Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincisprezece

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Dezvăluirea caracteristicilor profetice ale ultimei generații

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

În ultima generație a unui popor care este trecut cu vederea, sunt identificate anumite trăsături profetice. Ei sunt atunci o generație de vipere, căci și-au format un caracter satanic. Sunt o generație de adulteri, căci au stabilit legături nesfințite cu vrăjmașii lui Dumnezeu. Au ajuns la un punct în care văd, dar nu pot înțelege; aud, dar nu pot pricepe, căci sunt neconvertiți, lucru reprezentat prin aceea că inimile lor se îngroașă. Moise a abordat pentru prima dată tocmai acest fenomen.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> Și Moise a chemat pe tot Israelul și le-a zis: Voi ați văzut tot ceea ce a făcut Domnul înaintea ochilor voștri, în țara Egiptului, lui Faraon, tuturor slujitorilor lui și întregii lui țări; încercările cele mari pe care le-au văzut ochii voștri, semnele și acele mari minuni; dar Domnul nu v-a dat până în ziua de astăzi o inimă ca să priceapă, ochi ca să vadă și urechi ca să audă. Deuteronomul 29:2-4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

La prima mențiune a fenomenului laodicean al vederii și auzului, lucrul pe care poporul lui Dumnezeu nu îl poate vedea îl constituie semnele și minunile istoriei sale întemeietoare. Ieremia identifică fenomenul ca un atribut al „fecioarelor neînțelepte”, din zilele de pe urmă, și ca o reprezentare a refuzului fecioarelor neînțelepte de a primi soliile celor trei îngeri, care încep cu proclamarea primului înger, îndemnând la temerea de Dumnezeul Creator. Din pricina acestei răzvrătiri ei nu primesc ploaia târzie.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Vestiți aceasta în casa lui Iacov și faceți-o cunoscută în Iuda, zicând: Ascultați acum aceasta, popor nebun și fără pricepere, care aveți ochi și nu vedeți, care aveți urechi și nu auziți: Nu vă temeți de Mine? zice Domnul; nu veți tremura înaintea feței Mele, Eu, Care am așezat nisipul ca hotar mării printr-o poruncă veșnică, ca ea să nu-l poată trece; și, chiar dacă valurile ei se zbuciumă, totuși nu pot birui; chiar dacă vuiesc, nu pot trece peste el? Dar poporul acesta are o inimă îndărătnică și răzvrătită; s-au răzvrătit și s-au depărtat. Și nu zic în inima lor: Să ne temem acum de Domnul, Dumnezeul nostru, Cel ce dă ploaia, atât timpurie, cât și târzie, la vremea ei; El ne păstrează săptămânile rânduite ale secerișului. Nelegiuirile voastre au îndepărtat acestea, iar păcatele voastre au oprit binele de la voi. Ieremia 5:20-25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Ezechiel îi identifică pe cei care manifestă trăsăturile ilustrate prin a vedea fără a înțelege drept o casă răzvrătită. Ei sunt o casă răzvrătită care nu voiesc să vadă istoria temeliilor lor, care sunt fecioare neînțelepte, neconvertite pentru că resping solia primului înger, ceea ce înseamnă a le respinge pe toate, căci dacă nu primești solia primului înger, nu poți primi nici solia celui de-al doilea înger, nici pe cea a celui de-al treilea. În această stare, ploaia târzie este reținută de la aceste fecioare în timpul ploii târzii. După ce Isus a abordat această trăsătură în relatarea Sa, a trecut apoi să prezinte pilda semănătorului.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Dar fericiți sunt ochii voștri, pentru că văd, și urechile voastre, pentru că aud. Căci adevărat vă spun: mulți profeți și oameni drepți au dorit să vadă cele pe care le vedeți voi și nu le-au văzut; și să audă cele pe care le auziți voi și nu le-au auzit. Așadar, ascultați pilda semănătorului. Când cineva aude cuvântul împărăției și nu-l înțelege, vine cel rău și răpește ceea ce a fost semănat în inima lui. Aceasta este cel ce a primit sămânța pe marginea drumului. Iar cel ce a primit sămânța în locuri stâncoase este acela care aude cuvântul și îndată îl primește cu bucurie; dar nu are rădăcină în sine, ci ține doar o vreme; iar când se ridică necazul sau prigoana din pricina cuvântului, îndată se smintește. Cel ce a primit sămânța între spini este acela care aude cuvântul; iar grija acestui veac și înșelăciunea bogățiilor înăbușă cuvântul și el devine neroditor. Iar cel ce a primit sămânța în pământ bun este acela care aude cuvântul și îl înțelege; care aduce rod și dă: unul o sută, altul șaizeci, altul treizeci. Le-a mai pus înainte o altă pildă, zicând: Împărăția cerurilor se aseamănă cu un om care a semănat sămânță bună în ogorul său; dar, pe când oamenii dormeau, a venit vrăjmașul lui și a semănat neghină între grâu și s-a dus. Iar când a răsărit și a făcut rod, atunci s-a arătat și neghina. Atunci au venit slugile stăpânului casei și i-au zis: Doamne, n-ai semănat sămânță bună în ogorul tău? De unde are, dar, neghină? El le-a zis: Un vrăjmaș a făcut aceasta. I-au zis slugile: Voiești, dar, să mergem și s-o strângem? Dar el a zis: Nu; ca nu cumva, strângând neghina, să smulgeți odată cu ea și grâul. Lăsați-le să crească împreună până la seceriș; iar la vremea secerișului voi spune secerătorilor: Strângeți mai întâi neghina și legați-o în snopi ca s-o ardeți, iar grâul adunați-l în grânarul meu. Matei 13:16-30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

