Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincizeci

Interpretation of Ezekiel 37 and Its Relevance to the Last Days

Interpretarea capitolului 37 din Ezechiel și relevanța lui pentru zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

March 21, 2024

Formats

PDF
Word

After Ezekiel describes the process of the two nations becoming one, he then identifies that the nation would be ruled by King David, and that he will enter into covenant with them and that His tabernacle will be with them.

După ce Ezechiel descrie procesul prin care cele două națiuni devin una, el arată apoi că națiunea va fi cârmuită de Regele David și că el va încheia un legământ cu ei și că Cortul Său va fi cu ei.

> Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:23–28.

> Nu se vor mai pângări cu idolii lor, nici cu urâciunile lor, nici cu vreo una din fărădelegile lor; ci îi voi izbăvi din toate locurile în care au locuit și în care au păcătuit, și îi voi curăți; astfel vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Și David, robul Meu, va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; vor umbla, de asemenea, în judecățile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o lui Iacov, robul Meu, în care au locuit părinții voștri; și vor locui în ea, ei înșiși, și copiii lor, și copiii copiilor lor, în veci; iar David, robul Meu, va fi voievodul lor în veci. Ba încă voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza și îi voi înmulți și voi pune Locașul Meu cel Sfânt în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi, de asemenea, cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor cunoaște că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când Locașul Meu cel Sfânt va fi în mijlocul lor pentru totdeauna. Ezechiel 37:23-28.

Ezekiel chapter thirty-seven is providing a very detailed presentation of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The two sticks that are to become one nation when divinity is combined with humanity, and they will have a king over them. The one nation is God’s church of the last days, who are the one hundred and forty-four thousand. The two sticks are the two periods of scattering for the northern and southern kingdoms of Israel. Those two sticks are those who Paul identifies as the “body,” when he also identifies Christ as the “head” of that body. Ezekiel identifies Paul’s “head,” as “king David,” and the “body,” as “one nation.”

Ezechiel, capitolul treizeci și șapte, oferă o prezentare foarte detaliată a pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Cele două toiage sunt destinate să devină un singur neam atunci când divinitatea este unită cu umanitatea, și vor avea un rege peste ei. Neamul unic este Biserica lui Dumnezeu a zilelor din urmă, cei o sută patruzeci și patru de mii. Cele două toiage sunt cele două perioade de împrăștiere pentru regatele de nord și de sud ale lui Israel. Acele două toiage sunt aceia pe care Pavel îi identifică drept „trupul”, când îl identifică, de asemenea, pe Hristos drept „capul” acelui trup. Ezechiel identifică „capul” la care se referă Pavel ca „regele David”, iar „trupul” ca „un singur neam”.

In the message which was provided to Adventism in 1856, as represented by the unfinished series on the “seven times” by Hiram Edson in 1856, Edson refers to Isaiah, chapter seven’s prophecy of sixty-five years as the biblical point of reference for the starting points of both periods of seven times. The sixty-five year time prophecy is placed in an enigmatic context, similar to the passages in the book of Revelation that state, “he who hath ears, let him hear.” If you have eyes that can perceive, and ears that can understand, there is something very wonderful in that passage.

În solia care a fost oferită Adventismului în 1856, așa cum este ea reprezentată de seria neterminată despre „șapte vremi”, realizată de Hiram Edson în 1856, Edson face trimitere la profeția de timp a celor șaizeci și cinci de ani din Isaia, capitolul șapte, ca punct de referință biblic pentru punctele de plecare ale ambelor perioade de „șapte vremi”. Profeția de timp a celor șaizeci și cinci de ani este așezată într-un context enigmatic, asemănător pasajelor din cartea Apocalipsei care afirmă: „cine are urechi, să audă”. Dacă ai ochi ca să percepi și urechi ca să înțelegi, se află ceva foarte minunat în acel pasaj.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rezin; și într-un răstimp de șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Iar capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu credeți, negreșit nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

The sixty-five year prophecy began in 742 BC, and within those sixty-five years, nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom of Israel was taken into slavery by Assyria, and when those years ended in 677 BC, Manasseh was taken captive by Babylon. Those sixty five years were also represented in the fulfillments of the end of the scatterings of the two nations, that were to become one stick in Ezekiel’s narrative. They marked 1798, 1844 and 1863, respectively. In the verses which identify the message that was rejected in 1863 there is a special prophetic revelation in which the prophecy is couched.

