Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Seven

Cartea lui Daniel - Numărul optzeci și șapte

Unveiling the Parable of the Ten Virgins: A Profound Journey through Adventist History

Descoperirea pildei celor zece fecioare: o călătorie profundă prin istoria adventistă

Author

Jeff Pippenger

Published

February 20, 2024

Formats

PDF
Word

The parable of the ten virgins illustrates the experience of the Adventist people.

Pilda celor zece fecioare ilustrează experiența poporului adventist.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> "Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist." Tragedia veacurilor, 393.

Millerite Adventists fulfilled the parable to the very letter.

Adventiștii milleriți au împlinit pilda întocmai, până la ultima literă.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Mi se indică adesea pilda celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă a fost și va fi împlinită întocmai, după literă, căci are o aplicare specială pentru timpul acesta și, asemenea soliei îngerului al treilea, a fost împlinită și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului. Review and Herald, 19 august 1890.

The history of the movement of the first angel represents the movement of the third angel, and the ultimate focus of the parable is whether the virgins possess the oil, which is the message of the latter rain.

Istoria mișcării primului înger reprezintă mișcarea celui de-al treilea înger, iar accentul suprem al pildei este dacă fecioarele au untdelemnul, care este solia ploii târzii.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> Există o lume zăcând în nelegiuire, în înșelăciune și amăgire, în chiar umbra morții, — adormită, adormită. Cine simte chinul sufletului pentru a-i trezi? Ce glas poate ajunge la ei? Mintea mea este purtată spre viitor, când se va da semnalul: „Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare.” Dar unii vor fi zăbovit să obțină untdelemnul pentru a-și reumple candelele, și prea târziu vor afla că acel caracter, care este reprezentat de untdelemn, nu este transferabil. Acel untdelemn este neprihănirea lui Hristos. El reprezintă caracterul, iar caracterul nu este transferabil. Nimeni nu-l poate dobândi pentru altul. Fiecare trebuie să-și dobândească pentru sine un caracter curățit de orice pată a păcatului. Bible Echo, 4 mai 1896.

The “oil” in the parable represents “character,” and also the “righteousness of Christ.” A sanctified character is only produced by those who eat God’s Word.

„Untdelemnul” din pildă reprezintă „caracterul” și, de asemenea, „neprihănirea lui Hristos”. Un caracter sfințit este produs numai de cei care se hrănesc cu Cuvântul lui Dumnezeu.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Sfințește-i întru adevărul Tău: cuvântul Tău este adevărul. Ioan 17:17.

The “oil” is also the messages of God’s Spirit.

Mesajele Duhului lui Dumnezeu sunt, de asemenea, „untdelemnul”.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat atunci când nu primim comunicările pe care El ni le trimite. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care l-ar revărsa în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Review and Herald, 20 iulie 1897.

The “oil” is the messages of God’s Word that conveys the sanctifying presence of Christ’s righteousness. In the parable of the ten virgins, which is also the prophecy of Habakkuk chapter two, the message of the Midnight Cry, which is the message of Christ’s righteousness, as represented by the message of Jones and Waggoner in the rebellion of 1888.

"Untdelemnul" constă în soliile Cuvântului lui Dumnezeu, care transmit prezența sfințitoare a neprihănirii lui Hristos. În pilda celor zece fecioare, care este și profeția din Habacuc, capitolul doi, solia Strigătului de la miezul nopții, care este solia neprihănirii lui Hristos, este reprezentată de solia lui Jones și Waggoner în răzvrătirea din 1888.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Domnul, în marea Sa îndurare, a trimis poporului Său un mesaj deosebit de prețios prin presbiterii Waggoner și Jones. Acest mesaj trebuia să aducă mai proeminent înaintea lumii pe Mântuitorul înălțat, jertfa pentru păcatele întregii lumi. El prezenta îndreptățirea prin credință în Garantul; îi invita pe oameni să primească neprihănirea lui Hristos, care se manifestă în ascultarea de toate poruncile lui Dumnezeu. Mulți Îl pierduseră din vedere pe Isus. Aveau nevoie ca privirile lor să fie îndreptate spre persoana Sa divină, meritele Sale și dragostea Sa neschimbătoare pentru familia omenească. Toată puterea I-a fost dată în mâinile Sale, pentru ca El să poată împărți daruri bogate oamenilor, împărtășind neprețuitul dar al propriei Sale neprihăniri agentului omenesc neajutorat. Acesta este mesajul pe care Dumnezeu a poruncit să fie dat lumii. Aceasta este solia celui de-al treilea înger, care trebuie proclamată cu glas tare și însoțită de revărsarea Duhului Său într-o mare măsură.” Mărturii pentru slujitori, 91.