Cei neînțelepți sunt neghina, iar cei înțelepți sunt grâul. În pilda celor zece fecioare, posesia untdelemnului este cea care face vădită deosebirea dintre cele două clase, iar, în ce privește grâul și neghina, aceasta se întemeiază pe faptul dacă sămânța, care este Cuvântul, este înțeleasă. Prima mențiune, făcută de Moise, a unei clase care nu va vedea și, prin urmare, nu va înțelege, plasează mesajul ce trebuie înțeles în rândul semnelor și minunilor istoriei întemeietoare. Ultima referință profetică la elementele orbirii casei răzvrătite, făcută de Ellen White, identifică faptul că ceea ce au văzut ochii care au fost binecuvântați să vadă — ceea ce toți cei neprihăniți au dorit să vadă — a fost istoria mișcării millerite.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> Toate soliile date între anii 1840 și 1844 trebuie să fie prezentate cu putere acum, căci sunt mulți oameni care și-au pierdut orientarea. Soliile trebuie să fie duse la toate bisericile.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> „Hristos a spus: «Ferice de ochii voștri, pentru că văd; și de urechile voastre, pentru că aud. Căci adevărat vă spun că mulți proroci și oameni drepți au dorit să vadă lucrurile pe care le vedeți și nu le-au văzut; și să audă lucrurile pe care le auziți și nu le-au auzit» [Matei 13:16, 17]. Ferice de ochii care au văzut lucrurile care au fost văzute în 1843 și 1844.” Manuscript Releases, volumul 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar prima referință este la cei care au ochi, dar nu văd, nici nu înțeleg, iar ultima referință identifică faptul că istoria de temelie a casei răzvrătite este cea care nu se vede și, prin urmare, este respinsă, împiedicând astfel pe cei neînțelepți să recunoască ploaia târzie. Istoria anilor 1840–1844 a fost tipificată prin izbăvirea Israelului antic din robia egipteană. Eșecul Israelului antic de a trece procesul inițial de testare i-a adus la Cadeș, unde au acceptat raportul mincinos al celor zece iscoade și au ales o căpetenie nouă care să-i conducă înapoi în Egipt. Patruzeci de ani mai târziu au fost aduși înapoi la Cadeș, iar Moise a eșuat, lovind Stânca pentru a doua oară.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Deși Moise a eșuat, Iosua totuși a purces să-i conducă în Țara Făgăduinței. Ultima încercare la Cadeș a fost însoțită de o răzvrătire gravă, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început: după cum la începutul celor patruzeci de ani a avut loc răzvrătirea celor zece iscoade la Cadeș, tot astfel la sfârșitul celor patruzeci de ani se arată o mare răzvrătire la Cadeș. Totuși, în ciuda răzvrătirii lui Moise la Cadeș, viziunea intrării în Țara Făgăduinței nu a mai fost amânată.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