Profeția de șaizeci și cinci de ani a început în 742 î.Hr., iar în cadrul acelor șaizeci și cinci de ani, nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., regatul de nord al Israelului a fost dus în robie de Asiria, iar când acei ani s-au încheiat, în 677 î.Hr., Manase a fost luat captiv de Babilon. Acei șaizeci și cinci de ani au fost de asemenea reprezentați în împlinirile sfârșitului împrăștierilor celor două popoare, care urmau să devină un singur lemn în narațiunea lui Ezechiel. Ele au marcat 1798, 1844 și 1863, respectiv. În versetele care identifică mesajul respins în 1863 se află o revelație profetică specială, în care profeția este cuprinsă.

It is the revelation that the “head” of a nation is its capital city, and that the “head” of the capital city is the king. It provides two witnesses to this revelation, and then brings the entire prophecy and revelation to a conclusion with the enigma that, “If ye will not believe, surely ye shall not be established.” If you do not believe that the king is the head, and that the head is the capital city, then you will not be established.

Este revelația că „capul” unei națiuni este capitala ei și că „capul” capitalei este regele. Ea oferă doi martori pentru această revelație, apoi aduce întreaga profeție și revelație la o încheiere, prin enigma: „Dacă nu veți crede, negreșit nu veți fi întemeiați.” Dacă nu credeți că regele este capul și că „capul” este capitala, atunci nu veți fi întemeiați.

Ezekiel’s nation that is produced by joining the two sticks of the northern and southern kingdoms, was to have a king, which is a head, which is the capital city of the nation. The entire passage of Ezekiel is speaking to the prophetic characteristics of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which represents the joining together of Divinity with humanity during the period of the sounding of the seventh trumpet of Islam of the third woe.

Națiunea din Ezechiel, produsă prin unirea celor două toiege ale împărățiilor de nord și de sud, urma să aibă un împărat, care este capul, care este capitala națiunii. Întregul pasaj din Ezechiel se referă la trăsăturile profetice ale pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care reprezintă unirea Divinității cu umanitatea în timpul sunării celei de-a șaptea trâmbițe a Islamului, a celui de-al treilea vai.

The days of the sounding of the Seventh Trumpet, in Revelation chapter ten, began when there was to be “time no longer,” which was October 22, 1844, when the third angel arrived. At that point John experienced the bitterness of that date, and he was there and then told to measure the temple, but leave off the history of the twelve hundred and sixty years of the trampling down of the sanctuary and host, for that period was given to the Gentiles.

Zilele sunării celei de-a Șaptea Trâmbițe, din capitolul zece al Apocalipsei, au început când trebuia să nu mai fie „vreme”, adică la 22 octombrie 1844, când a sosit al treilea înger. În acel moment, Ioan a gustat amărăciunea acelei date și acolo și atunci i s-a spus să măsoare templul, dar să lase la o parte istoria celor o mie două sute șaizeci de ani ai călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii, căci acea perioadă a fost dată Neamurilor.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth.

> Iar îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a făcut cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că nu va mai fi vreme; ci în zilele glasului celui de-al șaptelea înger, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit El robilor Săi, prorocilor. Și glasul pe care l-am auzit din cer mi-a vorbit din nou și a zis: Du-te și ia cărticica care este deschisă din mâna îngerului care stă pe mare și pe pământ.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 10:5–11:2.

> Și m-am dus la înger și i-am zis: Dă-mi cărticica. Iar el mi-a zis: Ia-o și mănânc-o de tot; și îți va amărî pântecele, dar în gura ta va fi dulce ca mierea. Și am luat cărticica din mâna îngerului și am mâncat-o de tot; și era în gura mea dulce ca mierea; și îndată ce am mâncat-o, pântecele meu s-a amărât. Și mi-a zis: Trebuie să prorocești din nou înaintea multor popoare, și neamuri, și limbi, și împărați. Și mi s-a dat o trestie asemenea unei prăjini; și îngerul stătea, zicând: Scoală-te și măsoară templul lui Dumnezeu, și altarul, și pe cei ce se închină în el. Iar curtea care este în afara templului las-o deoparte și n-o măsura; căci a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Apocalipsa 10:5-11:2.

