Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Three

Revelația lui Isus Hristos - Numărul Trei

Unveiling the Prophetic Foundations: A Study of Revelation and the Path of Truth

Dezvăluirea fundamentelor profetice: un studiu al revelației și al căii adevărului

Author

Jeff Pippenger

Published

August 21, 2023

Formats

PDF
Word

> “So in searching the field and digging for the precious jewels of truth, hidden treasures are discerned. Unexpectedly we find precious ore that is to be gathered and treasured. And the search is to be continued. Hitherto very much of the treasure found has lain near the surface, and was easily obtained. When the search is properly conducted every effort is made to keep a pure understanding and heart. When the mind is kept open and is constantly searching the field of revelation, we shall find rich deposits of truth.

> Așadar, cercetând țarina și săpând după giuvaerurile de preț ale adevărului, se deslușesc comori ascunse. Pe neașteptate găsim minereu de preț, care trebuie adunat și prețuit. Iar căutarea trebuie continuată. Până acum, mare parte din comoara găsită a zăcut aproape de suprafață și a fost ușor de dobândit. Când căutarea este întreprinsă în chip cuvenit, se depune tot efortul pentru a păstra o înțelegere și o inimă curate. Când mintea este păstrată deschisă și cercetează neîncetat țarina revelației, vom găsi bogate zăcăminte ale adevărului.

> “Old truths will be revealed in new aspects, and truths will appear which have been overlooked in the search. Mighty truths have been buried beneath the sophistry of error, but they will be found by the diligent searcher. As he finds and opens the treasure house of the precious jewels of truth, it is no robbery; for all who appreciate these jewels may possess them, and then they too have a treasure house to open to others. He who imparts does not deprive himself of the treasure; for as he examines it that he may present it in such a way as to attract others, he finds new treasures. . . .

> Adevăruri vechi vor fi descoperite sub noi aspecte, iar adevăruri vor apărea care au fost trecute cu vederea în decursul căutării. Adevăruri mărețe au fost îngropate sub sofismele erorii, dar ele vor fi aflate de către căutătorul stăruitor. Pe măsură ce el găsește și deschide tezaurul nestematelor de mare preț ale adevărului, acest lucru nu este un jaf; căci toți cei ce prețuiesc aceste nestemate le pot poseda, iar apoi și ei au, la rândul lor, un tezaur de deschis altora. Cel ce împărtășește nu se lipsește pe sine de tezaur; căci, pe măsură ce îl cercetează spre a-l prezenta într-un chip care să-i atragă pe alții, el găsește noi comori...

> “Those who stand before the people as teachers of truth are to grapple with great themes. They are not to occupy precious time in talking of trivial subjects. Let them study the Word, and preach the Word. Let the Word be in their hands as a sharp, two-edged sword. Let it testify to past truths and show what is to be in the future.

> Cei care stau înaintea poporului ca învățători ai adevărului trebuie să abordeze marile teme. Nu trebuie să-și irosească timpul prețios vorbind despre subiecte triviale. Să studieze Cuvântul și să propovăduiască Cuvântul. Cuvântul să fie în mâinile lor ca o sabie ascuțită cu două tăișuri. El să mărturisească despre adevărurile trecute și să arate ceea ce urmează să fie în viitor.

> “Increased light will shine upon all the grand truths of prophecy, and they will be seen in freshness and brilliancy, because the bright beams of the Sun of Righteousness will illuminate the whole.” Manuscript Releases, volume 1, 37–40.

> „O lumină sporită va străluci peste toate marile adevăruri ale profeției, și ele vor fi văzute în prospețime și strălucire, deoarece razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii vor lumina totul.” Manuscript Releases, volumul 1, 37-40.

I believe that I have now placed enough prophetic representations in place with the previous articles to have a good point of reference as we begin to proceed through the book of Revelation. If you are reading these articles online, I would hope you understand that the articles are in sequence by date. I understand that there are those following the articles that are familiar with most of what I am sharing, and I offer to them my apologies for all the redundancy. I have been trying to give enough biblical support for the truths we are handling, that someone new to the principles that Future for America employs will understand and stay engaged, though they might lack some of the familiarity with these concepts that many of us already know.

Cred că, prin articolele anterioare, am stabilit suficiente reprezentări profetice pentru a avea un bun punct de referință pe măsură ce începem să parcurgem cartea Apocalipsei. Dacă citiți aceste articole online, sper să înțelegeți că ele sunt dispuse în ordine cronologică. Înțeleg că între cei care urmăresc aceste articole sunt unii familiarizați cu cea mai mare parte a ceea ce împărtășesc și le cer scuze pentru toată redundanța. Am încercat să ofer suficiente temeiuri biblice pentru adevărurile pe care le tratăm, astfel încât cineva care este nou în raport cu principiile pe care Future for America le folosește să poată înțelege și să rămână implicat, chiar dacă i-ar putea lipsi o parte din familiaritatea cu aceste concepte pe care mulți dintre noi o au deja.

There are some very powerful truths, which until recently I had never recognized that have been opened in the book of Revelation. I could simply set the truths out there in the public domain without trying first to build a premise of prophetic support before I share them, but the truths are so new and so serious that I have not been willing to share without some foundation upon which to place the truths, which I believe are represented as the unsealing of Revelation that happens just before probation closes.

Există câteva adevăruri foarte puternice, pe care, până de curând, nu le recunoscusem, dar care s-au deschis în cartea Apocalipsei. Aș putea, pur și simplu, să le expun în spațiul public, fără a încerca mai întâi să ofer un temei de sprijin profetic înainte de a le împărtăși, însă aceste adevăruri sunt atât de noi și atât de serioase, încât nu am fost dispus să le împărtășesc fără un fundament pe care să le așez, adevăruri pe care le cred a fi prezentate drept desigilarea Apocalipsei, care are loc chiar înainte de închiderea timpului de har.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Și mi-a zis: Nu pecetlui cuvintele profeției acestei cărți; căci vremea este aproape. Cel ce este nedrept, să fie nedrept și mai departe; și cel ce este întinat, să fie întinat și mai departe; și cel ce este drept, să fie drept și mai departe; și cel ce este sfânt, să fie sfânt și mai departe. Apocalipsa 22:10, 11.

Jesus set forth a principle about teaching the truth, that I believe applies here. The principle is set within the identification of the work of the Holy Spirit.

Isus a enunțat un principiu cu privire la predarea adevărului, care, cred, se aplică aici. Principiul este formulat în contextul identificării lucrării Duhului Sfânt.

> And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will show you things to come. He shall glorify me: for he shall receive of mine, and shall show it unto you. John 16:8–16.

> Și când va veni El, va dovedi lumea vinovată cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată: cu privire la păcat, fiindcă nu cred în Mine; cu privire la neprihănire, pentru că Mă duc la Tatăl și nu Mă veți mai vedea; cu privire la judecată, pentru că stăpânitorul acestei lumi este judecat. Mai am încă multe să vă spun, dar acum nu le puteți purta. Însă, când va veni El, Duhul adevărului, vă va călăuzi în tot adevărul; căci El nu va vorbi de la Sine, ci va vorbi tot ce va auzi și vă va arăta cele ce au să vină. El Mă va proslăvi, pentru că va lua din ale Mele și vi le va arăta. Ioan 16:8-16.

When Christ stated, “I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now,” it upholds my conviction that there is now much to share, but there should first be a logical premise to build those truths upon. That being said, the previous verses identify the three angels’ messages as represented by the Holy Spirit reproving “the world of sin, and of righteousness, and of judgment.” Those three messages are the final warning message, so this passage identifying the work of the Holy Spirit is an important testimony, for it emphasizes that the message is progressively understood, and it is only understood by those who possess the oil of the Holy Spirit. John, in the book of Revelation represents that very truth when he identifies that he is a Sabbath worshipping Seventh-day Adventist at the end of the world.

Când Hristos a afirmat: „Mai am încă multe să vă spun, dar acum nu le puteți purta”, aceasta îmi întărește convingerea că există acum multe de împărtășit, însă mai întâi ar trebui să existe un temei logic pe care să fie clădite acele adevăruri. Acestea fiind spuse, versetele anterioare identifică soliile celor trei îngeri ca fiind reprezentate de Duhul Sfânt, care mustră „lumea cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată”. Aceste trei solii constituie solia finală de avertizare; prin urmare, acest pasaj, care identifică lucrarea Duhului Sfânt, este o mărturie importantă, căci el subliniază că solia este înțeleasă progresiv și că numai cei care posedă untdelemnul Duhului Sfânt o înțeleg. Ioan, în cartea Apocalipsei, reprezintă chiar acest adevăr atunci când se identifică drept un adventist de ziua a șaptea, închinător al Sabatului, la sfârșitul lumii.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet. Revelation 1:10.

> Eram în Duhul în ziua Domnului și am auzit înapoia mea un glas puternic, ca de trâmbiță. Apocalipsa 1:10.

Seventh-day Adventists at the end of the world who will understand the unsealed message in Revelation will do so because they are “in the Spirit.” In the context of the parable that we have been told “illustrates the experience of the Adventist people,” John is a wise virgin, for he has the oil of the Spirit. He represents the wise virgins at the end of the world, who hear a great voice “behind” them. The “voice from behind” him is the Alpha and Omega as identified in the very next verse, and the voice informs him to return to the old paths and walk therein.

Adventiştii de Ziua a Şaptea de la sfârşitul lumii care vor înţelege solia desigilată din Apocalipsă vor face aceasta pentru că sunt „în Duhul”. În contextul pildei despre care ni s-a spus că „ilustrează experienţa poporului adventist”, Ioan este o fecioară înţeleaptă, căci are untdelemnul Duhului. El îi reprezintă pe fecioarele înţelepte de la sfârşitul lumii, care aud un glas puternic „înapoia” lor. Glasul „dinapoia” lui este Alfa şi Omega, aşa cum este identificat chiar în versetul următor, iar glasul îi spune să se întoarcă la căile vechi şi să umble pe ele.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Jeremiah 6:16.

> Așa vorbește Domnul: Stați la răspântii, priviți și întrebați de cărările cele vechi, unde este calea cea bună; umblați pe ea și veți găsi odihnă pentru sufletele voastre. Dar ei au zis: Nu vom umbla pe ea. Ieremia 6:16.

The “rest” Jeremiah refers to is the outpouring of the Holy Spirit during the latter rain. In the next verse Jeremiah provides a second illustration of the foolish virgins who refuse to return to the foundations of Adventism (the old paths) and walk therein.

„Odihna” la care se referă Ieremia este revărsarea Duhului Sfânt în timpul ploii târzii. În versetul următor, Ieremia oferă o a doua ilustrare a fecioarelor neînțelepte care refuză să se întoarcă la temeliile Adventismului (căile vechi) și să umble pe ele.

> Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:17.

> De asemenea, am rânduit peste voi străjeri, zicând: Luați aminte la sunetul trâmbiței. Dar ei au zis: Nu vom lua aminte. Ieremia 6:17.