În răzvrătirea din 1863, care a dus la răzvrătirea intensificată din 1888, care a dus la răzvrătirea intensificată din 1919, ce a culminat cu răzvrătirea din 1957, Isus a readus Adventismul laodicean la Kadesh. El l-a readus la istoria în care a sosit îngerul al treilea și a început un proces de încercare care, în cele din urmă, a făcut să se manifeste răzvrătirea din 1863 și izgonirea la rătăcirea în pustia Laodiceei. Îngerul al treilea a intrat în istoria finală a Adventismului laodicean la 11 septembrie 2001, când îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece, care este îngerul al treilea, s-a coborât. Atunci el a vestit că Babilonul a căzut, așa cum este prefigurat prin dărâmarea turnului lui Nimrod, când turnurile din New York City au fost aduse la pământ.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> Solia îngerului al treilea nu va fi înțeleasă; lumina care va lumina pământul cu slava sa va fi numită o lumină falsă de către cei care refuză să umble în slava sa care înaintează. Review and Herald, 27 mai 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Așa cum este cu Israelul antic, tot astfel și cu Israelul modern. Generația care a fost martoră la 11 septembrie 2001 este ultima generație. Isus a spus, în capitolul douăzeci și unu din Luca, despre „această generație”, iar El a identificat acea generație ca fiind cei care trăiesc atunci când cerurile și pământul vor trece, lucru care are loc la A Doua Venire. Acea generație care va ajunge să fie martoră revenirii lui Hristos va fi recunoscut un semn care le dovedește că ei sunt generația finală. Ei vor ști și vor înțelege că sunt aceia care trăiesc când „efectul fiecărei vedenii” nu mai este „prelungit”.

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

Pe când Isus ieșea din templu împreună cu ucenicii, aceștia L-au întrebat să le explice ce a vrut să spună prin descrierea Sa a distrugerii templului. Acea convorbire reprezenta convorbirea pe care ucenicii Săi o au în generația finală. Ucenicii doreau să înțeleagă ce a vrut El să spună atunci când a învățat în repetate rânduri că Biserica Adventistă laodiceană va fi măturată odată cu apropiata lege duminicală, întrucât închinătorii din ea sunt vărsați din gura Sa și nu mai sunt cei care vorbesc pentru El.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

În răspunsul dat ucenicilor, Isus a descris distrugerea Ierusalimului și istoria care a urmat, până la sfârșitul lumii. După ce a schițat panorama istorică până la versetul nouăsprezece, El a abordat apoi distrugerea Ierusalimului, o distrugere care ar fi putut avea loc la cruce, dar care, în îndurarea și îndelunga răbdare a lui Dumnezeu, a fost amânată vreme de aproximativ patruzeci de ani. La sfârșitul celor patruzeci de ani avea să existe o rămășiță care avea să scape de distrugere, dar numai dacă aveau să recunoască semnul pe care El îl dăduse atunci.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

La începutul Israelului din vechime a existat o perioadă de patruzeci de ani, care a început cu o judecată asupra răzvrătirii celor zece iscoade, judecată care a fost amânată patruzeci de ani, datorită mijlocirii lui Moise. La sfârșitul Israelului din vechime a existat o judecată asupra răzvrătirii de la cruce, judecată care a fost amânată patruzeci de ani, datorită mijlocirii îndelungii răbdări și milei lui Hristos. În ambele istorii a existat o rămășiță care a scăpat. Iisus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Iisus a abordat semnul asociat cu distrugerea Ierusalimului și l-a identificat drept „zilele răzbunării”.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Și când veți vedea Ierusalimul împresurat de oști, atunci să șțiți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei din Iudeea să fugă la munți; iar cei ce sunt în mijlocul lui să iasă afară; și cei ce sunt în ținuturi să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, ca să se împlinească toate cele scrise. Luca 21:20-22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