The temple which John was to measure on October 22, 1844, was the temple which had worshippers “therein.” The courtyard was to be left off. The temple which has an altar, that also has worshippers therein is the holy place of the heavenly sanctuary. There was an altar in the courtyard, but that was to be left off, so the only other altar in God’s sanctuary is the altar of incense that is located in the Holy Place. At the arrival of the third angel in 1844, which typified the third angel’s arrival at the beginning of the sealing time on September 11, 2001, the temple consisted of only two apartments.

Templul pe care Ioan avea să-l măsoare la 22 octombrie 1844 era templul care avea închinători „înăuntru”. Curtea urma să fie lăsată deoparte. Templul care are un altar și care are, de asemenea, închinători înăuntru este Locul Sfânt al sanctuarului ceresc. În curte era un altar, dar acela trebuia lăsat deoparte; așadar, singurul alt altar din sanctuarul lui Dumnezeu este altarul tămâierii, care se află în Locul Sfânt. La sosirea celui de-al treilea înger în 1844, care preînchipuia sosirea celui de-al treilea înger la începutul timpului pecetluirii, la 11 septembrie 2001, templul era alcătuit doar din două încăperi.

The Holy Place was a symbol of the Church, which Paul identifies as the body, and the Most Holy Place was a symbol of the head of the body. The holy place is a symbol of humanity, and the Most Holy Place is the symbol of divinity. The altar, and the smoke that ascended from the altar, which rose up and entered into the Most Holy Place, represents the point where humanity connected with divinity. Mankind can only enter the Most Holy Place by faith, but the experience of faithful people is located in the Holy Place.

Locul Sfânt era un simbol al Bisericii, pe care Pavel o identifică drept trup, iar Sfânta Sfintelor era un simbol al capului trupului. Locul Sfânt este un simbol al umanității, iar Sfânta Sfintelor este simbolul divinității. Altarul și fumul care se înălța de pe altar și pătrundea în Sfânta Sfintelor reprezintă punctul în care umanitatea a intrat în legătură cu divinitatea. Umanitatea poate intra în Sfânta Sfintelor numai prin credință, dar experiența credincioșilor se află în Locul Sfânt.

There they are to eat the Word of God, as represented by the loaves upon the table of showbread. There they are to let their light shine before men, and glorify their heavenly father, as represented by the seven-branched candlestick, which we are informed represents the Church. There they are to connect with divinity as their prayers ascend with the merits of Christ into the very presence of the Divine.

Acolo ei trebuie să se hrănească cu Cuvântul lui Dumnezeu, așa cum este reprezentat de pâinile de pe masa pentru punerea înainte. Acolo ei trebuie să-și lase lumina să strălucească înaintea oamenilor și să-L slăvească pe Tatăl lor ceresc, așa cum este reprezentat de sfeșnicul cu șapte brațe, despre care ni se spune că reprezintă Biserica. Acolo ei trebuie să se unească cu divinitatea, pe măsură ce rugăciunile lor se înalță, împreună cu meritele lui Hristos, până în însăși prezența Celui Divin.

From 1798 to 1844, the Architect of the Temple raised up a temple of humanity which He intended to combine with His temple of divinity, but humanity rebelled. As of 2001, He once again is raising up the temple of humanity, represented as the one hundred and forty-four thousand. According to Ezekiel, “king David” is to reign over the nation, which is transformed from a valley of dead dry Laodicean bones, into the mighty army which is lifted up as an ensign at the soon-coming Sunday law.