When John hears the voice behind him directing him to the old paths or the foundations of Adventism, the voice he hears is as a trumpet. That voice is conveyed through the “watchmen” that God set over Adventism. Father Miller was the watchman that blew the warning trumpet at the beginning of Adventism during the proclamation of the first angel announcing the opening of the judgment. But John specifically represents those who proclaim the third angel’s message announcing the close of the judgment. He represents those who return to the foundations that God erected through the work of Miller.

Când Ioan aude în urma lui un glas care îl îndrumă spre căile vechi sau spre temeliile Adventismului, acel glas este ca sunetul unei trâmbițe. Acel glas este transmis prin „străjerii” pe care Dumnezeu i-a așezat peste Adventism. Părintele Miller a fost străjerul care a sunat din trâmbița de avertizare la începutul Adventismului, în timpul proclamării primului înger, care anunța deschiderea judecății. Dar Ioan îi reprezintă în mod specific pe aceia care proclamă solia celui de-al treilea înger, care anunță închiderea judecății. El îi reprezintă pe aceia care se întorc la temeliile pe care Dumnezeu le-a așezat prin lucrarea lui Miller.

We have repeatedly shown through the years, (and it can be found in Habakkuk’s Tables), that the first angel’s message “fear God” is to convict of sin, and that the second angel’s message is where righteousness is manifested and the third identifies judgment. These are the three steps of the three angels and also the three steps of the work of the Holy Spirit. Those three steps are also represented by the three Hebrew letters that make up the Hebrew word that is translated as “truth.” In the passage from John sixteen, Jesus is speaking of the work of the Holy Spirit in guiding God’s people into “all truth,” while also showing them “things to come.” Yet Jesus states that He has “many things to say unto you, but ye cannot bear them now.”

De-a lungul anilor am arătat în repetate rânduri (și se poate găsi în Tablele lui Habacuc) că prima solie îngerească, "Temeți-vă de Dumnezeu", are menirea de a convinge de păcat, iar a doua solie îngerească este aceea în care se manifestă neprihănirea, iar a treia identifică judecata. Aceștia sunt cei trei pași ai celor trei îngeri și, de asemenea, cei trei pași ai lucrării Duhului Sfânt. Acești trei pași sunt, de asemenea, reprezentați de cele trei litere ebraice care alcătuiesc cuvântul ebraic tradus prin "adevăr". În pasajul din Ioan 16, Isus vorbește despre lucrarea Duhului Sfânt de a călăuzi poporul lui Dumnezeu în "tot adevărul", arătându-le totodată "lucrurile care au să vină". Totuși, Isus afirmă că are "multe lucruri să vă spun, dar acum nu le puteți purta".

I hope you have understood some of the significance of the Hebrew word translated as “truth.” For we have just began to apply that symbol to our study. In the first three verses of Revelation one the communication process between God and man is identified. It is identified even before the Revelation identifies the three-fold nature of the godhead. It finds a second witness in the last verses of Revelation and in so doing, based upon applying “line upon line” it produces more light.

Sper că ați înțeles ceva din semnificația cuvântului ebraic tradus prin „adevăr”. Căci abia am început să aplicăm acel simbol studiului nostru. În primele trei versete din Apocalipsa, capitolul întâi, este identificat procesul de comunicare dintre Dumnezeu și om. El este identificat chiar înainte ca Apocalipsa să identifice natura treimică a Dumnezeirii. El își găsește un al doilea martor în ultimele versete ale Apocalipsei și, în felul acesta, prin aplicarea principiului „rând după rând”, produce mai multă lumină.

Then when we add Genesis 1:1–2:3, we find a third witness and another prophetic line to lay upon the previous two lines at the beginning and ending of Revelation.

Apoi, când adăugăm Geneza 1:1–2:3, găsim o a treia mărturie și încă o linie profetică pe care să o suprapunem peste cele două linii anterioare la începutul și la sfârșitul Apocalipsei.

Then we add the last promise in the Old Testament identifying the Elijah to come, and we have four prophetic lines.

Apoi adăugăm ultima făgăduință din Vechiul Testament, care îl identifică pe Ilie care trebuia să vină, și astfel avem patru linii profetice.

Then we add the first chapter of the New Testament and we have five lines to put together the ultimate message found in the Bible when applying the principle of Alpha and Omega to all the lines. If we would finish off the five lines we have already identified, by applying the principle across the board to those five lines, then we should expect to see the end of Matthew and the end of John testifying to the same information that all five of the “first and last” prophetic lines that we are considering.

Apoi adăugăm primul capitol al Noului Testament și dispunem de cinci linii cu ajutorul cărora să alcătuim mesajul ultim regăsit în Biblie, atunci când aplicăm principiul Alfa și Omega tuturor liniilor. Dacă am duce la capăt cele cinci linii pe care le-am identificat deja, aplicând principiul în mod consecvent acelor cinci linii, atunci ar trebui să ne așteptăm ca finalul Evangheliei după Matei și finalul Evangheliei după Ioan să dea mărturie despre aceeași informație ca toate cele cinci linii profetice „cel dintâi și cel de pe urmă” pe care le luăm în considerare.

The message that is being unsealed is established in the book of Revelation, so it is the reference point for the other lines, in agreement with Sister White informing us that “all the books of the Bible meet and end in Revelation.” The message of the first three verses of the book of Revelation identify the process God uses to transmit His word to John to write out and send to the churches. The first book of the New Testament, as already noted, sets forth the lineage of Jesus Christ and it starts with a very informative point.

Mesajul care este desigilat este întemeiat în cartea Apocalipsei, astfel încât el constituie punctul de referință pentru celelalte linii, în acord cu Sora White, care ne informează că „toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în Apocalipsa”. Mesajul primelor trei versete ale cărții Apocalipsei identifică procesul prin care Dumnezeu își transmite cuvântul lui Ioan, pentru ca acesta să-l consemneze în scris și să-l trimită bisericilor. Prima carte a Noului Testament, după cum s-a arătat deja, prezintă genealogia lui Isus Hristos și începe cu un aspect foarte informativ.

> The book of the generation of Jesus Christ, the son of David, the son of Abraham. Matthew 1:1.

> Cartea genealogiei lui Iisus Hristos, fiul lui David, fiul lui Avraam. Matei 1:1.

Jesus ended his direct interaction with the quibbling Jews by silencing them with the subject of “the son of David,” a subject that could have only been understood by the Jews if they had understood the biblical principle of beginning and ending. They didn’t, and most Adventists don’t. Anyone who wishes to argue against the principle of history repeating demonstrates that they do not understand that ancient Israel typifies modern Israel, and their unwillingness to believe that principle, is the identical unwillingness at the end of ancient Israel to understand the same principle. Jesus represented that principle in His final riddle to the Jews by directing them to the riddle of how David’s Lord, could also be David’s son?

Isus și-a încheiat interacțiunea directă cu iudeii cârtitori reducându-i la tăcere prin subiectul «fiul lui David», un subiect care ar fi putut fi înțeles de iudei numai dacă ar fi înțeles principiul biblic al începutului și sfârșitului. Ei nu l-au înțeles, iar majoritatea adventiștilor nu-l înțeleg. Oricine dorește să combată principiul repetării istoriei dovedește că nu înțelege că Israelul din vechime tipifică Israelul modern, iar refuzul său de a crede acel principiu este identic cu refuzul, la sfârșitul Israelului din vechime, de a înțelege același principiu. Isus a ilustrat acel principiu în ultima Sa ghicitoare adresată iudeilor, îndreptându-i către ghicitoarea: cum putea Domnul lui David să fie, în același timp, și fiul lui David?

John chapter one, identifies that in the beginning the Word was with God, and the Word is God and the Word created all things. This of course aligns with the other lines we are referring to. And if we then consider the last words in the gospel of John, we see Peter, after hearing Jesus describe how he would die, asking Jesus what would happen to the apostle John.

Evanghelia după Ioan, capitolul întâi, afirmă că la început Cuvântul era cu Dumnezeu, iar Cuvântul este Dumnezeu și Cuvântul a creat toate lucrurile. Acest lucru, desigur, este în concordanță cu celelalte pasaje la care ne referim. Iar dacă luăm apoi în considerare ultimele cuvinte din Evanghelia după Ioan, îl vedem pe Petru, după ce l-a auzit pe Isus descriind felul în care avea să moară, întrebându-l pe Isus ce avea să se întâmple cu apostolul Ioan.

> Peter seeing him saith to Jesus, Lord, and what shall this man do? Jesus saith unto him, If I will that he tarry till I come, what is that to thee? follow thou me. Then went this saying abroad among the brethren, that that disciple should not die: yet Jesus said not unto him, He shall not die; but, If I will that he tarry till I come, what is that to thee? This is the disciple which testifieth of these things, and wrote these things: and we know that his testimony is true. And there are also many other things which Jesus did, the which, if they should be written every one, I suppose that even the world itself could not contain the books that should be written. Amen. John 21:21–25.

> Petru, văzându-l, i-a zis lui Isus: Doamne, dar cu acesta ce va fi? Isus i-a zis: Dacă voiesc ca el să rămână până voi veni, ce-ți pasă ție? Tu, urmează-Mă. Atunci s-a răspândit printre frați vorba că ucenicul acela nu va muri; însă Isus nu-i spusese că nu va muri, ci: Dacă voiesc ca el să rămână până voi veni, ce-ți pasă ție? Acesta este ucenicul care mărturisește despre aceste lucruri și care le-a scris; și știm că mărturia lui este adevărată. Sunt și multe alte lucruri pe care le-a făcut Isus, care, dacă s-ar scrie fiecare în parte, socotesc că nici lumea însăși n-ar putea cuprinde cărțile care s-ar scrie. Amin. Ioan 21:21-25.

Peter wanted to know how John would die, or even if John would die. The answer is repeated twice in the passage when Jesus stated it and then John restated, “If I will that he [John] tarry till I come, what is that to thee?” John did live to Jesus’ Second Coming.

Petru a vrut să știe cum avea să moară Ioan sau chiar dacă Ioan avea să moară. Răspunsul se repetă de două ori în pasaj: o dată când Isus l-a enunțat, iar apoi când Ioan l-a reluat: „Dacă voiesc ca el [Ioan] să rămână până voi veni, ce-ți pasă ție?” Ioan a trăit într-adevăr până la A Doua Venire a lui Isus.

You can only see or hear that “truth” if you believe in the repetition of history, and also that the history that is to be repeated, does so at the end of the world. The end of the world is where John was when he wrote the book of Revelation. The last book in John’s gospel agrees with the other lines of beginning and ending for it places John in the history of the events leading to the Second Coming where he, representing those who proclaim the final warning message, sends that message to the churches.

Poți vedea sau auzi acel "adevăr" numai dacă crezi în repetarea istoriei și, de asemenea, că istoria care urmează să se repete o face la sfârșitul lumii. Sfârșitul lumii este locul unde se afla Ioan când a scris cartea Apocalipsei. Ultima carte din Evanghelia lui Ioan este în acord cu celelalte linii ale începutului și ale sfârșitului, căci îl așază pe Ioan în istoria evenimentelor care duc la A Doua Venire, unde el, reprezentând pe cei care proclamă mesajul final de avertizare, trimite acel mesaj bisericilor.

