Article

# The Eighth is of the Seven - Number Two

Al Optulea este al Celor Șapte - Numărul Doi

Kingdoms of Bible Prophecy

Împărățiile profeției biblice

Author

Jeff Pippenger

Published

September 15, 2023

Formats

PDF
Word

In the previous article we identified that the Millerites could not see Rome as more than pagan and papal Rome, though they did address the distinctions between those two powers. For the Millerites the distinctions between pagan and papal Rome did not lead them to recognize that papal Rome was the fifth kingdom that followed the fourth kingdom of pagan Rome. After the disappointment in 1844, Sister White identified the three powers of Revelation twelve and thirteen as the dragon in chapter twelve, then the papacy, as the beast that came from the sea in chapter thirteen that was followed by the United States as the beast that came out of the earth. After the foundation was laid, the Lord opened the light upon the three-fold union of the dragon, the beast and false prophet that in chapter sixteen of Revelation leads the world to Armageddon.

În articolul precedent am arătat că milleriții nu puteau vedea Roma altfel decât ca Roma păgână și papală, deși au tratat distincțiile dintre acele două puteri. Pentru milleriți, distincțiile dintre Roma păgână și Roma papală nu i-au condus să recunoască faptul că Roma papală era al cincilea regat care a urmat celui de-al patrulea regat al Romei păgâne. După dezamăgirea din 1844, Sora White a identificat cele trei puteri din Apocalipsa, capitolele doisprezece și treisprezece, astfel: în capitolul doisprezece, balaurul; iar în capitolul treisprezece, papalitatea, ca fiara care se ridică din mare, urmată de Statele Unite, ca fiara care se ridică din pământ. După ce temelia a fost pusă, Domnul a deschis lumina cu privire la tripla uniune a balaurului, fiarei și profetului mincinos, care, în capitolul șaisprezece al Apocalipsei, conduce lumea la Armaghedon.

> “The line of prophecy in which these symbols are found begins with Revelation 12, with the dragon that sought to destroy Christ at His birth. The dragon is said to be Satan (Revelation 12:9); he it was that moved upon Herod to put the Saviour to death. But the chief agent of Satan in making war upon Christ and His people during the first centuries of the Christian Era was the Roman Empire, in which paganism was the prevailing religion. Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.

> Linia de profeție în care se găsesc aceste simboluri începe cu Apocalipsa 12, cu balaurul care a căutat să-L nimicească pe Hristos la nașterea Sa. Balaurul este declarat a fi Satana (Apocalipsa 12:9); el a fost acela care l-a îndemnat pe Irod să-L dea morții pe Mântuitorul. Dar principalul agent al lui Satana în a purta război împotriva lui Hristos și a poporului Său în primele secole ale erei creștine a fost Imperiul Roman, în care păgânismul era religia dominantă. Astfel, deși balaurul Îl reprezintă, în mod primar, pe Satana, el este, într-un sens secundar, un simbol al Romei păgâne.

> “In chapter 13 ( verses 1–10) is described another beast, ‘like unto a leopard,’ to which the dragon gave ‘his power, and his seat, and great authority.’ This symbol, as most Protestants have believed, represents the papacy, which succeeded to the power and seat and authority once held by the ancient Roman empire. Of the leopardlike beast it is declared: ‘There was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies…. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme His name, and His tabernacle, and them that dwell in heaven. And it was given unto him to make war with the saints, and to overcome them: and power was given him over all kindreds, and tongues, and nations.’ This prophecy, which is nearly identical with the description of the little horn of Daniel 7, unquestionably points to the papacy.

> În capitolul 13 (versetele 1-10) este descrisă o altă fiară, „asemănătoare cu un leopard”, căreia balaurul i-a dat „puterea lui, scaunul lui de domnie și o mare autoritate.” Acest simbol, așa cum au crezut cei mai mulți protestanți, reprezintă papalitatea, care a succedat la puterea, scaunul de domnie și autoritatea deținute odinioară de vechiul Imperiu Roman. Despre fiara asemănătoare cu leopardul se declară: „I s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule.... Și și-a deschis gura în hulă împotriva lui Dumnezeu, ca să hulească Numele Lui, cortul Lui și pe cei ce locuiesc în cer. Și i s-a dat să facă război cu sfinții și să-i biruiască; și i s-a dat stăpânire peste orice seminție, limbă și neam.” Această profeție, care este aproape identică cu descrierea cornului celui mic din Daniel 7, se referă, neîndoielnic, la papalitate.