Din 1798 până în 1844, Arhitectul Templului a ridicat un templu al umanității, pe care intenționa să-l unească cu templul Său al dumnezeirii, dar omenirea s-a răzvrătit. Începând cu anul 2001, El ridică din nou templul umanității, reprezentat prin cei o sută patruzeci și patru de mii. Potrivit lui Ezechiel, „regele David” urmează să domnească peste națiune, care este transformată dintr-o vale de oase laodiceene moarte și uscate în oastea puternică, ridicată ca un stindard la timpul apropiatei legi duminicale.

The southern kingdom of Judah, is where the capital city of Jerusalem was located, and the nation, king and capital represent the “head.” Surely if you believe, you shall be established. In the relationship of the northern and southern kingdoms, Judah was the “head,” it was where the capitol was, and it is the city which the Lord chose to place His name. The northern kingdom was the “body”. Because of Solomon’s apostasy the Lord raised up adversaries against Solomon. One of those adversaries was Jeroboam, who became the first king of the divided northern kingdom of Israel.

În regatul de miazăzi al lui Iuda se afla cetatea-capitală Ierusalim, iar națiunea, regele și capitala reprezintă „capul”. Negreșit, dacă veți crede, veți fi statorniciți. În relația dintre regatele de miazănoapte și de miazăzi, Iuda era „capul”; acolo era capitala, iar Ierusalim este cetatea pe care Domnul a ales să-Și pună Numele. Regatul de miazănoapte era „trupul”. Din pricina apostaziei lui Solomon, Domnul a ridicat împotriva lui potrivnici. Unul dintre acești potrivnici a fost Ieroboam, care a devenit primul rege al Israelului de miazănoapte după împărțirea regatului.

> And Jeroboam the son of Nebat, an Ephrathite of Zereda, Solomon’s servant, whose mother’s name was Zeruah, a widow woman, even he lifted up his hand against the king. And this was the cause that he lifted up his hand against the king: Solomon built Millo, and repaired the breaches of the city of David his father. And the man Jeroboam was a mighty man of valour: and Solomon seeing the young man that he was industrious, he made him ruler over all the charge of the house of Joseph. And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:)

> Ieroboam, fiul lui Nebat, un efratean din Zereda, slujitor al lui Solomon, a cărui mamă se numea Zeruah, o femeie văduvă, și-a ridicat mâna împotriva regelui. Și aceasta a fost pricina pentru care și-a ridicat mâna împotriva regelui: Solomon a zidit Millo și a reparat spărturile cetății lui David, tatăl său. Ieroboam era un bărbat viteaz; iar Solomon, văzând că tânărul era harnic, l-a făcut mai-mare peste toată slujba casei lui Iosif. S-a întâmplat în vremea aceea că, pe când Ieroboam ieșea din Ierusalim, proorocul Ahia, Șilonitul, l-a întâlnit pe drum; el era îmbrăcat cu un veșmânt nou, și ei doi erau singuri pe câmp. Ahia a apucat veșmântul cel nou care era pe el și l-a sfâșiat în douăsprezece bucăți. Și i-a zis lui Ieroboam: Ia-ți zece bucăți; căci așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi smulge împărăția din mâna lui Solomon și-ți voi da zece seminții; (dar el va avea o singură seminție de dragul robului Meu David și de dragul Ierusalimului, cetatea pe care am ales-o dintre toate semințiile lui Israel.)

> Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there. 1 Kings 11:26–36.

> Pentru că M-au părăsit și s-au închinat Astarteei, zeița sidonienilor, lui Chemoș, dumnezeul moabiților, și lui Milcom, dumnezeul fiilor lui Amon, și nu au umblat pe căile Mele, ca să facă ceea ce este drept în ochii Mei și să păzească rânduielile și judecățile Mele, așa cum a făcut David, tatăl lui. Totuși nu voi lua toată împărăția din mâna lui; ci îl voi păstra cârmuitor în toate zilele vieții lui, de dragul lui David, slujitorul Meu, pe care l-am ales, pentru că a păzit poruncile și rânduielile Mele. Dar voi lua împărăția din mâna fiului său și ți-o voi da ție, anume zece seminții. Iar fiului său îi voi da o seminție, pentru ca David, slujitorul Meu, să aibă necurmat o lumină înaintea Mea în Ierusalim, cetatea pe care Mi-am ales-o ca să pun acolo Numele Meu. 1 Împărați 11:26-36.

