricina Sabatului, deoarece nu-l puteau combate), îi vor trăda pe sfinți și îi vor denunța catolicilor ca pe unii ce nesocotesc rânduielile poporului; adică păzesc Sabatul și nesocotesc duminica.

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> Atunci, catolicii îi îndeamnă pe protestanți să meargă înainte și să emită un decret ca toți cei care nu vor păzi prima zi a săptămânii, în locul zilei a șaptea, să fie uciși. Iar catolicii, al căror număr este mare, vor sta de partea protestanților. Catolicii își vor da puterea icoanei fiarei. Iar protestanții vor lucra așa cum mama lor a lucrat înaintea lor, spre a nimici pe sfinți. Dar înainte ca decretul lor să aducă sau să poarte rod, sfinții vor fi izbăviți prin Glasul lui Dumnezeu. Spalding și Magan, 1, 2.

In the passage there are two groups of “nominal,” which means “in name only,” that betray God’s faithful ones to the Catholics. Ellen White’s understanding of nominal churches and nominal Adventists is different than what they actually represent in the last days, for her understanding of a “nominal Adventist,” would have represented a Christian who professed to believe in the return of Christ. But the prophets speak more for the last days, than the days in which they lived, and a “nominal Adventist,” in the last days represents the Laodicean Seventh-day Adventist church, and the nominal churches are the descendants of those who became the daughters of Rome in 1844.

În pasaj există două grupuri de „nominali”, adică „numai cu numele”, care îi dau pe mâna catolicilor pe cei credincioși ai lui Dumnezeu. Înțelegerea lui Ellen White cu privire la bisericile nominale și la adventiștii nominali este diferită de ceea ce reprezintă de fapt în zilele de pe urmă, căci, în înțelegerea ei, un „adventist nominal” ar fi desemnat un creștin care mărturisea credința în revenirea lui Hristos. Dar profeții vorbesc mai mult pentru zilele de pe urmă decât pentru zilele în care au trăit, iar un „adventist nominal”, în zilele de pe urmă, reprezintă biserica laodiceană a Adventiștilor de Ziua a Șaptea, iar bisericile nominale sunt urmașele celor care au devenit fiicele Romei în 1844.

Seventh-day Adventists will hate the “obscure people,” who are God’s true representatives for they “cannot refute the Sabbath truth,” which represents the Sabbath of the land resting. The Seventh-day Adventist church professes to uphold the seventh-day as the day of worship, but in the last days the Sabbath they can not refute is the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which was the first foundation truth they rejected in 1863.

Adventiștii de Ziua a Șaptea îi vor urî pe „oamenii obscuri”, care sunt adevărații reprezentanți ai lui Dumnezeu, deoarece „nu pot combate adevărul despre Sabat”, care reprezintă Sabatul odihnei pământului. Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea pretinde că susține ziua a șaptea ca zi de închinare, dar, în zilele din urmă, Sabatul pe care nu-l pot combate este „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, care a fost primul adevăr de temelie pe care l-au respins în 1863.

The passage that we are now addressing is identifying the prophetic dynamics associated with the history that begins at the soon coming Sunday law, but the final testing history that follows the Sunday law is first accomplished within the United States. At the Sunday law the United States will force the entire world to erect an image to the beast, but before they accomplish that work, they will have erected an image to the beast in the United States.

Pasajul pe care îl abordăm acum identifică dinamicile profetice asociate cu istoria care începe odată cu iminenta lege duminicală, dar istoria încercării finale care urmează legii duminicale se împlinește mai întâi în Statele Unite ale Americii. La legea duminicală, Statele Unite ale Americii vor constrânge întreaga lume să ridice un chip al fiarei, dar înainte de a duce la îndeplinire acea lucrare, vor fi ridicat un chip al fiarei în Statele Unite ale Americii.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> Pe măsură ce America, țara libertății religioase, se va uni cu papalitatea pentru a constrânge conștiința și a-i sili pe oameni să onoreze sabatul fals, popoarele din fiecare țară de pe glob vor fi conduse să-i urmeze exemplul. Mărturii, volumul 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> „Națiunile străine vor urma exemplul Statelor Unite. Deși Statele Unite deschid drumul, totuși aceeași criză va veni asupra poporului nostru în toate părțile lumii.” Mărturii, volumul 6, 395.

The great test for the people of God, occurs before the Sunday law, for at the Sunday law probation closes for Seventh-day Adventists. The test is represented as the formation of the image of the beast, and the image of the beast is the combination of Church and State, with the Church in control of the relationship. Just as the Protestants became a daughter of Rome in 1844, and a daughter is the image of her mother, the apostate Protestants will accomplish a parallel work in the last days, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Marea probă pentru poporul lui Dumnezeu are loc înaintea legii duminicale, căci, la legea duminicală, timpul de probă se închide pentru Adventiștii de Ziua a Șaptea. Proba este reprezentată ca fiind formarea chipului fiarei, iar chipul fiarei este combinația dintre Biserică și Stat, în care Biserica deține controlul asupra relației. Așa cum protestanții au devenit o fiică a Romei în 1844, iar o fiică este chipul mamei sale, protestanții apostați vor împlini o lucrare paralelă în zilele din urmă, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru.

The history represented by the “league” of verse twenty-three of Daniel chapter eleven, represented a professed apostate people of the glorious land reaching out to form a union with Rome. 161 BC to 158 BC represents the formation of the image of the beast that culminates at the Sunday law.

Istoria reprezentată de „alianța” din versetul douăzeci și trei al capitolului unsprezece din Cartea lui Daniel reprezenta un popor declarat apostat din țara glorioasă, care căuta să formeze o uniune cu Roma. Intervalul 161 î.Hr. – 158 î.Hr. reprezintă formarea chipului fiarei, care culminează la legea duminicală.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> Dar ce este „chipul pentru fiară”? Și cum urmează să fie întocmit? Chipul este făcut de fiara cu două coarne și este un chip pentru fiară. El mai este numit și un chip al fiarei. Atunci, pentru a afla cum este acest chip și cum urmează să fie întocmit, trebuie să studiem caracteristicile fiarei înseși — papalitatea.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> Când biserica primară s-a corupt, abatându-se de la simplitatea Evangheliei și acceptând rituri și obiceiuri păgâne, ea a pierdut Duhul și puterea lui Dumnezeu; și, pentru a controla conștiințele oamenilor, a căutat sprijinul puterii seculare. Rezultatul a fost papalitatea, o biserică ce stăpânea puterea statului și o întrebuința pentru a-și promova propriile scopuri, mai ales pentru pedepsirea „ereziei”. Pentru ca Statele Unite să formeze un chip al fiarei, puterea religioasă trebuie să controleze într-atât guvernul civil, încât autoritatea statului să fie, de asemenea, pusă în slujba bisericii pentru a-și împlini propriile scopuri. The Great Controversy, 443.

Back to Articles