> “‘Power was given unto him to continue forty and two months.’ And, says the prophet, ‘I saw one of his heads as it were wounded to death.’ And again: ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity: he that killeth with the sword must be killed with the sword.’ The forty and two months are the same as the ‘time and times and the dividing of time,’ three years and a half, or 1260 days, of Daniel 7—the time during which the papal power was to oppress God’s people. This period, as stated in preceding chapters, began with the supremacy of the papacy, A.D. 538, and terminated in 1798. At that time the pope was made captive by the French army, the papal power received its deadly wound, and the prediction was fulfilled, ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity.’

> „I s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni.” Și, spune profetul: „Am văzut unul din capetele lui ca și cum ar fi fost rănit de moarte.” Și iarăși: „Cine duce în robie va merge în robie; cine ucide cu sabia trebuie să fie ucis cu sabia.” Cele patruzeci și două de luni sunt aceleași cu „o vreme, două vremi și o jumătate de vreme”, trei ani și jumătate, sau 1260 de zile, din Daniel 7 — timpul în care puterea papală trebuia să asuprească poporul lui Dumnezeu. Această perioadă, așa cum s-a arătat în capitolele precedente, a început odată cu supremația papală, în anul 538 d.Hr., și s-a încheiat în 1798. Atunci papa a fost luat captiv de către armata franceză, puterea papală a primit rana de moarte, iar profeția s-a împlinit: „Cine duce în robie va merge în robie.”

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation 17 an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.

> În acest punct este introdus un alt simbol. Profetul spune: „Am văzut o altă fiară ridicându-se din pământ; și avea două coarne ca ale unui miel.” Versetul 11. Atât înfățișarea acestei fiare, cât și modul în care se ridică indică faptul că națiunea pe care o reprezintă este diferită de cele prezentate în simbolurile anterioare. Marile împărății care au stăpânit lumea i-au fost prezentate profetului Daniel ca fiare de pradă, ridicându-se atunci când „cele patru vânturi ale cerului se luptau pe marea cea mare.” Daniel 7:2. În Apocalipsa 17 un înger a explicat că apele reprezintă „popoare, mulțimi, neamuri și limbi.” Apocalipsa 17:15. Vânturile sunt un simbol al conflictului. Cele patru vânturi ale cerului luptându-se pe marea cea mare reprezintă scenele îngrozitoare de cucerire și revoluție prin care împărățiile au ajuns la putere.

> “But the beast with lamblike horns was seen ‘coming up out of the earth.’ Instead of overthrowing other powers to establish itself, the nation thus represented must arise in territory previously unoccupied and grow up gradually and peacefully. It could not, then, arise among the crowded and struggling nationalities of the Old World—that turbulent sea of ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ It must be sought in the Western Continent.

> Dar fiara cu coarne ca de miel a fost văzută „ieșind din pământ”. În loc să răstoarne alte puteri pentru a se instaura, națiunea astfel reprezentată trebuie să se ridice pe un teritoriu până atunci neocupat și să crească treptat și pașnic. Nu putea, așadar, să se ivească în mijlocul naționalităților aglomerate și aflate în luptă ale Vechii Lumi — acea mare zbuciumată a „popoarelor, mulțimilor, neamurilor și limbilor”. Ea trebuie căutată pe Continentul Occidental.