> “In the days of the early Christians, Christ came the second time. His first advent was at Bethlehem, when He came as an infant. His second advent was at the Isle of Patmos, when He revealed Himself in glory to John the Revelator, who ‘fell at His feet as dead’ when he saw Him. But Christ strengthened him to endure the sight, and then gave him a message to write to the churches of Asia, the names of which are descriptive of the characteristics of every church.

> În vremea creștinilor timpurii, Hristos a venit a doua oară. Prima Sa venire a fost la Betleem, când a venit ca prunc. A doua Sa venire a fost pe Insula Patmos, când S-a descoperit în slavă lui Ioan, Văzătorul Apocalipsei, care, când L-a văzut, „a căzut la picioarele Lui ca mort”. Dar Hristos l-a întărit ca să poată îndura vedenia, iar apoi i-a dat un mesaj să-l scrie bisericilor Asiei, ale căror nume descriu trăsăturile fiecărei biserici.

> “The light that Christ revealed to His servant the prophet is for us. In His revelation are given the three angels’ messages, and a description of the angel that was to come down from heaven with great power, lightening the earth with his glory. In it are warnings against the wickedness that would exist in the last days, and against the mark of the beast. We are not only to read and understand this message, but to proclaim it with no uncertain sound to the world. By presenting these things revealed to John, we shall be able to stir the people.” Manuscript Releases, volume 19, 41.

> Lumina pe care Hristos a descoperit-o slujitorului Său, profetului, este pentru noi. În descoperirea Sa sunt date soliile celor trei îngeri și o descriere a îngerului care avea să coboare din cer cu mare putere, luminând pământul cu slava sa. În ea se găsesc avertizări împotriva nelegiuirii care avea să existe în zilele de pe urmă și împotriva semnului fiarei. Nu trebuie doar să citim și să înțelegem această solie, ci să o proclamăm lumii fără echivoc. Prin prezentarea acestor lucruri descoperite lui Ioan, vom putea să trezim poporul. Manuscript Releases, volumul 19, 41.

The end of the gospel of John identifies the communication process as in Revelation’s first three verses, by locating John prophetically in the history of the Second Coming. Thus, using Jesus’ first “second coming” (Patmos) to illustrate His last “second coming.” It connects perfectly with the other lines we are considering, for it represents John at the end of the world, on Patmos where he receives the Revelation of Jesus Christ. What about the end of the book of Matthew?

Finalul Evangheliei după Ioan identifică procesul de comunicare, ca în primele trei versete ale Apocalipsei, prin plasarea profetică a lui Ioan în istoria celei de-a Doua Veniri. Astfel, se folosește prima «A Doua Venire» a lui Isus (Patmos) pentru a ilustra ultima Lui «A Doua Venire». Aceasta se leagă perfect de celelalte linii pe care le avem în vedere, întrucât îl reprezintă pe Ioan la sfârșitul lumii, pe Patmos, unde primește Revelația lui Isus Hristos. Cum rămâne cu sfârșitul cărții lui Matei?

> Then the eleven disciples went away into Galilee, into a mountain where Jesus had appointed them. And when they saw him, they worshipped him: but some doubted. And Jesus came and spake unto them, saying, All power is given unto me in heaven and in earth. Go ye therefore, and teach all nations, baptizing them in the name of the Father, and of the Son, and of the Holy Ghost: Teaching them to observe all things whatsoever I have commanded you: and, lo, I am with you alway, even unto the end of the world. Amen. Matthew 28:16–20.

> Apoi, cei unsprezece ucenici au plecat în Galileea, la muntele pe care Iisus îl rânduise pentru ei. Iar când L-au văzut, I s-au închinat; dar unii s-au îndoit. Și Iisus S-a apropiat și le-a vorbit, zicând: Toată puterea Mi-a fost dată în cer și pe pământ. De aceea, mergeți și învățați toate neamurile, botezându-le în Numele Tatălui și al Fiului și al Duhului Sfânt, învățându-le să păzească tot ceea ce v-am poruncit. Și, iată, Eu sunt cu voi în toate zilele, până la sfârșitul lumii. Amin. Matei 28:16-20.

In the passage all power is given to Jesus, and this would of course be His creative power. And then He gives a commandment to baptize in the name of the Father, Son and also the Holy Spirit that moved upon the water in Genesis one, and the seven spirits that are before the throne of God. This passage identifies that Christians are to recognize the three persons of the heavenly trio as three distinct entities. The end of Matthew adds to the lines as the other six do.

În pasaj, toată puterea îi este dată lui Isus, iar aceasta este, desigur, puterea Sa creatoare. Apoi El dă o poruncă de a boteza în Numele Tatălui, al Fiului și, de asemenea, al Duhului Sfânt care Se mișca pe deasupra apelor în Geneza, capitolul întâi, și al celor șapte duhuri care sunt înaintea tronului lui Dumnezeu. Acest pasaj indică faptul că creștinii trebuie să recunoască cele trei persoane ale trio-ului ceresc drept trei entități distincte. Finalul Evangheliei după Matei se adaugă acestor rânduri, așa cum fac și celelalte șase.

> “Christ has made baptism the sign of entrance to His spiritual kingdom. He has made this a positive condition with which all must comply who wish to be acknowledged as under the authority of the Father, the Son, and the Holy Spirit. Before man can find a home in the church, before passing the threshold of God’s spiritual kingdom, he is to receive the impress of the divine name, ‘The Lord our righteousness.’ Jeremiah 23:6.

> Hristos a făcut din botez semnul intrării în împărăția Sa spirituală. El a făcut din aceasta o condiție expresă, căreia toți cei care doresc să fie recunoscuți ca fiind sub autoritatea Tatălui, a Fiului și a Duhului Sfânt trebuie să i se conformeze. Înainte ca omul să-și poată găsi un cămin în biserică, înainte de a trece pragul împărăției spirituale a lui Dumnezeu, el trebuie să primească pecetea Numelui divin: «Domnul, dreptatea noastră.» Ieremia 23:6.

> “Baptism is a most solemn renunciation of the world. Those who are baptized in the threefold name of the Father, the Son, and the Holy Spirit, at the very entrance of their Christian life declare publicly that they have forsaken the service of Satan, and have become members of the royal family, children of the heavenly King. They have obeyed the command, ‘Come out from among them, and be ye separate, … and touch not the unclean thing.’ And to them is fulfilled the promise, ‘I will receive you, and will be a Father unto you, and ye shall be My sons and daughters, saith the Lord Almighty.’ 2 Corinthians 6:17, 18.

> Botezul este o renunțare cât se poate de solemnă la lume. Cei care sunt botezați în numele treimic al Tatălui, al Fiului și al Duhului Sfânt, chiar la începutul vieții lor creștine declară public că au părăsit slujirea lui Satana și au devenit membri ai familiei regale, copii ai Împăratului ceresc. S-au supus poruncii: "Ieșiți din mijlocul lor și fiți despărțiți, ... și nu vă atingeți de ceea ce este necurat." Iar pentru ei se împlinește făgăduința: "Vă voi primi și vă voi fi Tată, iar voi Îmi veți fi fii și fiice, zice Domnul Atotputernic." 2 Corinteni 6:17, 18.

> “As Christians submit to the solemn rite of baptism, He registers the vow that they make to be true to Him. This vow is their oath of allegiance. They are baptized in the name of the Father and the Son and the Holy Spirit. Thus they are united with the three great powers of heaven. They pledge themselves to renounce the world and to observe the laws of the kingdom of God. Henceforth they are to walk in newness of life. No longer are they to follow the traditions of men. No longer are they to follow dishonest methods. They are to obey the statutes of the kingdom of heaven. They are to seek God’s honor. If they will be true to their vow, they will be furnished with grace and power that will enable them to fulfill all righteousness. ‘As many as received Him, to them gave He power to become the sons of God, even to them that believe on His name.’” Evangelism, 307.

> Când creștinii se supun solemnei rânduieli a botezului, El consemnează legământul pe care îl fac de a-I fi credincioși. Acest legământ este jurământul lor de credință. Ei sunt botezați în Numele Tatălui și al Fiului și al Duhului Sfânt. Astfel, sunt uniți cu cele trei mari puteri ale cerului. Se angajează să se lepede de lume și să păzească legile împărăției lui Dumnezeu. De acum înainte trebuie să umble în noutatea vieții. Nu mai trebuie să urmeze tradițiile oamenilor. Nu mai trebuie să urmeze metode necinstite. Trebuie să asculte de orânduirile împărăției cerurilor. Trebuie să caute onoarea lui Dumnezeu. Dacă vor rămâne credincioși legământului lor, li se va da har și putere care îi vor face în stare să împlinească toată dreptatea. „Dar tuturor celor ce L-au primit, le-a dat putere să devină fii ai lui Dumnezeu, celor ce cred în Numele Lui.” Evanghelizare, 307.

Jesus illustrates the end by the beginning in His Word, for He is the Word, and He is the Alpha and Omega.

Iisus ilustrează sfârșitul prin început în Cuvântul Său, căci El este Cuvântul și El este Alfa și Omega.

Bringing these seven lines together builds a very detailed picture of the communication process between God and man, with many other critical and important truths set forth and established by the other “lines” witnesses. Seven “lines” of prophecy representing the Alpha and Omega. But what about the book of Malachi?

Aducerea împreună a acestor șapte „linii” alcătuiește o imagine foarte detaliată a procesului de comunicare între Dumnezeu și om, cu multe alte adevăruri cruciale și importante expuse și statornicite de celelalte „linii”, în calitate de martori. Șapte „linii” ale profeției care reprezintă Alfa și Omega. Dar cum rămâne cu cartea lui Maleahi?

Malachi’s book is a scathing rebuke against the unfaithful priests in Adventism. It opens with the identification of two classes of worshippers in Adventism at the end of the world.

Cartea lui Maleahi constituie o mustrare severă adresată preoților necredincioși din Adventism. Ea începe prin identificarea a două clase de închinători în Adventism la sfârșitul lumii.

> The burden of the word of the Lord to Israel by Malachi. I have loved you, saith the Lord. Yet ye say, Wherein hast thou loved us? Was not Esau Jacob’s brother? saith the Lord: yet I loved Jacob. Malachi 1:1, 2.

> Proorocia cuvântului Domnului către Israel prin Maleahi. V-am iubit, zice Domnul. Dar voi ziceți: Cu ce ne-ai iubit? N-a fost oare Esau fratele lui Iacov? zice Domnul: totuși, pe Iacov l-am iubit. Maleahi 1:1, 2.

Malachi further informs us that the two classes of worshippers at the end of the world are two classes of priests.

Maleahi ne informează în continuare că cele două clase de închinători de la sfârșitul lumii sunt două clase de preoți.

> And now, O ye priests, this commandment is for you. If ye will not hear, and if ye will not lay it to heart, to give glory unto my name, saith the Lord of hosts, I will even send a curse upon you, and I will curse your blessings: yea, I have cursed them already, because ye do not lay it to heart. Malachi 2:1, 2.