The nation that was created when Ezekiel joined the two sticks was to have “David” as king, and David ruled from Jerusalem, which is the capital city where God chose to place His name. The ten northern tribes were a symbol of the body, and Jerusalem was the symbol of the head. Because of the sins of Manasseh, Judah was carried to Babylon in captivity in 677 BC, thus beginning the scattering of the “seven times” against the southern kingdom. At that time the Lord rejected Jerusalem.

Națiunea care a fost creată când Ezechiel a unit cele două bucăți de lemn urma să-l aibă pe „David” ca împărat, iar David domnea din Ierusalim, care este capitala în care Dumnezeu a ales să-Și pună Numele. Cele zece seminții ale regatului de nord erau un simbol al trupului, iar Ierusalimul era simbolul capului. Din pricina păcatelor lui Manase, Iuda a fost dus în captivitate la Babilon în 677 î.Hr., începând astfel împrăștierea celor „șapte vremi” împotriva regatului de sud. Atunci Domnul a lepădat Ierusalimul.

> Notwithstanding the Lord turned not from the fierceness of his great wrath, wherewith his anger was kindled against Judah, because of all the provocations that Manasseh had provoked him withal. And the Lord said, I will remove Judah also out of my sight, as I have removed Israel, and will cast off this city Jerusalem which I have chosen, and the house of which I said, My name shall be there. 2 Kings 23:26, 27.

> Cu toate acestea, Domnul nu S-a abătut de la aprinderea mâniei Sale celei mari, cu care mânia Lui se aprinsese împotriva lui Iuda, din pricina tuturor întărâtărilor cu care Manase Îl întărâtase. Și Domnul a zis: Voi îndepărta și pe Iuda dinaintea Feței Mele, cum am îndepărtat pe Israel, și voi lepăda cetatea aceasta, Ierusalimul, pe care am ales-o, și casa despre care am zis: Numele Meu va fi acolo. 2 Împărați 23:26, 27.

It was in the “house” in Jerusalem where He chose to place His name, and the city and the house were cast off, but a promise was made by Zechariah that the Lord would once again choose Jerusalem.

În „casa” din Ierusalim El a ales să-Și pună Numele, iar cetatea și casa au fost lepădate, dar o făgăduință a fost făcută de Zaharia că Domnul va alege din nou Ierusalimul.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years? And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words. So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem.

> Atunci Îngerul Domnului a răspuns și a zis: Doamne al oștirilor, până când nu vei avea milă de Ierusalim și de cetățile lui Iuda, asupra cărora Te-ai mâniat acești șaptezeci de ani? Și Domnul a răspuns îngerului care vorbea cu mine cu cuvinte bune, cuvinte mângâietoare. Și îngerul care vorbea cu mine mi-a zis: Strigă, zicând: Așa zice Domnul oștirilor: Sunt gelos pentru Ierusalim și pentru Sion cu o mare gelozie. Și sunt foarte mâniat pe neamurile care stau în tihnă; căci eram numai puțin mâniat, iar ele au mărit nenorocirea. De aceea, așa zice Domnul: M-am întors la Ierusalim cu îndurări; Casa Mea se va zidi în el, zice Domnul oștirilor, și sfoara de măsurat va fi întinsă peste Ierusalim.

> Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Then lifted I up mine eyes, and saw, and behold four horns. And I said unto the angel that talked with me, What be these? And he answered me, These are the horns which have scattered Judah, Israel, and Jerusalem. And the Lord shewed me four carpenters. Then said I, What come these to do? And he spake, saying, These are the horns which have scattered Judah, so that no man did lift up his head: but these are come to fray them, to cast out the horns of the Gentiles, which lifted up their horn over the land of Judah to scatter it.