> “What nation of the New World was in 1798 rising into power, giving promise of strength and greatness, and attracting the attention of the world? The application of the symbol admits of no question. One nation, and only one, meets the specifications of this prophecy; it points unmistakably to the United States of America. Again and again the thought, almost the exact words, of the sacred writer has been unconsciously employed by the orator and the historian in describing the rise and growth of this nation. The beast was seen ‘coming up out of the earth;’ and, according to the translators, the word here rendered ‘coming up’ literally signifies ‘to grow or spring up as a plant.’ And, as we have seen, the nation must arise in territory previously unoccupied. A prominent writer, describing the rise of the United States, speaks of ‘the mystery of her coming forth from vacancy,’ and says: ‘Like a silent seed we grew into empire.’—G. A. Townsend, The New World Compared With the Old, page 462. A European journal in 1850 spoke of the United States as a wonderful empire, which was ‘emerging,’ and ‘amid the silence of the earth daily adding to its power and pride.’—The Dublin Nation. Edward Everett, in an oration on the Pilgrim founders of this nation, said: ‘Did they look for a retired spot, inoffensive for its obscurity, and safe in its remoteness, where the little church of Leyden might enjoy the freedom of conscience? Behold the mighty regions over which, in peaceful conquest, … they have borne the banners of the cross!’—Speech delivered at Plymouth, Massachusetts, Dec. 22, 1824, page 11.

> Ce națiune din Lumea Nouă se ridica, în 1798, la putere, promițând tărie și măreție și atrăgând atenția lumii? Aplicarea simbolului nu lasă loc de îndoială. O singură națiune, și numai una, îndeplinește caracteristicile acestei profeții; ea indică, fără echivoc, Statele Unite ale Americii. În repetate rânduri, ideea — aproape chiar cuvintele — scriitorului sacru a fost întrebuințată, fără să-și dea seama, de oratori și istorici în descrierea ridicării și dezvoltării acestei națiuni. Fiara a fost văzută 'ridicându-se din pământ'; iar, potrivit traducătorilor, cuvântul redat aici prin 'ridicându-se' înseamnă literalmente 'a crește sau a răsări ca o plantă'. Și, după cum am văzut, națiunea trebuia să se ridice pe un teritoriu mai înainte neocupat. Un scriitor de seamă, descriind ridicarea Statelor Unite, vorbește despre 'misterul apariției ei din vid' și spune: 'Ca o sămânță tăcută am crescut într-un imperiu.'-G. A. Townsend, The New World Compared With the Old, pagina 462. Un jurnal european, în 1850, vorbea despre Statele Unite ca despre un imperiu minunat, care 'ieșea la lumină' și 'în mijlocul tăcerii pământului își sporea zilnic puterea și mândria.'-The Dublin Nation. Edward Everett, într-o cuvântare despre întemeietorii pelerini ai acestei națiuni, a spus: 'Au căutat ei un loc retras, neofensiv prin obscuritatea lui și sigur prin depărtarea lui, unde micuța biserică din Leyden să se poată bucura de libertatea conștiinței? Iată regiunile mărețe peste care, într-o cucerire pașnică, ... au purtat stindardele crucii!'-Discurs rostit la Plymouth, Massachusetts, 22 decembrie 1824, pagina 11.

> “‘And he had two horns like a lamb.’ The lamblike horns indicate youth, innocence, and gentleness, fitly representing the character of the United States when presented to the prophet as ‘coming up’ in 1798. Among the Christian exiles who first fled to America and sought an asylum from royal oppression and priestly intolerance were many who determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty. Their views found place in the Declaration of Independence, which sets forth the great truth that ‘all men are created equal’ and endowed with the inalienable right to ‘life, liberty, and the pursuit of happiness.’ And the Constitution guarantees to the people the right of self-government, providing that representatives elected by the popular vote shall enact and administer the laws. Freedom of religious faith was also granted, every man being permitted to worship God according to the dictates of his conscience. Republicanism and Protestantism became the fundamental principles of the nation. These principles are the secret of its power and prosperity. The oppressed and downtrodden throughout Christendom have turned to this land with interest and hope. Millions have sought its shores, and the United States has risen to a place among the most powerful nations of the earth.