> Și acum, voi, preoților, porunca aceasta este pentru voi. Dacă nu veți asculta și dacă nu veți pune la inimă să dați slavă Numelui Meu, zice Domnul oștirilor, voi trimite chiar un blestem asupra voastră și vă voi blestema binecuvântările; da, le-am și blestemat, pentru că nu puneți la inimă. Maleahi 2:1, 2.

The beginning of Malachi is typifying the Laodicean and Philadelphian message with two classes of priests. The priests are commanded to “hear.” John represents the priests that do hear, and a priest represents God’s covenant chosen people. They are already cursed and will be cursed again if they do not “hear” and “they do not” or “will not” “lay it to heart.”

Începutul cărții Maleahi tipifică mesajul laodicean și filadelfian prin două clase de preoți. Preoților li se poruncește: „Ascultați!”. Ioan îi reprezintă pe preoții care ascultă, iar un preot reprezintă poporul ales al legământului lui Dumnezeu. Ei sunt deja blestemați și vor fi blestemați din nou dacă nu „ascultă” și „nu pun” sau „nu vor pune” „la inimă”.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should shew forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:5–10.

> Și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, spre a fi o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, bineplăcute lui Dumnezeu, prin Iisus Hristos. De aceea este și scris în Scriptură: Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, de preț; și cel ce crede în El nu va fi dat de rușine. Vouă deci, celor ce credeți, El este de preț; iar pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o ziditorii, aceea a ajuns în capul unghiului, și piatră de poticnire și stâncă de sminteală, pentru cei ce se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți. Iar voi sunteți o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor agonisit, ca să vestiți laudele Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată; voi, care odinioară nu erați un popor, dar acum sunteți poporul lui Dumnezeu; care nu ați dobândit îndurare, dar acum ați dobândit îndurare. 1 Petru 2:5-10.

The priests are God’s chosen people who are tested by the “corner stone” in the foundation of the temple. The corner stone is what all the other foundation stones are aligned with, and also it is the stone that bears the weight of the entire temple. Miller’s corner stone was the “seven times” of Leviticus twenty-six. The corner stone or the stone that the builders rejected is a true story of the building of the temple, which is described very specifically in the writings of the Spirit of Prophecy. One point about the first stone that was rejected is that it was set aside after it was rejected, and from that point on the builders of the temple would regularly trip over the cornerstone, that had been set aside within their work area. It was a stone of stumbling.

Preoții, poporul ales al lui Dumnezeu, sunt încercați prin „piatra din capul unghiului” din temelia templului. Piatra din capul unghiului este aceea după care se aliniază toate celelalte pietre de temelie și, totodată, este piatra care susține greutatea întregului templu. Piatra din capul unghiului a lui Miller a fost „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase. Piatra din capul unghiului, sau piatra pe care au lepădat-o zidarii, este o relatare veridică a zidirii templului, descrisă în mod foarte specific în scrierile Spiritului Profeției. Un aspect privitor la prima piatră care a fost respinsă este că, după ce a fost respinsă, a fost pusă deoparte, iar din acel moment zidarii templului se poticneau în mod repetat de piatra din capul unghiului, care fusese așezată deoparte în zona lor de lucru. Era o piatră de poticnire.

In Malachi God informs the wicked priests, also known as the foolish Laodicean virgins that he is going to and already has “cursed” them. He curses them for they will not “hear” and “lay” the Elijah message to their hearts. The Elijah message turns the fathers’ hearts to the children and the children’s hearts to the fathers. Turning their hearts represents hearing the Elijah message of fathers and children, which is the principle of first and last. Hearing the message of the first and last is not enough, it must be laid upon the heart. To accept the message of Elijah is to lay it to your heart. If a priest will not hear that principle, he will be cursed.

În cartea Maleahi, Dumnezeu îi înștiințează pe preoții nelegiuiți, cunoscuți și ca „fecioarele laodiceene nechibzuite”, că îi va „blestema” și deja i‑a „blestemat”. Îi blestemă pentru că nu vor „asculta” și „pune la inimă” mesajul lui Ilie. Mesajul lui Ilie întoarce inimile părinților spre copii și inimile copiilor spre părinți. Întoarcerea inimilor lor reprezintă ascultarea mesajului lui Ilie despre părinți și copii, care este principiul celui dintâi și al celui de pe urmă. A asculta mesajul celui dintâi și al celui de pe urmă nu este de ajuns; el trebuie pus la inimă. A primi mesajul lui Ilie înseamnă a-l pune la inimă. Dacă un preot nu va lua aminte la acel principiu, va fi blestemat.

They brought the curse upon themselves when in 1863 they began the process of rejecting the very first foundational truth Miller discovered and have done nothing but continue that rejection to this very day. But even though the progressive curse began in 1863, (for they are already cursed), the curse that is in the future tense, takes place when they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. The beginning of Malachi illustrates the end, for the end represents the last warning given to the wise and foolish priests. The wise and foolish in Malachi are represented as Esau and Jacob. The elder brother representing the covenant through the birthright of being the first born, contrasted with a younger brother. The elder being the first and the younger being the last.

Ei și-au atras asupra lor blestemul când, în 1863, au început procesul de respingere a celui dintâi adevăr de temelie pe care Miller l-a descoperit și nu au făcut decât să continue acea respingere până în ziua de astăzi. Dar, deși blestemul progresiv a început în 1863 (căci ei sunt deja blestemați), blestemul despre care se vorbește la viitor se va împlini atunci când ei vor fi vărsați din gura Domnului, la legea duminicală. Începutul cărții Maleahi ilustrează sfârșitul, căci sfârșitul reprezintă ultima avertizare dată preoților înțelepți și neînțelepți. În Maleahi, cei înțelepți și cei neînțelepți sunt reprezentați prin Esau și Iacov. Fratele mai mare, reprezentând legământul prin dreptul de întâi-născut, este pus în contrast cu un frate mai tânăr. Cel mai mare este cel dintâi, iar cel mai tânăr, cel de pe urmă.

In Malachi both Esau and Jacob are Laodicean Adventists but the last eventually heard the “voice” of the Lord, repented and had his named changed to Israel. The elder, the first did not hear. Jacob heard the voice of the Lord the night he dreamed and saw angels ascending and descending upon the ladder, representing Christ. Jacob represents Laodicean Adventists at the end of the world who are converted from Laodiceans unto Philadelphians when they experience the first three verses of Revelation one, as illustrated by John and Jacob’s dream of the ladder of ascending and descending angels. That experience marks the beginning of Jacob’s conversion into Israel, the Philadelphian. The ending of Jacob’s conversion story is when he wrestles with Christ at Penuel. Thus Jacob’s birthright story begins in the first three verses of Revelation chapter one when the unsealing of the final warning message is taking place and it ends in the time of the seven last plagues, during the time of trouble.

În Maleahi, atât Esau, cât și Iacov sunt adventiști laodiceeni, dar cel din urmă a ajuns, în cele din urmă, să audă „glasul” Domnului, s-a pocăit și i-a fost schimbat numele în Israel. Cel mai mare, cel dintâi, nu a auzit. Iacov a auzit glasul Domnului în noaptea în care a visat și a văzut îngeri suindu-se și coborând pe scara care Îl reprezenta pe Hristos. Iacov îi reprezintă pe adventiștii laodiceeni de la sfârșitul lumii, care sunt convertiți din laodiceeni în filadelfieni atunci când experimentează primele trei versete ale capitolului întâi din Apocalipsă, așa cum este ilustrat la Ioan și în visul lui Iacov cu scara pe care îngerii se suiau și coborau. Acea experiență marchează începutul convertirii lui Iacov în Israel, filadelfianul. Sfârșitul istorisirii convertirii lui Iacov este când se luptă cu Hristos la Penuel. Astfel, istoria dreptului de întâi-născut al lui Iacov începe în primele trei versete ale capitolului întâi din Apocalipsă, când are loc desigilarea mesajului final de avertizare, și se încheie în vremea celor șapte plăgi de pe urmă, în timpul strâmtorării.

All four sets of beginnings and endings, “line upon line” give testimony to the message of the Revelation of Jesus Christ. The question is whether the foolish priests will hear or not hear.

Toate cele patru seturi de începuturi și încheieri, „rând după rând”, dau mărturie despre mesajul Apocalipsei lui Isus Hristos. Întrebarea este dacă preoții nesăbuiți vor auzi sau nu vor auzi.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Ferice de cel ce citește și de cei ce ascultă cuvintele acestei profeții și păzesc cele ce sunt scrise în ea; căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:3.

The wise priests who hear what the Spirit says to the churches, hear the message of Elijah. Miller was Elijah, and some heard, but others refused.

Preoții înțelepți care aud ceea ce Duhul spune Bisericilor aud mesajul lui Ilie. Miller a fost Ilie, iar unii au auzit, dar alții au refuzat.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> Mii au fost conduși să îmbrățișeze adevărul propovăduit de William Miller, iar slujitori ai lui Dumnezeu au fost ridicați, în duhul și puterea lui Ilie, pentru a proclama solia. Asemenea lui Ioan, Înaintemergătorul lui Isus, cei care au predicat această solie solemnă s-au simțit datori să pună securea la rădăcina pomului și să cheme oamenii să aducă roade vrednice de pocăință. Mărturia lor era menită să trezească și să influențeze cu putere bisericile și să le dezvăluie adevăratul caracter. Și, pe măsură ce răsuna solemnul avertisment de a fugi de mânia ce vine, mulți care erau membri ai bisericilor au primit solia tămăduitoare; și-au văzut abaterile și, cu lacrimi amare ale pocăinței și cu adâncă agonie a sufletului, s-au smerit înaintea lui Dumnezeu. Iar pe când Duhul lui Dumnezeu Se odihnea peste ei, au ajutat să răsune strigătul: „Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă; căci a venit ceasul judecății Lui.” Scrieri timpurii, 233.

Miller was typified by both Elijah and John the Baptist, for John the Baptist prepared the way for Christ’s first coming and Miller prepared the way for Christ to come to the Most Holy Place of the heavenly sanctuary on October 22, 1844. Malachi directly identifies John and Miller’s work.

Miller a fost prefigurat deopotrivă de Ilie și de Ioan Botezătorul, căci Ioan Botezătorul a pregătit calea pentru întâia venire a lui Hristos, iar Miller a pregătit calea pentru ca Hristos să intre în Sfânta Sfintelor a sanctuarului ceresc la 22 octombrie 1844. Maleahi identifică în mod direct lucrarea lui Ioan Botezătorul și a lui Miller.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. For I am the Lord, I change not; therefore ye sons of Jacob are not consumed. Malachi 3:1–6.