> Strigă iarăși, zicând: Așa zice Domnul oștirilor: Cetățile Mele se vor mai întinde prin bunăstare; și Domnul va mângâia încă Sionul și va alege iarăși Ierusalimul. Apoi mi-am ridicat ochii și am văzut, și iată, patru coarne. Și am zis îngerului care vorbea cu mine: Ce sunt acestea? Iar el mi-a răspuns: Acestea sunt coarnele care i-au împrăștiat pe Iuda, pe Israel și Ierusalimul. Și Domnul mi-a arătat patru tâmplari. Atunci am zis: Ce au venit aceștia să facă? Și el a vorbit, zicând: Acestea sunt coarnele care au împrăștiat pe Iuda, încât nimeni nu și-a mai ridicat capul; dar aceștia au venit să le îngrozească, ca să arunce jos coarnele neamurilor, care și-au ridicat cornul peste țara lui Iuda ca s-o împrăștie.

> I lifted up mine eyes again, and looked, and behold a man with a measuring line in his hand. Then said I, Whither goest thou? And he said unto me, To measure Jerusalem, to see what is the breadth thereof, and what is the length thereof. And, behold, the angel that talked with me went forth, and another angel went out to meet him, And said unto him, Run, speak to this young man, saying, Jerusalem shall be inhabited as towns without walls for the multitude of men and cattle therein: For I, saith the Lord, will be unto her a wall of fire round about, and will be the glory in the midst of her. Ho, ho, come forth, and flee from the land of the north, saith the Lord: for I have spread you abroad as the four winds of the heaven, saith the Lord. Deliver thyself, O Zion, that dwellest with the daughter of Babylon. For thus saith the Lord of hosts; After the glory hath he sent me unto the nations which spoiled you: for he that toucheth you toucheth the apple of his eye.

> Mi-am ridicat din nou ochii și m-am uitat, și iată, un om avea în mână o sfoară de măsurat. Atunci i-am zis: Încotro te duci? Iar el mi-a zis: Să măsor Ierusalimul, ca să văd care îi este lățimea și care îi este lungimea. Și iată, îngerul care vorbea cu mine a ieșit, și un alt înger i-a ieșit în întâmpinare și i-a zis: Aleargă, vorbește cu tânărul acesta și spune: Ierusalimul va fi locuit ca o cetate fără ziduri, din pricina mulțimii oamenilor și a vitelor din mijlocul ei; căci Eu, zice Domnul, îi voi fi un zid de foc împrejur și voi fi slava din mijlocul ei. Hei, hei, ieșiți și fugiți din țara de la miazănoapte, zice Domnul, căci v-am împrăștiat în cele patru vânturi ale cerului, zice Domnul. Scapă-te, Sioane, tu care locuiești la fiica Babilonului. Căci așa zice Domnul oștirilor: După slavă m-a trimis El către neamurile care v-au prădat; fiindcă cine se atinge de voi se atinge de lumina ochilor Lui.

> For, behold, I will shake mine hand upon them, and they shall be a spoil to their servants: and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me. Sing and rejoice, O daughter of Zion: for, lo, I come, and I will dwell in the midst of thee, saith the Lord. And many nations shall be joined to the Lord in that day, and shall be my people: and I will dwell in the midst of thee, and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto thee. And the Lord shall inherit Judah his portion in the holy land, and shall choose Jerusalem again. Be silent, O all flesh, before the Lord: for he is raised up out of his holy habitation. Zechariah 1:12–2:13.

> Căci, iată, Îmi voi ridica mâna asupra lor și vor fi o pradă slujitorilor lor; și veți ști că Domnul oștirilor m-a trimis. Cântă și veselește-te, fiica Sionului, căci, iată, Eu vin și voi locui în mijlocul tău, zice Domnul. Și multe neamuri se vor alipi de Domnul în ziua aceea și vor fi poporul Meu; și voi locui în mijlocul tău, și vei ști că Domnul oștirilor m-a trimis la tine. Și Domnul va moșteni pe Iuda, ca partea Lui, în țara sfântă, și va alege iarăși Ierusalimul. Tacă tot trupul înaintea Domnului, căci El S-a ridicat din locașul Său cel sfânt. Zaharia 1:12-2:13.

The promises of the Lord once again choosing Jerusalem were fulfilled when ancient Israel rebuilt Jerusalem after their captivity in Babylon, but the prophets speak more about the last days than the days in which they lived. The Lord was “raised up out of his holy temple,” on October 22, 1844, when He arose and moved from the Holy Place to the Most Holy Place, at which time “all flesh” was to “be silent” before the Lord,” for the antitypical Day of Atonement had arrived, in agreement with Habakkuk TWO-TWENTY.