> „Și avea două coarne ca ale unui miel.” Coarnele ca ale unui miel indică tinerețe, inocență și blândețe, reprezentând în chip potrivit caracterul Statelor Unite, când acestea i-au fost înfățișate profetului ca „ridicându-se” în 1798. Între exilații creștini care au fugit cei dintâi în America și au căutat un refugiu împotriva asupririi regale și intoleranței sacerdotale au fost mulți care au hotărât să întemeieze un guvern pe temelia largă a libertății civile și religioase. Concepțiile lor și-au aflat locul în Declarația de Independență, care enunță marele adevăr că „toți oamenii sunt creați egali” și înzestrați cu dreptul inalienabil la „viață, libertate și căutarea fericirii”. Iar Constituția garantează poporului dreptul la autoguvernare, prevăzând ca reprezentanții aleși prin votul popular să adopte și să aplice legile. A fost de asemenea acordată libertatea religioasă, fiecărui om fiindu-i îngăduit să i se închine lui Dumnezeu potrivit dictatului conștiinței sale. Republicanismul și protestantismul au devenit principiile fundamentale ale națiunii. Aceste principii sunt secretul puterii și prosperității ei. Cei asupriți și oropsiți din întreaga creștinătate și-au îndreptat privirile spre această țară cu interes și speranță. Milioane i-au căutat țărmurile, iar Statele Unite s-au ridicat la un loc între cele mai puternice națiuni ale pământului.

> “But the beast with lamblike horns ‘spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed; … saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live.’ Revelation 13:11–14.” The Great Controversy, 438–441.

> Dar fiara cu coarne ca ale unui miel „a vorbit ca un balaur. Și ea exercită toată puterea celei dintâi fiare înaintea ei și face ca pământul și locuitorii lui să se închine celei dintâi fiare, a cărei rană de moarte fusese vindecată; ... zicând celor ce locuiesc pe pământ să facă un chip al fiarei, care fusese rănită de sabie și a trăit.” Apocalipsa 13:11-14. Marea Controversă, 438-441.

The passage identifies that chapters twelve and thirteen are identifying the dragon, the beast and the false prophet, the three powers in Revelation sixteen that lead the world to Armageddon. Those three powers each have their own special chapters that covers the identical prophetic history. The last six verses of Daniel eleven begin with the words, “And at the time of the end,” which was 1798. Then the six verses identify the final movements of the papacy until in verse one of Daniel twelve Michael stands up and human probation closes and ushers in the seven last plagues. In verse forty-four of chapter eleven the message of the hour that enrages the papacy and initiates the blood bath that takes place just before probation closes is represented as “tidings out of the east and out of the north.”

Pasajul arată că capitolele doisprezece și treisprezece identifică balaurul, fiara și profetul mincinos, cele trei puteri din Apocalipsa șaisprezece care conduc lumea la Armaghedon. Aceste trei puteri au fiecare capitole speciale proprii care tratează aceeași istorie profetică. Ultimele șase versete din Daniel unsprezece încep cu cuvintele: „Iar la vremea sfârșitului”, care a fost anul 1798. Apoi, aceste șase versete identifică mișcările finale ale papalității până când, în versetul întâi din Daniel doisprezece, Mihail se ridică, timpul de probă al omenirii se închide și sunt inaugurate cele șapte ultime plăgi. În versetul patruzeci și patru al capitolului unsprezece, solia vremii, care înfurie papalitatea și declanșează baia de sânge ce are loc chiar înainte ca timpul de probă să se închidă, este reprezentată ca „vești dinspre răsărit și dinspre miazănoapte”.

The message east and north represents the final warning message, for it is proclaimed just before Michael stands up. It is the third angel’s message that is proclaimed during the outpouring of the Holy Spirit. Daniel represented the message as two-fold. The message of the “north” that enrages the papacy is the message identifying the “king of the north” as the papal power, and the message of the “east” is the message of the children of the east, which is Islam. Of course, it has other important meanings as well, but east is a symbol of Islam and the antichrist is the counterfeit of the true King of the North. The message of the third angel that warns against receiving the mark of the king of the north (the mark of the beast) also warns that Islam will strike at the point that the cup of iniquity is full for the United States, and the United States fills its cup of iniquity at the Sunday law.

Solia răsăritului și a miazănoaptei reprezintă solia finală de avertizare, căci ea este proclamată chiar înainte ca Mihail să se ridice. Este solia celui de-al treilea înger, proclamată în timpul revărsării Duhului Sfânt. Daniel a prezentat solia ca fiind dublă. Solia „miazănoaptei” care stârnește mânia papalității este solia ce identifică „Împăratul de la miazănoapte” drept puterea papală, iar solia „răsăritului” este solia fiilor Răsăritului, adică Islamul. Desigur, are și alte înțelesuri importante, însă răsăritul este un simbol al Islamului, iar antihristul este contrafacerea adevăratului Împărat de la miazănoapte. Solia celui de-al treilea înger, care avertizează împotriva primirii semnului împăratului de la miazănoapte (semnul fiarei), avertizează de asemenea că Islamul va lovi în momentul în care paharul nelegiuirii Statelor Unite se va umple, iar Statele Unite își umplu paharul nelegiuirii la legea duminicală.