The message is the message of the latter rain.

Mesajul este mesajul ploii târzii.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Ploaia târzie va cădea asupra poporului lui Dumnezeu. Un înger puternic va coborî din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui." Review and Herald, 21 aprilie 1891.

When the mighty angel descended on September 11, 2001, the latter rain began to sprinkle and the history of the Millerites as represented in the parable of the ten virgins and Habakkuk chapter two began to repeat. It was then that God’s last day people ate the book that was in the angel’s hand, and in so doing were led back to Jeremiah’s old paths, and thus became the watchmen that were to sound the warning trumpet. The trumpet warning was the Laodicean message represented by Isaiah as a loud cry.

Când îngerul cel puternic s-a pogorât la 11 septembrie 2001, ploaia târzie a început să picure, iar istoria milleriților, așa cum este reprezentată în pilda celor zece fecioare și în capitolul doi din Habacuc, a început să se repete. Atunci poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă a mâncat cartea din mâna îngerului și, făcând astfel, a fost călăuzit înapoi la căile cele vechi despre care vorbește Ieremia, devenind astfel străjerii care trebuiau să sune trâmbița de avertizare. Avertizarea trâmbiței era solia laodiceană, reprezentată de Isaia ca un strigăt puternic.

> Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins. Isaiah 58:1.

> Strigă în gura mare, nu te opri; înalță-ți glasul ca o trâmbiță și arată poporului Meu călcarea lui de lege și casei lui Iacov păcatele ei. Isaia 58:1.

The reform movement of the first and the third angels begin at a “time of the end.” At that point there is an “increase of knowledge” which will test the generation then living, but only after the knowledge is published as a formalized message. Thereafter the formalized message is “empowered”, and the empowerment is marked by the descent of an angel. The descent of the angel identifies Habakkuk’s debate and two classes begin to identify a message that is either the true or the counterfeit message of the latter rain. The faithful then become God’s watchmen who begin to blow a warning trumpet message.

Mișcarea de reformă a primului și a celui de-al treilea înger începe la „timpul sfârșitului”. În acel moment are loc o „sporire a cunoștinței” care va pune la încercare generația atunci în viață, dar numai după ce această cunoștință este publicată sub forma unui mesaj formalizat. Ulterior, mesajul formalizat este „împuternicit”, iar împuternicirea este marcată de coborârea unui înger. Coborârea îngerului identifică dezbaterea lui Habacuc, iar două clase încep să identifice un mesaj care este fie mesajul adevărat, fie cel contrafăcut al ploii târzii. Cei credincioși devin atunci străjerii lui Dumnezeu, care încep să sune din trâmbiță un mesaj de avertizare.

The true trumpet message is based upon the light represented upon Habakkuk’s two tables. It is the warning to Laodicea, and the warning that identifies the sins of God’s people. The debate escalates until the first disappointment, when the one class becomes the “assembly of mockers,” and the true watchmen are called to return to the zeal for the message they formerly manifested before the disappointment. As the watchmen returned, they recognized that they were in the “tarrying time”, and that the message that had failed, was actually going to be fulfilled, but in God’s order. That message was developed over a brief period of time (but a period of time nonetheless), and when the message arrives it is represented as the message of “the Midnight Cry”, which is simply an increase of the message that began to be empowered when the angel descended.

Adevăratul mesaj al trâmbiței este întemeiat pe lumina reprezentată pe cele două table ale lui Habacuc. El este avertizarea adresată Laodiceei și avertizarea care identifică păcatele poporului lui Dumnezeu. Controversa se amplifică până la prima dezamăgire, când una dintre clase devine «adunarea batjocoritorilor», iar străjerii adevărați sunt chemați să revină la râvna față de mesaj pe care o manifestaseră odinioară înainte de dezamăgire. Pe măsură ce străjerii s-au întors, au recunoscut că se aflau în «timpul zăbovirii» și că mesajul care eșuase urma, de fapt, să se împlinească, însă în rânduiala lui Dumnezeu. Acel mesaj a fost dezvoltat pe parcursul unei perioade scurte de timp (dar totuși o perioadă de timp), iar când mesajul sosește, el este prezentat drept mesajul «Strigătului de la miezul nopții», care este pur și simplu o intensificare a mesajului care a început să capete putere când a coborât îngerul.