Făgăduințele Domnului de a alege din nou Ierusalimul s-au împlinit atunci când Israelul din vechime a rezidit Ierusalimul după robia babiloniană, dar profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit ei. Domnul „S-a ridicat din templul Său cel sfânt”, la 22 octombrie 1844, când S-a ridicat și S-a mutat din Locul Sfânt în Locul Preasfânt, moment în care „toată carnea” trebuia „să tacă” înaintea Domnului, căci sosise Ziua Ispășirii antitipică, în conformitate cu Habacuc 2:20.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Dar Domnul este în templul Său cel sfânt: tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

At that time, John in chapter eleven of Revelation was told to measure the temple, which Zechariah witnessed when he “lifted up” his “eyes again, and looked, and behold a man with a measuring line in his hand”. Then Zechariah said, “Whither goest thou?” And John said unto Zechariah, “To measure Jerusalem, to see what is the breadth thereof, and what is the length thereof.” The history of the rebuilding of Jerusalem after the seventy year captivity, and the history that began in 1798 but ended in rebellion when the third angel arrived in 1844, both identify the work that began on September 11, 2001.

În vremea aceea, lui Ioan, în capitolul unsprezece din Apocalipsă, i s-a spus să măsoare templul, lucru de care a fost martor Zaharia când „și-a ridicat iarăși ochii și a privit, și iată, un om cu o sfoară de măsurat în mână”. Atunci Zaharia a zis: „Încotro mergi?” Iar Ioan i-a zis lui Zaharia: „Să măsor Ierusalimul, ca să văd care este lățimea lui și care este lungimea lui.” Istoria rezidirii Ierusalimului după captivitatea de șaptezeci de ani, și istoria care a început în 1798, dar s-a încheiat în răzvrătire când a sosit al treilea înger, în 1844, ambele identifică lucrarea care a început la 11 septembrie 2001.

The southern kingdom, the city of Jerusalem, and king David are all the “head” where the character of God is to be manifested. The northern kingdom represents the “body”, and when the Lord determined to once again “have mercy on Jerusalem” and to “comfort her” and to once again “choose her”, He is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which includes the joining together of the dead dry bones of Laodicea, and thereafter the revival of those bones into a mighty army.

Împărăția de sud, cetatea Ierusalimului și împăratul David sunt toate „capul” în care urmează să se manifeste caracterul lui Dumnezeu. Împărăția de nord reprezintă „trupul”, iar când Domnul a hotărât din nou să „aibă milă de Ierusalim” și să „o mângâie” și iarăși să „o aleagă”, El identifică pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii, care include unirea oaselor moarte, uscate, ale Laodiceei, iar apoi învierea acelor oase într-o oaste puternică.

That work is represented in Ezekiel chapter thirty-seven, and it is represented by the northern and southern kingdoms, which provide a simile of the work of fulfilling the covenant promise to write His law upon the hearts and minds of the one hundred and forty-four thousand. Of the two sticks, one and one only is identified as the head, and if you believe, if your eyes can perceive and your ears can understand, this identifies the other stick as the body.

Acea lucrare este reprezentată în Ezechiel, capitolul treizeci și șapte, și anume prin împărățiile de nord și de sud, care oferă o similitudine a lucrării de împlinire a făgăduinței legământului de a scrie Legea Sa pe inimile și mințile celor o sută patruzeci și patru de mii. Dintre cele două bucăți de lemn, una, și numai una, este identificată ca fiind capul, iar dacă crezi, dacă ochii tăi pot pricepe și urechile tale pot înțelege, aceasta o identifică pe cealaltă bucată de lemn ca fiind trupul.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Upon the foundation that Christ Himself had laid, the apostles built the church of God. In the Scriptures the figure of the erection of a temple is frequently used to illustrate the building of the church. Zechariah refers to Christ as the Branch that should build the temple of the Lord. He speaks of the Gentiles as helping in the work: ‘They that are far off shall come and build in the temple of the Lord;’ and Isaiah declares, ‘The sons of strangers shall build up thy walls.’ Zechariah 6:12, 15; Isaiah 60:10.