> Iată, voi trimite pe solul Meu, și el va pregăti calea înaintea Mea; și Domnul, pe care-L căutați, va veni deodată în templul Său, și Îngerul legământului, în care vă desfătați: iată, El va veni, zice Domnul oștirilor. Dar cine va putea îndura ziua venirii Lui? și cine va sta în picioare când Se va arăta? căci El este ca focul topitorului și ca leșia nălbitorilor. El va ședea ca un topitor și curățitor de argint; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri ca pe aur și ca pe argint, pentru ca ei să aducă Domnului jertfă în dreptate. Atunci jertfa lui Iuda și a Ierusalimului va fi plăcută Domnului, ca în zilele de demult și ca în anii de odinioară. Și Mă voi apropia de voi pentru judecată; voi fi un martor grabnic împotriva vrăjitorilor, împotriva preacurvarilor, împotriva celor ce jură strâmb, împotriva celor ce asupresc pe simbriaș în plata lui, pe văduvă și pe orfan, și care abat pe străin de la dreptul lui și nu se tem de Mine, zice Domnul oștirilor. Căci Eu sunt Domnul, Eu nu Mă schimb; de aceea voi, fiii lui Iacov, nu ați fost nimiciți. Maleahi 3:1-6.

As the ‘watchman’ for his history, Miller’s work represented raising the foundations of the temple. His work in the beginning must illustrate a work that represents the finishing of the temple. That final work requires another watchman to give the trumpet a certain sound. Miller and the message of the first angel announced the opening of judgment, and the watchman who Miller typifies at the end of Adventism will announce the close of judgment.

În calitate de „străjer” al istoriei sale, lucrarea lui Miller a reprezentat ridicarea temeliilor templului. Lucrarea lui de la început trebuie să ilustreze o lucrare ce reprezintă finalizarea templului. Acea lucrare finală cere un alt străjer care să dea trâmbiței un sunet deslușit. Miller și solia primului înger au anunțat deschiderea judecății, iar străjerul pe care Miller îl tipifică la sfârșitul Adventismului va anunța închiderea judecății.

In Malachi the Lord promises to bring judgment “against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me.” Those that are being identified here are those who “fear not” “the Lord of hosts.” William Miller is the messenger of the first angel which calls for men to “fear God.” Rejecting the foundations is to reject the fear of God.

În Maleahi, Domnul promite să aducă judecată «împotriva vrăjitorilor, împotriva adulterilor, împotriva celor ce jură strâmb și împotriva celor ce asupresc pe simbriaș în plata lui, pe văduvă și pe orfan, și îi răpesc străinului dreptul, și nu se tem de Mine». Cei identificați aici sunt cei care «nu se tem» de «Domnul oștirilor». William Miller este solul primului înger, care îi cheamă pe oameni să «se teamă de Dumnezeu». A respinge temeliile înseamnă a respinge frica de Dumnezeu.

> For, behold, the day cometh, that shall burn as an oven; and all the proud, yea, and all that do wickedly, shall be stubble: and the day that cometh shall burn them up, saith the Lord of hosts, that it shall leave them neither root nor branch. But unto you that fear my name shall the Sun of righteousness arise with healing in his wings; and ye shall go forth, and grow up as calves of the stall. And ye shall tread down the wicked; for they shall be ashes under the soles of your feet in the day that I shall do this, saith the Lord of hosts. Remember ye the law of Moses my servant, which I commanded unto him in Horeb for all Israel, with the statutes and judgments. Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:1–6.

> Căci, iată, vine ziua care va arde ca un cuptor; și toți cei trufași, da, toți cei ce săvârșesc nelegiuirea, vor fi ca miriștea; iar ziua care vine îi va mistui, zice Domnul oștirilor, încât nu le va lăsa nici rădăcină, nici ramură. Iar pentru voi, cei ce vă temeți de Numele Meu, va răsări Soarele dreptății, cu tămăduire în aripile Sale; și veți ieși și veți crește ca vițeii din grajd. Și îi veți călca în picioare pe cei răi; căci vor fi cenușă sub tălpile picioarelor voastre în ziua când voi face aceasta, zice Domnul oștirilor. Aduceți-vă aminte de Legea lui Moise, slujitorul Meu, pe care i-am poruncit-o la Horeb pentru tot Israelul, împreună cu rânduielile și judecățile. Iată, vă voi trimite pe Ilie, proorocul, înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului. Și el va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor, ca nu cumva să vin și să lovesc pământul cu blestem. Maleahi 4:1-6.

- The beginning of the Bible (Genesis) and the end of the Bible (Revelation).

  Începutul Bibliei (Geneza) și sfârșitul Bibliei (Apocalipsa).

- The beginning of the Old Testament (Genesis) and the end of the Old Testament (Malachi).

  Începutul Vechiului Testament (Geneza) și sfârșitul Vechiului Testament (Maleahi).

- The beginning of the New Testament (Matthew) and the end of the New Testament (again Revelation).

  Începutul Noului Testament (Matei) și sfârșitul Noului Testament (iarăși Apocalipsa).

- The beginning of John’s testimony (the gospel of John) and the end of John’s testimony (again Revelation).

  Începutul mărturiei lui Ioan (Evanghelia după Ioan) și sfârșitul mărturiei lui Ioan (iarăși Apocalipsa).

- The beginning of Malachi and the end of Malachi.

  Începutul lui Maleahi și sfârșitul lui Maleahi.

- The beginning of Matthew’s gospel and the end of Matthew’s gospel.

  Începutul Evangheliei după Matei și sfârșitul Evangheliei după Matei.

- The beginning of John’s gospel and the end of John’s gospel.

  Începutul Evangheliei după Ioan și sfârșitul Evangheliei după Ioan.

- The beginning of the four gospels and the end of the four gospels.

  Începutul celor patru Evanghelii și sfârșitul celor patru Evanghelii.

When we remove the prophetic beginnings or endings that are referenced more than once, it equals eight prophetic lines that are to be brought together and placed upon the first three verses of Revelation. What about the end of Genesis?

Când înlăturăm începuturile sau sfârșiturile profetice la care se face trimitere de mai multe ori, rezultă opt linii profetice care urmează să fie aduse împreună și așezate peste primele trei versete ale Apocalipsei. Cât despre sfârșitul Genezei?

Genesis chapter fifty ends with the death of Joseph.

Capitolul cincizeci al Genezei se încheie cu moartea lui Iosif.

> So Joseph died, being an hundred and ten years old: and they embalmed him, and he was put in a coffin in Egypt. Genesis 50:26.

> Astfel, Iosif a murit la vârsta de o sută zece ani; l-au îmbălsămat și a fost pus într-un sicriu în Egipt. Geneza 50:26.

Chapter forty-eight identifies the death of Jacob. The death of Jacob being first in chapter forty-eight leading to the death of Joseph in chapter fifty’s closing verses place the signature of the Alpha and Omega upon the last three chapters of Genesis as the ending of the book of Genesis.

Capitolul patruzeci și opt marchează moartea lui Iacov. Moartea lui Iacov, consemnată mai întâi în capitolul patruzeci și opt, urmată de moartea lui Iosif în versetele de încheiere ale capitolului cincizeci, așază semnătura Alfa și Omega asupra ultimelor trei capitole ale Genezei ca încheiere a cărții Genezei.

Those two deaths are used as symbols of the beginning and ending of Israel’s captivity in Egypt. In the beginning, Jacob’s body is taken back to be buried with his fathers, and when Moses comes out of Egypt, he brings Joseph’s body to be buried in the burial place of his fathers.

Acele două morți sunt folosite drept simboluri ale începutului și sfârșitului robiei lui Israel în Egipt. La început, trupul lui Iacov este dus înapoi pentru a fi înmormântat alături de părinții săi, iar când Moise iese din Egipt, el aduce trupul lui Iosif pentru a fi înmormântat în mormântul părinților săi.

> And Moses took the bones of Joseph with him: for he had straitly sworn the children of Israel, saying, God will surely visit you; and ye shall carry up my bones away hence with you. Exodus 13:19.

> Și Moise a luat cu sine oasele lui Iosif; căci Iosif îi legase pe fiii lui Israel printr-un jurământ solemn, zicând: „Dumnezeu vă va cerceta negreșit; și voi veți duce cu voi de aici oasele mele.” Exodul 13:19.

The ending of Genesis is the last three chapters. In chapter forty-eight Jacob (Israel) pronounces blessings upon his twelve sons that are directly identified as prophecies of what happens to those twelve tribes in the “last days” of the investigative judgment.

Sfârșitul Genezei îl constituie ultimele trei capitole. În capitolul patruzeci și opt, Iacov (Israel) rostește binecuvântări asupra celor doisprezece fii ai săi, care sunt identificate în mod direct drept profeții despre ceea ce se va întâmpla cu acele douăsprezece seminții în "zilele de pe urmă" ale judecății de cercetare.

> And Jacob called unto his sons, and said, Gather yourselves together, that I may tell you that which shall befall you in the last days. Gather yourselves together, and hear, ye sons of Jacob; and hearken unto Israel your father. Genesis 49:1, 2.

> Și Iacov și-a chemat fiii și a zis: Strângeți-vă, ca să vă spun ce are să vi se întâmpla în zilele de pe urmă. Strângeți-vă și ascultați, fii ai lui Iacov; luați aminte la Israel, tatăl vostru. Geneza 49:1, 2.

In the “last days” of the investigative judgment the Lord promises to gather his twelve sons, who are represented as the one hundred and forty-four thousand in the book of Revelation. These are they who John represents in the book of Revelation. They are gathered by a call from Jacob, a call from their beginning history that they are told to “hear,” and “hearken” unto. In the last days, those typified by Jacob’s sons “hear” a message and “hearken” or as John says “keep” those things that are written therein. It’s a call from the father to the children, it is the Elijah message. Those called are called the “son[‘s] of Jacob,” and are also to “hearken unto Israel” their father.

În „zilele de pe urmă” ale judecății de cercetare, Domnul promite să-Și adune pe cei doisprezece fii ai Săi, care sunt reprezentați drept cei o sută patruzeci și patru de mii în cartea Apocalipsei. Aceștia sunt cei pe care Ioan îi prezintă în cartea Apocalipsei. Ei sunt adunați printr-o chemare din partea lui Iacov, o chemare din începuturile istoriei lor, despre care li se spune să o „audă” și să o „asculte”. În zilele de pe urmă, cei prefigurați prin fiii lui Iacov „aud” un mesaj și „ascultă” sau, după cum spune Ioan, „păzesc” acele lucruri care sunt scrise în ea. Este o chemare de la tată către copii; este solia lui Ilie. Cei chemați sunt numiți „fiii lui Iacov” și sunt, de asemenea, chemați să „asculte de Israel”, tatăl lor.

Esau and Jacob in Malachi represent the wise and foolish virgins. The call is from their father Jacob and their father Israel, identifying that when the last call is made everyone is a Laodicean Adventist and the choice is placed into their own hands whether to be a son of Jacob the deceiver or Israel the overcomer. What allows them to make a choice is the creative power within the message. If the message is read, heard and kept, then through the identical creative power that brought all things into existence they will be changed unto a son of Israel. To refuse to hear, is to retain the experience of Jacob, the deceiver.