Revelation thirteen beginning with verse eleven and then onward identifies the very same prophetic history, and it also begins at the time of the end in 1798.

Apocalipsa, capitolul treisprezece, de la versetul unsprezece încolo, identifică exact aceeași istorie profetică și își are, de asemenea, începutul la timpul sfârșitului, în 1798.

> “What nation of the New World was in 1798 rising into power, giving promise of strength and greatness, and attracting the attention of the world? The application of the symbol admits of no question. One nation, and only one, meets the specifications of this prophecy; it points unmistakably to the United States of America.” The Great Controversy, 440.

> Ce națiune din Lumea Nouă se ridica în 1798 la putere, promițând tărie și măreție și atrăgând atenția lumii? Aplicarea simbolului nu admite nicio îndoială. O națiune, și numai una, îndeplinește cerințele acestei profeții; ea indică în mod neechivoc Statele Unite ale Americii. Marea Controversă, 440.

The same prophetic history is covered in Revelation thirteen verses eleven through eighteen as is covered in Daniel eleven verse forty through forty-five. As with the verses in Daniel the story of the role of the United States ends with the close of probation as the United States forces the world to accept the mark of the beast. Then as in Daniel eleven the message of the hour is presented in chapter fourteen. It is the identical structure in both passages, with the exception that Daniel’s verses are describing the papal activities and Revelation thirteen is identifying the role of the United States. With those two lines we find that chapter seventeen of Revelation covers the same history, but emphasizes the role of the dragon, represented as ten kings, who are the United Nations. The three chapters considered line upon line identify the role of the dragon, the beast and false prophet which in chapter sixteen lead the world to Armageddon, so it is of significance that John informs us that when chapter seventeen begins it is one of the angels that had poured out the seven last plagues that comes to tell John of the judgment of the whore of Rome.

Aceeași istorie profetică este prezentată în Apocalipsa, capitolul treisprezece, versetele unsprezece până la optsprezece, ca și în Daniel, capitolul unsprezece, versetele patruzeci până la patruzeci și cinci. Ca și în versetele din Daniel, relatarea despre rolul Statelor Unite se încheie odată cu închiderea timpului de probă, când Statele Unite forțează lumea să accepte semnul fiarei. Apoi, ca și în Daniel unsprezece, mesajul ceasului este prezentat în capitolul paisprezece. Structura este identică în ambele pasaje, cu excepția că versetele din Daniel descriu activitățile papale, iar Apocalipsa treisprezece identifică rolul Statelor Unite. Pe baza acestor două linii, constatăm că Apocalipsa, capitolul șaptesprezece, acoperă aceeași istorie, dar pune accentul pe rolul balaurului, reprezentat ca zece regi, care sunt Națiunile Unite. Cele trei capitole, luate linie după linie, identifică rolul balaurului, fiarei și profetului mincinos, care, în capitolul șaisprezece, conduc lumea la Armaghedon, astfel că are semnificație faptul că Ioan ne informează că, atunci când începe capitolul șaptesprezece, unul dintre îngerii care turnaseră cele șapte plăgi de pe urmă vine să-i spună lui Ioan despre judecata desfrânatei Romei.

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will shew unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. Revelation 17:1, 2.

> Și a venit unul dintre cei șapte îngeri care aveau cele șapte potire și a vorbit cu mine, zicându-mi: Vino aici; îți voi arăta judecata desfrânatei celei mari care șade pe ape multe: Cu care împărații pământului au săvârșit desfrânare, și locuitorii pământului s-au îmbătat de vinul desfrânării ei. Apocalipsa 17:1, 2.

With the Millerites it was about pagan Rome and papal Rome, but at the end it is about the three-fold union. As with her identification of those three powers in chapters twelve and thirteen, she clearly identifies the woman of chapter seventeen as the papacy.