> Pe temelia pe care Hristos Însuși o așezase, apostolii au zidit Biserica lui Dumnezeu. În Scripturi, imaginea ridicării unui templu este folosită frecvent pentru a ilustra zidirea Bisericii. Zaharia se referă la Hristos ca la Odrasla care avea să zidească templul Domnului. El vorbește despre neamuri ca ajutând la lucrare: „Cei de departe vor veni și vor zidi în templul Domnului”; iar Isaia declară: „Fiii străinilor îți vor zidi zidurile.” Zaharia 6:12, 15; Isaia 60:10.

> “Writing of the building of this temple, Peter says, ‘To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ.’ 1 Peter 2:4, 5.

> Scriind despre zidirea acestui templu, Petru spune: «Apropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată, într-adevăr, de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și de mare preț, și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți spre a alcătui o casă duhovnicească, o preoție sfântă, pentru a aduce jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu prin Isus Hristos.» 1 Petru 2:4, 5.

> “In the quarry of the Jewish and the Gentile world the apostles labored, bringing out stones to lay upon the foundation. In his letter to the believers at Ephesus, Paul said, ‘Now therefore ye are no more strangers and foreigners, but fellow citizens with the saints, and of the household of God; and are built upon the foundation of the apostles and prophets, Jesus Christ Himself being the Chief Cornerstone; in whom all the building fitly framed together groweth unto an holy temple in the Lord: in whom ye also are builded together for an habitation of God through the Spirit.’ Ephesians 2:19–22.

> În cariera lumii iudaice și a neamurilor, apostolii au ostenit, scoțând pietre spre a le așeza pe temelie. În epistola sa către credincioșii din Efes, Pavel a spus: ‘Așadar, nu mai sunteți străini și venetici, ci sunteți împreună-cetățeni cu sfinții și ai casei lui Dumnezeu; și sunteți zidiți pe temelia apostolilor și a prorocilor, piatra din capul unghiului fiind Însuși Iisus Hristos; în El toată clădirea, bine închegată, crește într-un templu sfânt în Domnul; în El și voi sunteți zidiți împreună, spre a fi un lăcaș al lui Dumnezeu, prin Duhul.’ Efeseni 2:19-22.

> “And to the Corinthians he wrote: ‘According to the grace of God which is given unto me, as a wise master builder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is.” 1 Corinthians 3:10–13.

> Iar corintenilor le-a scris: "După harul lui Dumnezeu care mi-a fost dat, eu, ca un meșter zidar înțelept, am pus temelia, iar altul clădește pe ea. Dar fiecare să ia bine seama cum clădește pe ea. Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât aceea care a fost pusă, și anume Isus Hristos. Iar dacă cineva clădește pe această temelie aur, argint, pietre prețioase, lemn, fân, trestie; lucrarea fiecăruia va fi dată pe față: căci ziua o va face cunoscută, pentru că ea va fi descoperită prin foc; iar focul va încerca lucrarea fiecăruia, de ce fel este." 1 Corinteni 3:10-13.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 595–597.

> Apostolii au zidit pe o temelie sigură, chiar pe Stânca Veacurilor. Pe această temelie au adus pietrele pe care le-au scos din cariera lumii. Nu fără piedici au lucrat ziditorii. Lucrarea lor a fost nespus de îngreunată de împotrivirea vrăjmașilor lui Hristos. Ei au trebuit să se confrunte cu bigotismul, prejudecățile și ura celor ce zideau pe o temelie falsă. Mulți dintre cei ce lucrau ca ziditori ai bisericii puteau fi asemănați cu ziditorii zidului din zilele lui Neemia, despre care este scris: „Cei ce zideau zidul și cei ce purtau poverile, și cei ce încărcau, fiecare, cu una dintre mâini, lucra la lucrare, iar cu cealaltă mână ținea o armă.” Neemia 4:17. Faptele apostolilor, 595-597.

Back to Articles