„Ziua răzbunării” se identifică cu ultimele șapte plăgi, iar din acest motiv Sora White corelează distrugerea Ierusalimului cu judecata executivă a lui Dumnezeu din zilele de pe urmă.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Apropiați-vă, neamuri, ca să auziți; și luați aminte, popoare: să asculte pământul și tot ce este în el; lumea și tot ce iese din ea. Căci mânia Domnului este asupra tuturor neamurilor, și urgia Lui asupra tuturor oștirilor lor: El le-a nimicit cu desăvârșire, le-a dat spre măcel. Cei uciși ai lor vor fi aruncați, iar duhoarea lor se va ridica din cadavrele lor, și munții se vor topi de sângele lor. Și toată oștirea cerurilor se va destrăma, iar cerurile se vor strânge laolaltă ca un sul; și toată oștirea lor va cădea, precum cade frunza de pe viță și precum cade smochina de pe smochin. Căci sabia Mea va fi îmbăiată în ceruri; iată, se va coborî asupra Idumeei și asupra poporului blestemului Meu, spre judecată. Sabia Domnului este plină de sânge, s-a îngrășat de grăsime, de sângele mieilor și al țapilor, de grăsimea rărunchilor berbecilor; căci Domnul are o jertfă în Bozrah și un mare măcel în țara Idumeei. Și inorogii vor coborî împreună cu ei, și vițeii împreună cu taurii; și țara lor va fi îmbibată de sânge, iar țărâna lor va fi îngrășată cu grăsime. Căci este ziua răzbunării Domnului, anul răsplătirilor pentru pricina Sionului. Isaia 34:1-8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Isus și-a făcut prima apariție publică la Nazaret, proclamându-Se drept Mesia. Acea apariție a fost, în mod profetic, guvernată de principiul primei mențiuni. Citirea pe care a ales-o indica faptul că lucrarea Sa includea vestirea „zilei răzbunării Domnului”. Care, potrivit lui Isaia, este de asemenea „anul răsplătirilor pentru pricina Sionului”.

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

La Nazaret a început Hristos lucrarea Sa publică și S-a proclamat Mesia. Atunci, cei care I-au auzit cuvintele, dar nu au înțeles, au încercat să-L ucidă aruncându-L de pe un munte. Începutul lucrării Sale a fost marcat de încercarea locuitorilor orașului Său natal de a-L ucide, iar la încheierea lucrării Sale, poporul Său L-a ucis. Lucrarea Sa a fost aceea de a Se identifica drept Mesia; El a devenit Mesia atunci când a fost uns la botezul Său. La botezul Său, un simbol divin s-a pogorât pentru a confirma împlinirea prevestirii venirii lui Mesia. La 11 august 1840, un simbol divin s-a pogorât pentru a confirma prevestirea mesajului de încercare al acelei istorii. Iar la 11 septembrie 2001, un simbol divin s-a pogorât pentru a confirma mesajul prevestit al acelei istorii, care este mesajul ploii târzii.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> După ce S-a ostenit două zile între samariteni, Isus i-a lăsat, ca să-Și continue călătoria spre Galileea. Nu a zăbovit la Nazaret, unde Își petrecuse tinerețea și începutul vârstei Sale de bărbat. Primirea care I s-a făcut în sinagoga de acolo, când S-a prezentat drept Cel Uns, a fost atât de nefavorabilă, încât a hotărât să caute ogoare mai roditoare, să predice unor urechi care aveau să asculte și unor inimi care aveau să primească mesajul Său. El a declarat ucenicilor Săi că un profet nu are cinste în patria sa. Această afirmație evidențiază acea reticență firească pe care mulți oameni o au de a recunoaște orice dezvoltare minunat de vrednică de admirație la cineva care a trăit fără ostentație în mijlocul lor și pe care l-au cunoscut îndeaproape din copilărie. În același timp, aceiași oameni s-ar putea înfierbânta peste măsură de pretențiile unui străin și ale unui aventurier. Spiritul Profeției, volumul 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