At the arrival of the message, a separation between those who had accepted the position of watchmen at the descent of the angel, and those who refused was fully accomplished. That separation identifies the point where the seal is impressed upon the one hundred and forty-four thousand, in advance of the outpouring of the latter rain without the “measuring” that was placed upon the latter rain that began when the angel descended.

La sosirea soliei, o separare între cei care acceptaseră postul de strajă la pogorârea îngerului și cei care refuzaseră a fost pe deplin înfăptuită. Acea separare identifică punctul în care pecetea se imprimă asupra celor o sută patruzeci și patru de mii, înaintea revărsării ploii târzii, fără „măsurarea” care s-a aplicat ploii târzii ce a început la pogorârea îngerului.

The history of the Millerites is an illustration of the latter rain during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In that history the debate of Habakkuk was based upon a true and a false latter rain message. Paul identifies one class as those that have a love of the truth, and the other class as those who receive strong delusion for they do not have a love of the truth, and because they have believed a “lie.”

Istoria milleriților este o ilustrare a ploii târzii în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. În acea istorie, dezbaterea lui Habacuc era întemeiată pe un mesaj adevărat al ploii târzii și pe unul fals. Pavel identifică o clasă drept aceia care au dragoste de adevăr, iar pe cealaltă clasă drept aceia care primesc o puternică amăgire, căci nu au dragoste de adevăr și pentru că au crezut o „minciună”.

The Millerite movement represents a development of truth that increases in knowledge and power from “the time of the end,” all the way through until the outpouring of the Holy Spirit at the Midnight Cry. The Millerite movement identified certain specific waymarks that are paralleled, such as a “time of the end,” a “formalizing” of the message represented by the “increase of knowledge”, an “empowerment” of the message that is marked by an angel descending, a “first disappointment” that introduces the parable of the ten virgins, an outpouring of the Holy Spirit represented as “the Midnight Cry”, and then a final “second disappointment”, where a dispensational door is “closed” and another dispensational door is “opened”.

Mișcarea millerită reprezintă o dezvoltare a adevărului care sporește în cunoaștere și putere începând cu „timpul sfârșitului” și până la revărsarea Duhului Sfânt la „Strigarea de la miezul nopții”. Mișcarea millerită a identificat anumite repere specifice care se află în paralel, precum un „timp al sfârșitului”, o „formalizare” a soliei reprezentată de „sporirea cunoștinței”, o „investire cu putere” a soliei marcată de coborârea unui înger, o „primă dezamăgire” care introduce pilda celor zece fecioare, o revărsare a Duhului Sfânt reprezentată ca „Strigarea de la miezul nopții”, iar apoi o „a doua dezamăgire” finală, în care o ușă dispensațională este „închisă” și o altă ușă dispensațională este „deschisă”.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 804.

> Dumnezeu a dat soliilor din Apocalipsa 14 locul lor în linia profetică, iar lucrarea lor nu trebuie să înceteze până la încheierea istoriei acestui pământ. Soliile primului și ale celui de-al doilea înger constituie încă adevăr pentru vremea aceasta și trebuie să meargă în paralel cu cea care urmează. Al treilea înger își proclamă avertismentul cu glas tare. „După aceste lucruri”, a zis Ioan, „am văzut un alt înger pogorându-se din cer, având mare putere, și pământul a fost luminat de slava lui.” În această iluminare, lumina tuturor celor trei solii se îmbină. Materialele din 1888, 804.

The Millerite movement, which typifies the movements of the one hundred and forty-four thousand, was bound up in the prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. “The time of the end,” arrived at the conclusion of “seven times” of God’s indignation against the northern kingdom of Israel. The formalization of Miller’s message in 1831, arrived two hundred and twenty years after the production of the King James Bible.