Esau și Iacov în Maleahi îi reprezintă pe fecioarele înțelepte și neînțelepte. Chemarea este din partea tatălui lor, Iacov, și din partea tatălui lor, Israel, arătând că, atunci când se face ultima chemare, toți sunt adventiști laodiceeni, iar alegerea este pusă în propriile lor mâini: să fie fii ai lui Iacov, înșelătorul, sau ai lui Israel, biruitorul. Ceea ce le permite să aleagă este puterea creatoare din mesaj. Dacă mesajul este citit, auzit și păzit, atunci, prin aceeași putere creatoare care a adus toate lucrurile în ființă, ei vor fi schimbați, devenind fii ai lui Israel. A refuza să asculți înseamnă a păstra experiența lui Iacov, înșelătorul.

The gathering call by Jacob, which is also the gathering call of the message that is unsealed in Revelation is an important symbol to understand. The “seven times” of Leviticus twenty-six teaches that there is no gathering, unless there is previously a scattering. The one hundred and forty-four thousand are those who were scattered in advance of the calling. This truth is repeatedly identified in the Bible.

Chemarea la adunare a lui Iacov, care este de asemenea chemarea la adunare a mesajului desigilat în Apocalipsă, este un simbol important ce trebuie înțeles. „Cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase învață că nu există adunare decât dacă mai înainte a avut loc o împrăștiere. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care au fost împrăștiați înaintea chemării. Acest adevăr este identificat în mod repetat în Biblie.

> Hear the word of the Lord, O ye nations, and declare it in the isles afar off, and say, He that scattered Israel will gather him, and keep him, as a shepherd doth his flock. Jeremiah 31:10.

> Ascultați cuvântul Domnului, voi, neamuri, și vestiți-l în ostroavele cele depărtate și ziceți: Cel ce a împrăștiat pe Israel îl va aduna și îl va păzi, precum păstorul își păzește turma sa. Ieremia 31:10.

The covenant that is renewed with the one hundred and forty-four thousand includes the promise that God will write his law upon our hearts. But those who have this creative act performed for them by the Lord have been previously scattered.

Legământul care este reînnoit cu cei o sută patruzeci și patru de mii cuprinde promisiunea că Dumnezeu va scrie legea Sa în inimile noastre. Dar cei pentru care Domnul înfăptuiește acest act creator au fost anterior risipiți.

> Again the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, thy brethren, even thy brethren, the men of thy kindred, and all the house of Israel wholly, are they unto whom the inhabitants of Jerusalem have said, Get you far from the Lord: unto us is this land given in possession. Therefore say, Thus saith the Lord God; Although I have cast them far off among the heathen, and although I have scattered them among the countries, yet will I be to them as a little sanctuary in the countries where they shall come. Therefore say, Thus saith the Lord God; I will even gather you from the people, and assemble you out of the countries where ye have been scattered, and I will give you the land of Israel. And they shall come thither, and they shall take away all the detestable things thereof and all the abominations thereof from thence. And I will give them one heart, and I will put a new spirit within you; and I will take the stony heart out of their flesh, and will give them an heart of flesh. Ezekiel 11:14–19.

> Iarăși a fost cuvântul Domnului către mine, zicând: Fiule al omului, frații tăi, chiar frații tăi, oamenii din neamul tău, și toată casa lui Israel în întregime, aceia sunt cărora locuitorii Ierusalimului le-au zis: Depărtați-vă de la Domnul; nouă ni s-a dat țara aceasta în stăpânire. De aceea spune: Așa zice Domnul Dumnezeu: Măcar că i-am îndepărtat departe între neamuri și măcar că i-am împrăștiat prin țări, totuși le voi fi un mic sanctuar în țările în care vor veni. De aceea spune: Așa zice Domnul Dumnezeu: Vă voi strânge chiar din mijlocul popoarelor și vă voi aduna din țările în care ați fost împrăștiați și vă voi da țara lui Israel. Și vor veni acolo și vor înlătura de acolo toate lucrurile detestabile ale ei și toate urâciunile ei. Și le voi da o singură inimă și voi pune un duh nou înăuntrul vostru; și voi scoate inima de piatră din carnea lor și le voi da o inimă de carne. Ezechiel 11:14-19.

More is to be said about the gathering of the one hundred and forty-four thousand in relation to the “scattering,” but we first need to bring together the consideration of the signature of Alpha and Omega in these nine references we are considering.

Mai este de spus despre adunarea celor o sută patruzeci și patru de mii în legătură cu „împrăștierea”, dar mai întâi trebuie să aducem laolaltă considerarea semnăturii lui Alfa și Omega în aceste nouă referințe pe care le examinăm.

Two classes are represented in the last three chapters of Genesis. A class of rebels and a class of the wise. Both classes hear a voice that says this is the way walk ye in it, but one class refused to hearken to the trumpet and walk in the old paths. The class of rebels in Genesis forty-eight through fifty are represented by the thirteenth tribe.

Două clase sunt reprezentate în ultimele trei capitole ale Genezei: o clasă a răzvrătiților și o clasă a celor înțelepți. Ambele clase aud un glas care spune: „Aceasta este calea; umblați pe ea”, dar una dintre ele a refuzat să ia aminte la sunetul trâmbiței și să umble pe cărările cele vechi. Clasa răzvrătiților, în Geneza, capitolele patruzeci și opt până la cincizeci, este reprezentată de a treisprezecea seminție.

At the beginning of ancient Israel there were thirteen tribes and at the beginning of modern Israel there were thirteen disciples. The one disciple that is distinguished from the other twelve disciples, (as was Ephraim distinguished from the other tribes) are both symbols of rebellion. Sister White directly calls Judas a foolish virgin.

La începutul Vechiului Israel au fost treisprezece seminții, iar la începutul Israelului modern au fost treisprezece ucenici. Acel ucenic care se distinge de ceilalți doisprezece ucenici (așa cum Efraim s-a distins de celelalte seminții) și Efraim sunt amândoi simboluri ale răzvrătirii. Sora White îl numește în mod direct pe Iuda o fecioară neînțeleaptă.

> “There have been and always will be tares among the wheat, the foolish virgins with the wise, those who have no oil in their vessels with their lamps. There was a covetous Judas in the church Christ formed on earth, and there will be Judases in the church in every stage of her history.” Signs of the Times, October 23, 1879.

> „Au fost și vor fi întotdeauna neghină printre grâu, fecioarele neînțelepte împreună cu cele înțelepte, aceia care, având candelele lor, nu au untdelemn în vasele lor. A fost un Iuda lacom în biserica pe care Hristos a întemeiat-o pe pământ, și vor fi oameni asemenea lui Iuda în biserică în fiecare etapă a istoriei ei.” Signs of the Times, 23 octombrie 1879.

Judas Iscariot was a foolish virgin; he was a tare and if a foolish virgin, then also a Laodicean.

Iuda Iscarioteanul a fost o fecioară neînțeleaptă; a fost neghină și, dacă a fost o fecioară neînțeleaptă, atunci a fost și un laodicean.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Starea Bisericii reprezentată de fecioarele neînțelepte este, de asemenea, numită starea laodiceană. Review and Herald, 19 august 1890.

Joseph’s two sons both received a blessing from Jacob in chapter forty-eight of Genesis, and from that point on they are referred to as “half tribes.” Half tribes or not, they were still tribes. Judas Iscariot was replaced by Matthias in order to fill in the twelfth place formerly held by Judas Iscariot. Judas was a disciple, and in this sense—there were thirteen disciples at the end of ancient Israel, just as there were thirteen tribes at the beginning.

Cei doi fii ai lui Iosif au primit amândoi o binecuvântare de la Iacov în capitolul patruzeci și opt din Geneza, iar din acel moment sunt denumiți „jumătăți de seminție”. Fie că erau „jumătăți de seminție” sau nu, tot seminții erau. Iuda Iscarioteanul a fost înlocuit de Matia pentru a ocupa locul al doisprezecelea deținut anterior de Iuda Iscarioteanul. Iuda era un ucenic, și în acest sens — au fost treisprezece ucenici la sfârșitul Israelului antic, așa cum au fost treisprezece seminții la început.

Joseph’s son Ephraim (the thirteenth tribe) became the symbol of the rebellion when the northern ten tribes rallied in support of Jeroboam and divided the kingdom into ten northern tribes and two southern tribes. Why do I identify Ephraim the son of Joseph as the symbol of rebellion instead of his brother Manasseh? The rebellion associated with Ephraim begins in chapter forty-eight, before Jacob blesses his twelve sons. In chapter forty-eight Jacob first blesses Joseph’s two sons. Because Manasseh was the first-born Joseph expects that the first blessing of his sons should go upon Manasseh, and Joseph rebels against Jacob choosing Ephraim.

Fiul lui Iosif, Efraim (a treisprezecea seminție), a devenit simbolul răzvrătirii când cele zece seminții din nord s-au raliat în sprijinul lui Ieroboam și au împărțit regatul în zece seminții nordice și două seminții sudice. De ce îl identific pe Efraim, fiul lui Iosif, ca simbol al răzvrătirii în locul fratelui său Manase? Răzvrătirea asociată cu Efraim începe în capitolul patruzeci și opt, înainte ca Iacov să-și binecuvânteze cei doisprezece fii. În capitolul patruzeci și opt, Iacov îi binecuvântează mai întâi pe cei doi fii ai lui Iosif. Pentru că Manase era întâiul-născut, Iosif se așteaptă ca întâia binecuvântare asupra fiilor săi să se reverse asupra lui Manase, iar Iosif se împotrivește alegerii lui Efraim de către Iacov.

The beginning of Ephraim as a representative of God’s elect possesses a testimony of rebellion, and the end of Ephraim is Leviticus twenty-six’s scattering of “seven times” from 723 BC through to 1798. In 723 BC the northern ten tribes, the kingdom of Ephraim, (also known as Israel) received a deadly wound as a kingdom of Bible prophecy. That deadly wound began a time prophecy that concluded with the papal power and its kingdom receiving a deadly wound in 1798. The deadly wound of the papal power in 1798 typifies the final fall of Babylon when the king of the north will “come to his end with none to help” in Daniel eleven verse forty-five. The rebellion and fall of Babylon in the last days was typified by the rebellion and fall of the papal power in 1798, which in turn was typified by the rebellion and fall of the kingdom of Ephraim (Israel) in 723 BC, which was typified by Joseph’s rebellion to his father’s prophetic inspiration as identified in the end of Genesis.

Începutul lui Efraim, ca reprezentant al aleșilor lui Dumnezeu, poartă mărturia răzvrătirii, iar sfârșitul lui Efraim este împrăștierea de „șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, de la 723 î.Hr. până în 1798. În 723 î.Hr., cele zece seminții din nord — împărăția lui Efraim (cunoscută și ca Israel) — au primit o rană de moarte ca împărăție a profeției biblice. Acea rană de moarte a inițiat o profeție de timp care s-a încheiat când puterea papală și împărăția ei au primit o rană de moarte în 1798. Rana de moarte a puterii papale din 1798 tipifică căderea finală a Babilonului, când împăratul de la miazănoapte va „veni la sfârșitul lui și nimeni nu-i va veni în ajutor”, în Daniel unsprezece, versetul patruzeci și cinci. Răzvrătirea și căderea Babilonului în zilele de pe urmă au fost tipificate de răzvrătirea și căderea puterii papale în 1798, care, la rândul lor, au fost tipificate de răzvrătirea și căderea împărăției lui Efraim (Israel) în 723 î.Hr., iar acestea au fost tipificate de răzvrătirea lui Iosif față de inspirația profetică a tatălui său, așa cum este identificată la sfârșitul Genezei.