În Luca, capitolul douăzeci și unu, Hristos identifică pe cei o sută patruzeci și patru de mii, generația finală care nu moare. El face aceasta prezentând istoria care a început odată cu ultima Sa vizită la ceea ce fusese cândva casa Tatălui Său, dar care devenise între timp casa iudeilor. În narațiunea istorică pe care Isus a început să o prezinte, El a ajuns la punctul în care Ierusalimul, precum și templul despre care ucenicii doreau să afle, urmau să fie distruse (anul 70 d.Hr.). El a identificat această distrugere ca fiind zilele răzbunării, care făceau parte din proclamația inaugurală a lucrării Sale. „Zilele răzbunării” reprezentau nu numai distrugerea Ierusalimului în anul 70, ci și timpul mâniei lui Dumnezeu, așa cum este reprezentată în cele șapte plăgi de pe urmă.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> Căci aceasta este ziua Domnului, Dumnezeul oștirilor, o zi a răzbunării, ca să-Și ia răzbunare asupra vrăjmașilor Săi; și sabia va mânca, se va sătura și se va îmbăta de sângele lor; căci Domnul, Dumnezeul oștirilor, are o jertfă în țara de la miazănoapte, lângă râul Eufrat. Ieremia 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

„Ziua răzbunării” asupra Babilonului, reprezentată de „jertfa în țara de la miazănoapte, lângă râul Eufrat”, începe odată cu legea duminicală iminentă.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> Din pricina mâniei Domnului, ea nu va fi locuită, ci va fi cu totul pustie; oricine trece pe lângă Babilon se va uimi și va șuiera la toate plăgile ei. Așezați-vă în rânduială împotriva Babilonului de jur împrejur; toți cei ce încordați arcul, trageți asupra ei, nu cruțați săgețile; căci a păcătuit împotriva Domnului. Strigați împotriva ei de jur împrejur; și-a dat mâna; temeliile ei au căzut, zidurile ei au fost dărâmate; căci aceasta este răzbunarea Domnului: răzbunați-vă pe ea; după cum a făcut ea, așa să-i faceți. Stârpiți din Babilon pe semănător și pe cel ce mânuiește secera la vremea secerișului; de frica sabiei asupritoare fiecare se va întoarce la poporul său și fiecare va fugi în țara sa. Israel este o oaie risipită; leii l-au alungat: întâi l-a mâncat regele Asiriei, iar la urmă acest Nabucodonosor, regele Babilonului, i-a sfărâmat oasele. De aceea, așa zice Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi pedepsi pe regele Babilonului și țara lui, cum am pedepsit pe regele Asiriei. Și voi aduce iarăși pe Israel la locuința lui, și va paște pe Carmel și pe Basan, iar sufletul lui se va sătura pe muntele Efraim și în Galaad. În zilele acelea și în vremea aceea, zice Domnul, se va căuta nelegiuirea lui Israel și nu va fi; și păcatele lui Iuda, și nu se vor găsi; căci îi voi ierta pe cei pe care îi păstrez. Suie-te împotriva țării Merataim, chiar împotriva ei, și împotriva locuitorilor lui Pekod; pustiește și nimicește cu desăvârșire, zice Domnul, și fă potrivit cu tot ce ți-am poruncit. Un vuiet de luptă este în țară și de mare nimicire. Cum s-a tăiat și s-a sfărâmat ciocanul întregului pământ! Cum a ajuns Babilon o pustietate între neamuri! Ți-am întins o cursă și ai fost prinsă, Babilonule, fără să-ți dai seama; ai fost găsită și, de asemenea, prinsă, pentru că te-ai ridicat împotriva Domnului. Domnul și-a deschis vistieria de arme și a scos armele mâniei Sale; căci aceasta este lucrarea Domnului, Dumnezeul oștirilor, în țara haldeilor. Veniți împotriva ei de la hotarul cel mai îndepărtat, deschideți-i magaziile; prefaceți-o în grămezi și nimiciți-o cu desăvârșire; să nu rămână din ea nimic. Ucideți toți taurii ei; să coboare la înjunghiere: vai de ei! căci a venit ziua lor, vremea cercetării lor. Glasul celor ce fug și scapă din țara Babilonului, ca să vestească în Sion răzbunarea Domnului Dumnezeului nostru, răzbunarea templului Său. Chemați laolaltă pe arcași împotriva Babilonului; toți cei ce încordați arcul, tăbărâți împotriva ei de jur împrejur; să nu scape nimeni din ea; răsplătiți-i după fapta ei; după tot ce a făcut ea, așa să-i faceți; căci s-a îngâmfat împotriva Domnului, împotriva Sfântului lui Israel. Ieremia 50:13-29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr. reprezintă judecata executivă asupra desfrânatei Babilonului, care începe odată cu legea duminicală ce urmează în curând în Statele Unite. Isus știa că identifica anul 70 d.Hr. drept legea duminicală ce urma în curând, căci El este Autorul Cuvântului Său și El este Cuvântul. Este important să recunoaștem cadrul profeției pe care Isus o expune în capitolul douăzeci și unu din Luca, pentru a înțelege care este semnul ce identifică faptul că a sosit ultima generație.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> Venirea lui Hristos va avea loc în cea mai întunecată perioadă a istoriei acestui pământ. Zilele lui Noe și ale lui Lot înfățișează starea lumii chiar înainte de venirea Fiului omului. Scripturile, anticipând acest timp, declară că Satana va lucra cu toată puterea și „cu toată amăgirea nelegiuirii”. 2 Tesaloniceni 2:9,10. Lucrarea lui este vădită prin întunericul care sporește cu repeziciune, nenumăratele erori, erezii și amăgiri ale acestor zile de pe urmă. Nu numai că Satana ține lumea în robie, ci amăgirile lui dospesc bisericile care poartă numele Domnului nostru Isus Hristos. Marea apostazie va culmina într-un întuneric adânc ca miezul nopții. Pentru poporul lui Dumnezeu va fi o noapte de încercare, o noapte de plâns, o noapte de persecuție de dragul adevărului. Dar din acea noapte a întunericului va străluci lumina lui Dumnezeu.