Mișcarea milerită, care prefigurează mișcările celor o sută patruzeci și patru de mii, a fost strâns legată de profețiile celor două mii trei sute de ani și ale celor două mii cinci sute douăzeci de ani din Daniel, capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. „Vremea sfârșitului” a sosit la încheierea celor „șapte vremi” ale mâniei lui Dumnezeu împotriva regatului de nord al lui Israel. Formalizarea mesajului lui Miller, în 1831, a survenit la două sute douăzeci de ani după publicarea Bibliei King James.

> “Mr. Miller, like those moved out by this message in other countries, first thought to fulfil his commission by writing and publishing in the public journals and in pamphlets. He first published his views in the Vermont Telegraph, a Baptist paper, printed in Brandon, Vt. This was in the year 1831.” John Loughborough, The Great Second Advent Movement, 120.

> Domnul Miller, asemenea celor mișcați de acest mesaj în alte țări, a socotit mai întâi să-și împlinească însărcinarea scriind și publicând în periodicele publice și în broșuri. Și-a publicat pentru prima dată opiniile în Vermont Telegraph, o publicație baptistă, tipărită la Brandon, Vt. Aceasta a fost în anul 1831. John Loughborough, Marea Mișcare a Celui de-al Doilea Advent, 120.

The movement of the third angel’s “time of the end,” arrived in 1989, at the conclusion of one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863. “One hundred and twenty-six” is a symbol of the “seven times.” Both movements began with a fulfillment of the “seven times.”

Mișcarea din „timpul sfârșitului” a celui de-al treilea înger a sosit în 1989, la încheierea a o sută douăzeci și șase de ani de la răzvrătirea din 1863. „O sută douăzeci și șase” este un simbol al „celor șapte vremi”. Ambele mișcări au început cu o împlinire a „celor șapte vremi”.

The message of the movement of the third angel was formalized in 1996, with the production of a series of articles titled, The Time of the End, that had been published in a magazine called, Our Firm Foundation. Those articles were published two hundred and twenty years after the Declaration of Independence in 1776. The message of both movements was formalized two hundred and twenty years after a history that was directly linked to the message that arrived at the end of the two hundred and twenty years.

Solia mișcării celui de-al treilea înger a fost formalizată în 1996, prin elaborarea unei serii de articole, intitulată The Time of the End, care au fost publicate într-o revistă numită Our Firm Foundation. Acele articole au fost publicate la două sute douăzeci de ani după Declarația de Independență din 1776. Solia ambelor mișcări a fost formalizată la două sute douăzeci de ani după o istorie care era legată în mod direct de solia care a sosit la sfârșitul celor două sute douăzeci de ani.

The number “two hundred and twenty” represents the connection (a link) between the “seven times,” of God’s indignation against the southern kingdom of Judah that began in 677 BC, and the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen, in 457 BC. The number two hundred and twenty links the two prophecies together, and the two prophecies were presented together in the foundational verses of Adventism, which is Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. In those verses Christ introduced himself prophetically as “that certain saint,” which is the translation from the Hebrew word “Palmoni,” which means the “Wonderful Numberer”.

Numărul „două sute douăzeci” reprezintă legătura (o verigă) dintre „cele șapte vremuri” ale indignării lui Dumnezeu împotriva regatului de sud al lui Iuda, care au început în 677 î.Hr., și începutul celor două mii trei sute de ani din Daniel capitolul opt, versetul paisprezece, în 457 î.Hr. Numărul două sute douăzeci leagă cele două profeții între ele, iar cele două profeții au fost prezentate împreună în versetele fundamentale ale Adventismului, și anume Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. În acele versete, Hristos S-a prezentat profetic drept „acel anumit sfânt”, care este traducerea termenului ebraic „Palmoni”, care înseamnă „Numărătorul Minunat”.

The Wonderful Numberer introduces the two visions that represent the two lines of prophecy, in the very two verses, that Sister White identifies as the central pillar of Adventism. The starting point is joined by the symbolic link of two hundred and twenty years to when they are fulfilled in 1844. Habakkuk chapter two concludes with verse twenty, thus marking the number “two hundred and twenty” with a different expression by the Wonderful Numberer, for the verse identifies a primary characteristic of the antitypical Day of Atonement that began at that date.