În cazul mileriților era vorba despre Roma păgână și despre Roma papală, dar la sfârșit este vorba despre tripla uniune. Așa cum, în capitolele doisprezece și treisprezece, ea identifică acele trei puteri, tot astfel ea identifică în mod clar femeia din capitolul șaptesprezece drept papalitatea.

> “The woman [Babylon] of Revelation 17 is described as ‘arrayed in purple and scarlet color, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness:…and upon her forehead was a name written, ‘Mystery, Babylon the Great, the mother of harlots.’ Says the prophet: ‘I saw the woman drunk with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus.’ Babylon is further declared to be ‘that great city, which reigneth over the kings of the earth.’ Revelation 17:4–6, 18. The power that for so many centuries maintained despotic sway over the monarchs of Christendom is Rome.” The Great Controversy, 382.

> „Femeia [Babilonul] din Apocalipsa 17 este descrisă ca «îmbrăcată în purpură și stacojiu și împodobită cu aur, pietre prețioase și mărgăritare, având în mână un potir de aur plin de urâciuni și necurății: ... și pe fruntea ei era scris un nume: ‹Taină, Babilonul cel Mare, mama desfrânatelor.›» Spune profetul: «Am văzut femeia îmbătată de sângele sfinților și de sângele martirilor lui Isus.» Despre Babilon se mai afirmă că este «cetatea cea mare, care domnește peste împărații pământului.» Apocalipsa 17:4–6, 18. Puterea care, timp de atâtea secole, a menținut o stăpânire despotică asupra monarhilor creștinătății este Roma.” Marea Controversă, 382.

So, when does the prophetic history represented in chapter seventeen begin?

Așadar, când începe istoria profetică prezentată în capitolul al șaptesprezecelea?

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication: And upon her forehead was a name written, MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH. And I saw the woman drunken with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus: and when I saw her, I wondered with great admiration. Revelation 17:3–6.

> Și m-a dus, în Duhul, în pustie; și am văzut o femeie șezând pe o fiară stacojie, plină de nume de hulă, având șapte capete și zece coarne. Și femeia era îmbrăcată în purpură și stacojiu și împodobită cu aur, cu pietre prețioase și cu mărgăritare, având în mână un potir de aur, plin de urâciuni și de necurățiile desfrânării ei. Și pe fruntea ei era scris un nume: TAINĂ, BABILONUL CEL MARE, MAMA DESFRÂNATELOR ȘI A URÂCIUNILOR PĂMÂNTULUI. Și am văzut pe femeie îmbătată de sângele sfinților și de sângele martirilor lui Isus; și, când am văzut-o, m-am mirat cu mare uimire. Apocalipsa 17:3-6.

In order for John to see the woman he is prophetically carried into the wilderness which John himself has already identified with two witnesses as the twelve hundred and sixty years of papal rule in chapter twelve.

Pentru ca Ioan să vadă femeia, el este dus în chip profetic în pustiu, pe care Ioan însuși l-a identificat deja, în capitolul doisprezece, prin doi martori, ca fiind cei o mie două sute șaizeci de ani ai domniei papale.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . . . And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:6, 14.

> Și femeia a fugit în pustie, unde are un loc pregătit de Dumnezeu, ca să fie hrănită acolo o mie două sute șaizeci de zile. . . . Și femeii i s-au dat două aripi ale unui vultur mare, ca să zboare în pustie, în locul ei, unde este hrănită o vreme, vremi și o jumătate de vreme, departe de fața șarpelui. Apocalipsa 12:6, 14.

John was prophetically transported into the wilderness time period, but verse three and onward specifies exactly where in the twelve hundred and sixty years John was taken to, for the woman had already become drunk with the blood of persecution, and she was already the “mother of harlots.” John was taken to the end of the wilderness period for the woman had already drunk of the blood of persecution and the Protestant churches were already returning to her fold and becoming her daughters, for she was identified in that period of time as the “mother of harlots.” She already had daughters. John’s testimony in chapter seventeen begins in 1798 as did the same prophetic history which represented the beast in Daniel eleven and the false prophet in Revelation thirteen.