The rebellion that Ephraim is a symbol of started with his father’s rebellion (Joseph) against his father (Jacob). It ultimately leads to the rebellion of the ten northern tribes, which leads to the “scattering represented” as “seven times” in Leviticus twenty-six. The period of the time the northern kingdom was scattered is divided into two periods. One ending in the year 538, the next period ending in 1798, and all pointing to the message that is unsealed just before probation closes in the book of Revelation. That message identifies the final fall of Babylon. At each waymark of Ephraim’s prophetic history rebellion is marked. Just as is the rebellion of the thirteenth disciple, Judas Iscariot. This is two of the witnesses that identify the number thirteen as a symbol of rebellion. But none of these sacred truths can be recognized if a person isn’t standing on the foundations of Adventism that were built upon the first truth Miller discovered and the first truth discarded by Adventism.

Răzvrătirea pe care o simbolizează Efraim a început cu răzvrătirea tatălui său, Iosif, împotriva tatălui acestuia, Iacov. Ea conduce, în cele din urmă, la răzvrătirea celor zece seminții din nord, ceea ce duce la „împrăștierea” reprezentată ca „de șapte ori” în Levitic douăzeci și șase. Intervalul de timp în care regatul de nord a fost împrăștiat este împărțit în două perioade. Una se încheie în anul 538, următoarea perioadă se încheie în 1798, și toate indică spre solia care este desigilată chiar înainte de închiderea timpului de probă în cartea Apocalipsei. Acea solie identifică căderea finală a Babilonului. La fiecare reper al istoriei profetice a lui Efraim este marcată răzvrătirea. Tot așa este marcată și răzvrătirea celui de-al treisprezecelea ucenic, Iuda Iscarioteanul. Acestea sunt două dintre mărturiile care identifică numărul treisprezece ca simbol al răzvrătirii. Dar niciunul dintre aceste adevăruri sacre nu poate fi recunoscut dacă cineva nu stă pe temeliile Adventismului care au fost clădite pe primul adevăr descoperit de Miller și pe primul adevăr lepădat de Adventism.

The ending of Genesis agrees with all the other lines that we have been considering. In summation:

Încheierea Genezei concordă cu toate celelalte linii pe care le-am luat în considerare. În sinteză:

In the beginning the heavenly trio of the Father, Son and Holy Spirit witnessed the creation of the heavens and earth that was accomplished by the Son, who is also the Word. The Word became the channel of communication from the Father, to mankind, and the Word is the only avenue for mankind to communicate with the Father. The Father’s message was given by the Son to the angel Gabriel, who replaced Lucifer (the light bearer) after Lucifer’s rebellion in heaven. Gabriel receives the light, or message and delivers it to a prophet, who is the holy created being assigned with passing the message from the Father to the fallen created family. The message given to the prophet is written out and then conveyed to mankind. At every step in the communication process the message is holy, and for this reason the prophets, who are fallen human beings are to be holy. At the point that the holy message is transferred into the hands of fallen humanity, humanity has the potential of handling a holy message with unsanctified hands. Thus, the light of the holy message produces both light and darkness. When the message is received by those in the family of fallen man it contains the identical creative power that created all things, which is the power that justifies that being. The beginning of the communication process illustrates the end of the communication process. Therefore, if the message is heard, read and kept, the message recreates fallen mankind into the image of the Son.

La început, trioul ceresc al Tatălui, al Fiului și al Duhului Sfânt a fost martor la crearea cerurilor și a pământului, care a fost săvârșită de Fiul, Cel care este, de asemenea, Cuvântul. Cuvântul a devenit canalul de comunicare de la Tatăl către omenire, iar Cuvântul este singura cale prin care omenirea poate comunica cu Tatăl. Mesajul Tatălui a fost dat de Fiul îngerului Gabriel, care l-a înlocuit pe Lucifer (purtătorul de lumină) după răzvrătirea lui Lucifer în cer. Gabriel primește lumina, adică mesajul, și îl încredințează unui profet, care este ființa creată sfântă rânduită să transmită mesajul de la Tatăl către familia creată căzută. Mesajul dat profetului este consemnat în scris și apoi transmis omenirii. La fiecare pas al procesului de comunicare, mesajul este sfânt și, din acest motiv, profeții, care sunt ființe umane căzute, trebuie să fie sfinți. În momentul în care mesajul sfânt este încredințat în mâinile omenirii căzute, omenirea are potențialul de a trata un mesaj sfânt cu mâini nesfințite. Astfel, lumina mesajului sfânt produce atât lumină, cât și întuneric. Când mesajul este primit de cei din familia omului căzut, el conține aceeași putere creatoare care a creat toate lucrurile, puterea care îndreptățește acea ființă. Începutul procesului de comunicare ilustrează sfârșitul procesului de comunicare. Prin urmare, dacă mesajul este auzit, citit și păzit, mesajul recreează omenirea căzută după chipul Fiului.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Ferice de cel ce citește și de cei ce ascultă cuvintele acestei profeții și păzesc cele ce sunt scrise în ea; căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:3.

John illustrates fallen mankind in the “last days” of the investigative judgment who hear a voice behind them and turn around to receive the message that leads to the past. Those that receive and make the message not a part of their life, but exclusively their life, are there and then justified. To be justified is to be made holy. When those who read and hear the message sent from the Father, accept the message and are made holy, it is through the creative power within the message. The creative power accomplishes the work of justifying men, when men believe as did Abraham. The message instructs them to turn and listen to the voice behind, which leads to the old paths, which are the foundational truths. The message guides them into all truth and as they walk the old paths, they are walking on the path of the justified.

Ioan înfățișează, în „zilele de pe urmă” ale judecății de cercetare, omenirea căzută care aude un glas dinapoia ei și se întoarce pentru a primi mesajul care o conduce către trecut. Cei care primesc mesajul și îl fac nu doar o parte a vieții lor, ci însăși viața lor, în mod exclusiv, sunt îndreptățiți chiar atunci și acolo. A fi îndreptățit înseamnă a fi sfințit. Când cei ce citesc și aud mesajul trimis de la Tatăl îl acceptă și sunt sfințiți, aceasta are loc prin puterea creatoare aflată în mesaj. Puterea creatoare împlinește lucrarea îndreptățirii oamenilor, atunci când oamenii cred așa cum a crezut Avraam. Mesajul îi instruiește să se întoarcă și să asculte glasul dinapoia lor, care îi conduce spre căile cele vechi, care sunt adevărurile de temelie. Mesajul îi călăuzește în tot adevărul și, pe măsură ce umblă pe căile cele vechi, ei umblă pe calea celor îndreptățiți.

> But the path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day. The way of the wicked is as darkness: they know not at what they stumble. My son, attend to my words; incline thine ear unto my sayings. Let them not depart from thine eyes; keep them in the midst of thine heart. For they are life unto those that find them, and health to all their flesh. Keep thy heart with all diligence; for out of it are the issues of life. Put away from thee a froward mouth, and perverse lips put far from thee. Let thine eyes look right on, and let thine eyelids look straight before thee. Ponder the path of thy feet, and let all thy ways be established. Turn not to the right hand nor to the left: remove thy foot from evil. Proverbs 4:18–27.

> Dar cărarea celor drepți este ca lumina strălucitoare, care strălucește tot mai mult până la ziua desăvârșită. Calea celor răi este ca întunericul: nu știu în ce se poticnesc. Fiul meu, ia aminte la cuvintele mele; pleacă-ți urechea la spusele mele. Să nu se depărteze dinaintea ochilor tăi; păstrează-le în mijlocul inimii tale. Căci ele sunt viață pentru cei ce le găsesc și sănătate pentru tot trupul lor. Păzește-ți inima cu toată străjuința, căci din ea ies izvoarele vieții. Depărtează de la tine gura strâmbă și alungă departe de tine buzele perverse. Să privească ochii tăi drept înainte și pleoapele tale să se uite drept înaintea ta. Cântărește cărarea picioarelor tale și toate căile tale să fie statornicite. Nu te abate nici la dreapta, nici la stânga; depărtează-ți piciorul de la rău. Proverbe 4:18-27.

Those justified by the message conveyed walk on the path that represents an ever-increasing light, but that very light makes the path of the wicked correspondingly darker. Light separates from darkness. The creative power that commanded for there to be light in the beginning produces the same effect upon mankind at the end as light did in the beginning. The class that refuses to hear the voice behind, and therefore choose to walk the darkened path “stumble” at his Word, for they stumble on the foundation stone, the old tried stone. The voice is Alpha and Omega, and when the justified hear those words and incline their hearts unto those words they keep those words in the midst of their hearts, for the Alpha and Omega turns their hearts to the fathers, (the past) and the hearts of the fathers point to the end.

Cei îndreptățiți prin mesajul vestit umblă pe calea care reprezintă o lumină ce sporește neîncetat, dar tocmai acea lumină face ca calea celor nelegiuiți să devină, în mod corespunzător, mai întunecată. Lumina se desparte de întuneric. Puterea creatoare care a poruncit la început să fie lumină produce asupra omenirii, la sfârșit, același efect pe care lumina l-a avut la început. Clasa care refuză să audă glasul dinapoia lor și, prin urmare, alege să umble pe calea întunecată se „poticnește” de Cuvântul Său, căci se poticnește de piatra de temelie, piatra veche, încercată. Glasul este Alfa și Omega, iar când cei îndreptățiți aud acele cuvinte și își înclină inimile spre acele cuvinte, ei păstrează acele cuvinte în mijlocul inimilor lor, căci Alfa și Omega le întoarce inimile către părinți (trecutul), iar inimile părinților arată spre sfârșit.

> The way of the just is uprightness: thou, most upright, dost weigh the path of the just. Yea, in the way of thy judgments, O Lord, have we waited for thee; the desire of our soul is to thy name, and to the remembrance of thee. With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:7–9.

> Calea celui drept este dreptitudine: Tu, Preadreptule, cântărești cărarea celui drept. Da, pe calea judecăților Tale, Doamne, Te-am așteptat; dorul sufletului nostru este spre Numele Tău și spre aducerea aminte de Tine. Cu sufletul meu Te-am dorit în noapte; da, cu duhul meu dinlăuntrul meu Te voi căuta dis-de-dimineață: căci atunci când judecățile Tale sunt pe pământ, locuitorii lumii vor învăța dreptatea. Isaia 26:7-9.

God weighs, or He judges, those who walk the path of the just, and He does so in the “last days” when His judgments are in the land. The just are those who have waited for the Lord in fulfillment of the tarrying time in the parable of the ten virgins. The desire of those walking the path of increasing knowledge, is for a greater and greater understanding of God’s name, His character. Those who have waited for their Lord, are those that proclaim the final warning message, for they are those who proclaim the Midnight Cry, which is of course the first internal message of Revelation eighteen that is followed by the second, external message.