Minunatul Numărător introduce cele două viziuni care reprezintă cele două linii ale profeției, chiar în acele două versete pe care Sora White le identifică drept stâlpul central al Adventismului. Punctul de pornire este legat, prin veriga simbolică a două sute douăzeci de ani, de momentul în care ele se împlinesc în 1844. Capitolul doi din Habacuc se încheie cu versetul douăzeci, marcând astfel numărul „două sute douăzeci” printr-o altă exprimare din partea Minunatului Numărător, căci versetul identifică o caracteristică principală a Zilei Ispășirii antitipice care a început la acea dată.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Dar Domnul este în templul Său cel sfânt: tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

The two prophetic periods that represent the central pillar of Adventism, which were introduced directly by the Wonderful Numberer are linked together by two hundred and twenty years, and Jesus (the Wonderful Numberer), who always identifies the end of a thing with the beginning of a thing, marked their ending in October 22, 1844, with the number two hundred and twenty.

Cele două perioade profetice, care reprezintă stâlpul central al Adventismului și care au fost introduse în mod direct de către Minunatul Numărător, sunt legate între ele prin două sute douăzeci de ani, iar Isus (Minunatul Numărător), care întotdeauna identifică sfârșitul unui lucru cu începutul lui, le-a marcat sfârșitul la 22 octombrie 1844, prin numărul două sute douăzeci.

The movement of the first angel, as with the movement of the third angel, began at a “time of the end” (1798 and 1989 respectively), where the “seven times,” of Leviticus twenty-six is identified. The next waymark in both histories is marked with a conclusion of two hundred and twenty years, also a prophetic characteristic of the “seven times,” for the starting points of the two visions (chazon and mareh), represent a period of two hundred and twenty years that links them together.

Mișcarea primului înger, la fel ca mișcarea celui de-al treilea înger, a început la un „timp al sfârșitului” (1798 și, respectiv, 1989), unde este identificată perioada „celor șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Următorul reper în ambele istorii este marcat de încheierea a două sute douăzeci de ani, caracteristică profetică a „celor șapte vremi”, căci între punctele de plecare ale celor două vedenii (chazon și mareh) se întinde o perioadă de două sute douăzeci de ani care le leagă între ele.

The production of the King James Bible in 1611, the formalization of Miller’s message as published in the Vermont Telegraph newspaper, the production of the Declaration of Independence, and the publishing of The Time of the End in the Our Firm Foundation magazine, were all publications. The beginning and ending of both two hundred and twenty-year periods represent a publication as the historical waymark. The number “two hundred and twenty” is a symbol of a prophetic link, and all four publications are linked by being publications, and also by the message represented as the “increase of knowledge” in their respective histories.

Publicarea versiunii King James a Bibliei în 1611, formalizarea mesajului lui Miller, așa cum a fost consemnată prin publicarea în ziarul Vermont Telegraph, publicarea Declarației de Independență și publicarea lucrării The Time of the End în revista Our Firm Foundation au fost toate publicații. Începutul și sfârșitul ambelor perioade de două sute douăzeci de ani sunt marcate, ca repere istorice, de câte o publicație. Numărul „două sute douăzeci” este un simbol al unei legături profetice, iar toate cele patru publicații sunt legate atât prin faptul că sunt publicații, cât și prin mesajul reprezentat ca „sporirea cunoștinței” în istoriile lor respective.

The Bible in 1611, represents the communication of the gospel from the heavenly courts to mankind. Miller’s message was set within the context of time prophecies, and the two sacred charts of Habakkuk make it easily recognized that Miller’s message was illustrated graphically by lines of history. “Vermont” means “a green mountain”, and according to inspiration “green” is a symbol of faith.

Biblia din 1611 reprezintă comunicarea Evangheliei din curțile cerești către omenire. Mesajul lui Miller a fost încadrat în contextul profețiilor de timp, iar cele două diagrame sacre ale lui Habacuc fac lesne de recunoscut că mesajul lui Miller a fost ilustrat grafic prin linii ale istoriei. "Vermont" înseamnă "un munte verde", iar potrivit inspirației "verde" este un simbol al credinței.

> “This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Christian Experience and Teachings, 28.