Ioan a fost purtat în mod profetic în perioada pustiei, dar versetul trei și următoarele precizează exact unde, în cadrul celor o mie două sute șaizeci de ani, a fost dus, căci femeia devenise deja beată de sângele vărsat prin persecuție și era deja „mama desfrânatelor”. Ioan a fost dus la sfârșitul perioadei pustiei, căci femeia băuse deja din sângele vărsat prin persecuție, iar bisericile protestante se întorceau deja în staulul ei și deveneau fiicele ei, întrucât în acea perioadă era identificată drept „mama desfrânatelor”. Avea deja fiice. Mărturia lui Ioan din capitolul șaptesprezece începe în 1798, la fel ca aceeași istorie profetică ce a reprezentat fiara din Daniel unsprezece și profetul mincinos din Apocalipsa treisprezece.

Just as with the other two lines, when chapter seventeen concludes, chapter eighteen then identifies the message of the hour. Three prophetic lines, one for each of the three-fold union. They are all illustrated upon the same historical structure beginning in 1798 and continuing until the close of probation, and all three emphasize the final warning message.

La fel ca în cazul celorlalte două linii, odată cu încheierea capitolului șaptesprezece, capitolul optsprezece identifică apoi solia timpului. Sunt trei linii profetice, câte una pentru fiecare dintre cele trei componente ale unirii triple. Toate sunt ilustrate în cadrul aceleiași structuri istorice, care începe în 1798 și continuă până la închiderea timpului de har, iar toate trei subliniază solia finală de avertizare.

Habakkuk’s Tables addresses the subject of Revelation seventeen in much greater detail, so I will now jump to the riddle that is represented in the chapter that sets forth eight kingdoms of Bible prophecy.

Tablele lui Habacuc tratează subiectul din Apocalipsa, capitolul șaptesprezece, mult mai pe larg; așadar, voi trece acum direct la enigma prezentată în capitolul care expune opt împărății ale profeției biblice.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> Și iată mintea care are înțelepciune. Cele șapte capete sunt șapte munți, pe care șade femeia. Și sunt șapte împărați: cinci au căzut, unul este, iar celălalt încă nu a venit; și, când va veni, trebuie să rămână puțină vreme. Și fiara, care era și nu este, ea însăși este a opta; și este dintre cei șapte și se duce în pierzare. Apocalipsa 17:9-11.

Daniel told Nebuchadnezzar, “Thou art this head of gold.”

Daniel i-a spus lui Nebucadnețar: „Tu ești acest cap de aur.”

> And wheresoever the children of men dwell, the beasts of the field and the fowls of the heaven hath he given into thine hand, and hath made thee ruler over them all. Thou art this head of gold. Daniel 2:38.

> Și oriunde locuiesc fiii oamenilor, El ți-a dat în mâna ta fiarele câmpului și păsările cerului și te-a făcut stăpân peste toate. Tu ești acest cap de aur. Daniel 2:38.

Daniel also told Nebuchadnezzar, “Thou, O king, art a king of kings.”

Daniel i-a mai spus lui Nebucadnețar: „Tu, împărate, ești un împărat al împăraților.”

> Thou, O king, art a king of kings: for the God of heaven hath given thee a kingdom, power, and strength, and glory. Daniel 2:37.

> Tu, împărate, ești împăratul împăraților: căci Dumnezeul cerurilor ți-a dat o împărăție, putere, tărie și slavă. Daniel 2:37.

Nebuchadnezzar was the “head” and he was a king, and he was a king of kings for he represented the first of the kingdoms represented in the image. Nebuchadnezzar was the king represented by gold, and other kingdoms and kings would be represented by the other metals in the image, but Nebuchadnezzar was first and therefore the king of the kings. Another level which we will not address right now is that the kingdom of Babylon represents the kingdom that seeks to counterfeit Christ, who is the true King of kings.

Nabucodonosor era „capul” și era un împărat, un împărat al împăraților, căci el reprezenta cea dintâi dintre împărățiile înfățișate în chip. Nabucodonosor era împăratul reprezentat prin aur, iar alte împărății și alți împărați aveau să fie reprezentați de celelalte metale din chip; dar Nabucodonosor era cel dintâi și, prin urmare, împăratul împăraților. Un alt nivel, pe care nu-l vom aborda acum, este acela că împărăția Babilonului reprezintă împărăția care caută să-L contrafacă pe Hristos, adevăratul Împărat al împăraților.