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> El face ca „lumina să strălucească din întuneric”. 2 Corinteni 4:6. Când „pământul era fără formă și gol, iar întunericul era pe fața adâncului”, „Duhul lui Dumnezeu Se mișca pe fața apelor. Și Dumnezeu a zis: Să fie lumină; și a fost lumină.” Geneza 1:2, 3. Tot astfel, în noaptea întunericului spiritual, cuvântul lui Dumnezeu se rostește: „Să fie lumină.” Poporului Său El îi spune: „Scoală-te, strălucește; căci lumina ta a venit, și slava Domnului a răsărit peste tine.” Isaia 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> „«Iată», zice Scriptura, «întunericul va acoperi pământul, iar negură deasă, popoarele; dar Domnul va răsări peste tine, și slava Lui se va vedea asupra ta».” Versetul 2. Hristos, strălucirea slavei Tatălui, a venit în lume ca lumina ei. El a venit să-L reprezinte pe Dumnezeu înaintea oamenilor, iar despre El este scris că a fost uns «cu Duhul Sfânt și cu putere» și «umbla făcând bine». Fapte 10:38. În sinagoga din Nazaret El a spus: «Duhul Domnului este peste Mine, fiindcă M-a uns să vestesc Evanghelia săracilor; M-a trimis să vindec pe cei cu inima zdrobită, să vestesc eliberare captivilor și recăpătarea vederii orbilor, să-i pun în libertate pe cei zdrobiți, să vestesc anul plăcut al Domnului». Luca 4:18, 19. Aceasta a fost lucrarea pe care i-a însărcinat pe ucenicii Săi s-o îndeplinească. «Voi sunteți lumina lumii», a spus El. «Așa să lumineze lumina voastră înaintea oamenilor, ca ei să vadă faptele voastre bune și să slăvească pe Tatăl vostru, care este în ceruri». Matei 5:14, 16.” Profeți și regi, 217, 218.

Back to Articles