Dumnezeu cântărește, sau judecă, pe cei ce umblă pe calea celor drepți și face aceasta în „zilele de pe urmă”, când judecățile Sale sunt pe pământ. Cei drepți sunt aceia care L-au așteptat pe Domnul până la împlinirea timpului de zăbovire din pilda celor zece fecioare. Dorința celor ce umblă pe calea unei cunoașteri mereu sporite este o înțelegere tot mai adâncă a Numelui lui Dumnezeu, a caracterului Său. Cei care L-au așteptat pe Domnul lor sunt cei care proclamă solia finală de avertizare, căci ei sunt aceia care proclamă Strigătul de la miezul nopții, care, desigur, este primul mesaj intern din Apocalipsa optsprezece, urmat de cel de-al doilea, mesajul extern.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:1–4.

> Și după aceste lucruri am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere; și pământul s-a luminat de slava lui. Și a strigat cu putere, cu glas tare, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare, și a ajuns locuință a demonilor, și închisoare a oricărui duh necurat, și colivie a oricărei păsări necurate și urâte. Căci toate neamurile au băut din vinul mâniei desfrânării ei, și împărații pământului s-au desfrânat cu ea, iar negustorii pământului s-au îmbogățit din belșugul desfătării ei. Și am auzit un alt glas din cer, zicând: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu fiți părtași păcatelor ei și să nu primiți din plăgile ei. Apocalipsa 18:1-4.

When the angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001, the Seventh-day Adventist church refused its final call to return to the old paths. It then ceased to be the horn of true Protestantism in the United States. At that point a testing process began for those who chose to take the message of that strong voice and eat it, as typified by John when the angel of Revelation ten descended at the beginning of Adventism on August 11, 1840. The spiritual nation that had taken the mantle of true Protestantism when the first angel’s message was rejected, then followed in the footsteps of apostate Protestantism at the beginning of Adventism.

Când îngerul din Apocalipsa optsprezece a coborât la 11 septembrie 2001, Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea a respins chemarea sa finală de a se întoarce la căile vechi. Atunci a încetat să mai fie cornul adevăratului protestantism în Statele Unite. În acel moment a început un proces de încercare pentru cei care au ales să ia mesajul acelui glas puternic și să-l mănânce, așa cum a fost tipificat de Ioan când îngerul din Apocalipsa zece a coborât la începutul adventismului, la 11 august 1840. Națiunea spirituală care preluase mantia adevăratului protestantism atunci când solia primului înger a fost respinsă, a urmat apoi pe urmele protestantismului apostat de la începutul adventismului.

The true Protestant horn was then given to those who accepted the message in the little book that was in the angel’s hand in Revelation ten. The testing process at the beginning of Adventism from 1840 through 1844 represents a testing process at the end of Adventism from September 11, 2001 until the Sunday law in the United States. Within the first history of 1840 to 1844, and the testing process that began on September 11, 2001, marks a dispensational transition from the former body of believers who held the mantle of Protestantism, unto a new body of believers who take the mantle of true Protestantism.

Cornul protestant adevărat le-a fost atunci încredințat celor care au primit mesajul din cărțicica aflată în mâna îngerului din Apocalipsa zece. Procesul de încercare de la începutul adventismului, din 1840 până în 1844, reprezintă un proces de încercare la sfârșitul adventismului, din 11 septembrie 2001 până la legea duminicală din Statele Unite ale Americii. Atât prima istorie, din 1840 până în 1844, cât și procesul de încercare început la 11 septembrie 2001 marchează o tranziție dispensațională de la vechiul corp de credincioși care purta mantia protestantismului, către un nou corp de credincioși care preia mantia adevăratului protestantism.

More important to our consideration of the path of the justified is that within that history there is a disappointment that marks the beginning of the tarrying time. The faithful wait for their Lord in that time, which ends with the unsealing of the message of the Midnight Cry. That testing process at the beginning of Adventism ended when the message of the Midnight Cry concluded on October 22, 1844. The testing process at the end concludes for those represented by John at the Sunday law in the United States. The message of the Midnight Cry at the end, will conclude just as at the beginning, and in the beginning of Adventism the message of the Midnight Cry was unsealed in advance of the close of the testing process. The message of the Midnight Cry at the beginning is now being unsealed at the end.

Mai important pentru considerarea noastră a căii celor îndreptățiți este faptul că, în acea istorie, există o dezamăgire care marchează începutul perioadei zăbovirii. Cei credincioși Îl așteaptă pe Domnul lor în acel timp, care se încheie prin desigilarea soliei Strigării de la Miezul Nopții. Acel proces de încercare de la începutul Adventismului s-a încheiat odată cu încheierea soliei Strigării de la Miezul Nopții, la 22 octombrie 1844. Procesul de încercare de la sfârșit se încheie, pentru cei reprezentați de Ioan, la legea duminicală din Statele Unite. Solia Strigării de la Miezul Nopții de la sfârșit se va încheia întocmai ca la început, iar la începutul Adventismului solia Strigării de la Miezul Nopții a fost desigilată înainte de închiderea procesului de încercare. Solia Strigării de la Miezul Nopții de la început este acum în curs de desigilare la sfârșit.

The justified wise virgins enter into covenant with God when the wicked foolish virgins enter into a covenant of death.

Fecioarele înțelepte, îndreptățite, intră în legământ cu Dumnezeu, pe când fecioarele nebune, nelegiuite, intră într-un legământ al morții.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Isaiah 28:12–16.

> Cărora le-a zis: Aceasta este odihna prin care îl puteți face pe cel obosit să se odihnească; și aceasta este înviorarea: dar ei n-au vrut să asculte. Dar cuvântul Domnului a fost pentru ei poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo; ca să meargă și să cadă pe spate, să fie zdrobiți, prinși în cursă și luați. De aceea, ascultați cuvântul Domnului, voi, bărbați batjocoritori, care cârmuiți poporul acesta din Ierusalim. Pentru că ați zis: Am încheiat un legământ cu moartea, și cu locuința morților suntem în învoire; când biciul năvălitor va trece, nu va veni asupra noastră: căci minciuna ne-am făcut-o adăpost și sub înșelăciune ne-am ascuns; de aceea, așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, pun în Sion, ca temelie, o piatră, o piatră încercată, o piatră unghiulară de mare preț, o temelie sigură: cel ce crede nu se va grăbi. Isaia 28:12-16.

The justified take the holy message of the Midnight Cry to the church and thereafter they proclaim the message of the second voice as they call mankind out of Babylon.

Cei îndreptățiți aduc Bisericii mesajul sfânt al Strigătului de la miezul nopții, iar apoi proclamă mesajul celui de-al doilea glas, chemând omenirea să iasă din Babilon.

> “So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication.’ And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities.’” Review and Herald, December 6, 1892.

> Așadar, în lucrarea finală de avertizare a lumii, sunt adresate bisericilor două apeluri distincte. Solia îngerului al doilea este: «A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei curviei ei.» Iar în strigătul puternic al soliei îngerului al treilea se aude din cer un glas, zicând: «Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din urgiile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei.» Review and Herald, 6 decembrie 1892.

Those who come out of Babylon and join those walking on the path of the just are accepted into the fold through the water of baptism that is represented by the name of the heavenly trio. The justified, whether it is those who are currently hearing the message delivered to John on Patmos, or those who thereafter are called out of Babylon are all justified by receiving the Holy Spirit. That combination of the Holy Spirit’s divinity and man’s humanity was accomplished, as set forth as an example when Christ took upon himself human nature. The one hundred and forty-four thousand were represented upon two witnesses, the twelve sons of Jacob and the twelve disciples. The wicked are represented by the thirteenth tribe and the thirteenth disciple. Both “thirteens” in either illustration were called to be priests unto God, and those who reject that calling are represented by Esau, while his younger brother Jacob represents those who accept the calling. Esau and Jacob both represent Laodicean Seventh-day Adventists at the end of the world. One class accepts the holy message conveyed through the prophet’s writings and is changed unto Israel, while Esau retains his name.

Cei care ies din Babilon și se alătură celor ce umblă pe calea drepților sunt primiți în staul prin apa botezului, care este reprezentată de numele triadei cerești. Îndreptățiții, fie că sunt cei care aud acum solia transmisă lui Ioan în Patmos, fie cei care, ulterior, sunt chemați afară din Babilon, sunt toți îndreptățiți prin primirea Duhului Sfânt. Acea îmbinare a divinității Duhului Sfânt cu umanitatea omului a fost înfăptuită, așa cum a fost stabilită ca pildă, atunci când Hristos Și-a asumat natura umană. Cei o sută patruzeci și patru de mii au fost reprezentați prin doi martori: cei doisprezece fii ai lui Iacov și cei doisprezece ucenici. Cei răi sunt reprezentați de a treisprezecea seminție și de al treisprezecelea ucenic. Atât a treisprezecea seminție, cât și al treisprezecelea ucenic au fost chemați să fie preoți ai lui Dumnezeu, iar cei care resping această chemare sunt reprezentați de Esau, în timp ce fratele său mai tânăr, Iacov, îi reprezintă pe cei care acceptă chemarea. Atât Esau, cât și Iacov îi reprezintă pe Adventiștii de Ziua a Șaptea laodicieni la sfârșitul lumii. O clasă acceptă sfânta solie transmisă prin scrierile profetului și este preschimbată în Israel, în timp ce Esau își păstrează numele.

There is of course much more in these nine lines of Alpha and Omega, for this was simply a brief summation of beginnings and endings in God’s Word.

Se află, desigur, mult mai mult în aceste nouă rânduri despre Alfa și Omega, căci aceasta n-a fost decât o scurtă sinteză a începuturilor și sfârșiturilor din Cuvântul lui Dumnezeu.

Nine lines of history, representing prophetic histories from the creation to the Second Coming. All nine of these prophetic lines of beginnings and endings are directly connected to the first three verses of Revelation chapter three. Those three verses identify that the Revelation of Jesus Christ, that is unsealed just before probation closes, is a manifestation of God’s creative power. What other power could construct such a complex inter-woven testimony from a variety of witnesses, who provided their testimony from the time of Moses until the time of John the Revelator?

Nouă linii ale istoriei, reprezentând istorii profetice de la creațiune până la A Doua Venire. Toate aceste nouă linii profetice de începuturi și sfârșituri sunt legate în mod direct de primele trei versete ale capitolului trei din Apocalipsa. Acele trei versete arată că Descoperirea lui Isus Hristos, care este desigilată chiar înainte de închiderea timpului de probă, este o manifestare a puterii creatoare a lui Dumnezeu. Ce altă putere ar fi putut alcătui o mărturie atât de complexă și interțesută dintr-o varietate de martori, care au adus mărturie din vremea lui Moise până în vremea lui Ioan Revelatorul?

Take off your shoes, for this is holy ground.

Scoate-ți încălțămintea din picioare, căci pământul acesta este sfânt.

Back to Articles