In the beginning of Isaiah’s testimony of the twenty-five hundred and twenty year prophecies (Leviticus twenty-six’s seven times) Isaiah identifies kings as heads.

La începutul mărturiei lui Isaia cu privire la profețiile de două mii cinci sute douăzeci de ani (de șapte ori din Leviticul 26), Isaia îi identifică pe împărați drept capete.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7, 8.

> Căci capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rezin; și, într-un răstimp de șaizeci și cinci de ani, Efraim va fi sfărâmat, încât să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, negreșit nu veți sta în picioare. Isaia 7:7, 8.

Isaiah is just setting forth the starting point for the two twenty-five hundred and twenty year time periods against the northern kingdom of Samaria and the southern kingdom of Judah and as he does so he includes two witnesses that the capitol city of a nation is its head, and that the king is the head of the capitol city. A “head” is a king and a kingdom. In the Revelation the same line of prophecy is taken up as in Daniel.

Isaia nu face decât să stabilească punctul de plecare pentru cele două perioade de timp a câte două mii cinci sute douăzeci de ani împotriva împărăției de nord a Samariei și a împărăției de sud a lui Iuda, iar, făcând aceasta, el include două mărturii potrivit cărora capitala unei națiuni este capul ei și că regele este capul capitalei. Un „cap” este atât un rege, cât și o împărăție. În Apocalipsă, aceeași linie profetică este reluată precum în Daniel.

Therefore, when John is taken to 1798 and presented with the riddle that identifies that there are seven “heads,” he is identifying that there are seven kingdoms. He is then told that five of the heads or kingdoms have fallen. In 1798 the fifth kingdom of Bible prophecy had just fallen as it received a deadly wound that would eventually be healed.

Prin urmare, când Ioan este dus în anul 1798 și i se prezintă enigma care indică faptul că există șapte „capete”, el identifică șapte împărății. Apoi i se spune că cinci dintre capete, sau împărății, au căzut. În 1798, a cincea împărăție a profeției biblice tocmai căzuse, întrucât primise o rană de moarte care avea să fie, în cele din urmă, vindecată.

John who is standing in the history of the time of the end in 1798, is also told that one of the heads “is.” The sixth kingdom of Bible prophecy began in 1798, so when John was prophetically conveyed to 1798, the kingdom that then was, is the United States, and he was further informed that the seventh kingdom was still future to 1798, for it had not yet come. The seventh kingdom that was still future to 1798, is the United Nations who are represented by ten kings, and are the subject of Revelation seventeen. But there is also an eighth, who is of the seven. Rome always comes up eighth and is of the seven.

Ioan, care este plasat în istoria vremii sfârșitului, în anul 1798, este, de asemenea, înștiințat că unul dintre capete „este”. A șasea împărăție a profeției biblice a început în 1798; așadar, când Ioan a fost purtat profetic la 1798, împărăția care atunci „era” este identificată cu Statele Unite ale Americii, iar el a fost, de asemenea, înștiințat că a șaptea împărăție era încă viitoare față de 1798, întrucât încă nu venise. A șaptea împărăție, care era încă viitoare față de 1798, o constituie Națiunile Unite, reprezentate de zece regi, și ele fac obiectul capitolului șaptesprezece din Apocalipsă. Dar există și o a opta, care este dintre cele șapte. Roma apare întotdeauna ca a opta și este dintre cele șapte.

There is much to say about the contents of chapter seventeen, but we are simply identifying the eight kingdoms of Bible prophecy represented in chapter seventeen in order to see how the Millerite understanding of four kingdoms squares up with the eight kingdoms of Revelation seventeen.

Sunt multe de spus cu privire la conținutul capitolului șaptesprezece, dar pur și simplu identificăm cele opt împărății ale profeției biblice reprezentate în capitolul șaptesprezece, pentru a vedea în ce măsură înțelegerea millerită a celor patru împărății corespunde celor opt împărății din Apocalipsa capitolul șaptesprezece.

We will address this in the next article.

Vom aborda aceasta în articolul următor.

Back to Articles