> Acest vis mi-a dat nădejde. Șnurul verde a reprezentat, în mintea mea, credința, iar frumusețea și simplitatea încrederii în Dumnezeu au început să răsară în sufletul meu. Experiență și învățături creștine, 28.

Miller’s message was formalized and delivered from the faithful church, for a “mountain” in the last days is a “church”.

Mesajul lui Miller a fost formalizat și transmis din partea bisericii credincioase, căci un „munte” în zilele de pe urmă este o „biserică”.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> Și va fi în zilele de pe urmă că muntele casei Domnului va fi întemeiat ca vârful munților și se va înălța mai presus de dealuri; și toate neamurile se vor revărsa către el. Și multe popoare vor merge și vor zice: Veniți, și haidem să ne suim la muntele Domnului, la casa Dumnezeului lui Iacov, ca să ne învețe căile Sale și să umblăm pe cărările Sale; căci din Sion va ieși legea, și din Ierusalim cuvântul Domnului. Isaia 2:2, 3.

The formalized testing message of Miller came from the faithful church, and the publication called The Telegraph, represents a message from heaven as did the King James Bible, for the word “telegraph”, which is created from two Greek words, is a message from far off. The first word (tele) means “distant or far off,” and the second word (grapho), “to write or record.” Together they mean “to write or transmit at a distance.” In 1611, God, through the production of the King James Bible transmitted His message from heaven, and at the end of two hundred and twenty years, Miller’s message, as first formalized in 1831 in the Vermont Telegraph, also transmitted God’s message from heaven. That message was the “increase of knowledge” that was opened at “the time of the end” in 1798, which then produced a three-step testing process for that generation. That history typified the history of Future for America.

Mesajul de testare formalizat al lui Miller a venit din partea bisericii credincioase, iar publicația numită The Telegraph reprezintă un mesaj din cer, la fel ca Biblia King James, căci cuvântul "telegraph", alcătuit din două cuvinte grecești, înseamnă un mesaj de departe. Primul cuvânt (tele) înseamnă "îndepărtat" sau "departe", iar al doilea (grapho), "a scrie sau a consemna". Împreună ele înseamnă "a scrie sau a transmite la distanță". În 1611, Dumnezeu, prin apariția Bibliei King James, și-a transmis mesajul din cer, iar la sfârșitul a două sute douăzeci de ani, mesajul lui Miller, așa cum a fost pentru prima dată formalizat în 1831 în Vermont Telegraph, a transmis de asemenea mesajul lui Dumnezeu din cer. Acel mesaj a fost "creșterea cunoștinței", care s-a deschis la "timpul sfârșitului" în 1798, ceea ce a produs apoi un proces de testare în trei etape pentru acea generație. Acea istorie a prefigurat istoria Future for America.

The Declaration of Independence in 1776, represents the beginning of the earth beast of Revelation thirteen. It represents the beginning of the United States, and in so doing identifies the restriction of independence at the end of the United States. The message of Future for America (as the name suggests), identifies the ending that is typified in the beginning with the publication of the Declaration of Independence. Two hundred and twenty years later in 1996, the ministry that had produced The Time of the End magazine, received the legal entity that had previously been named, Future for America. That year, The Time of the End magazine, that was made up of articles that had been run in the publication called Our Firm Foundation, was published.

Declarația de Independență din 1776 reprezintă începutul fiarei pământului din Apocalipsa treisprezece. Ea reprezintă începutul Statelor Unite și, procedând astfel, identifică restrângerea independenței la sfârșitul Statelor Unite. Mesajul Future for America (după cum sugerează și numele) identifică finalul care este tipificat în început, prin publicarea Declarației de Independență. Două sute douăzeci de ani mai târziu, în 1996, lucrarea care produsese revista The Time of the End a primit entitatea juridică ce fusese numită anterior Future for America. În acel an, revista The Time of the End, alcătuită din articole care fuseseră publicate în publicația numită Our Firm Foundation, a apărut.

The name of the ministry Future for America, addresses the history of the Declaration of Independence, for that publication marked the beginning of the United States, and Jesus always illustrates the end with the beginning. The title of the publication being The Time of the End, addresses both “the time of the end” in 1989, but also the end of probationary time when Michael stands up. The formalized message in the publication (Daniel eleven, verse forty through forty-five), was unsealed with the collapse of the Soviet Union in 1989 (the time of the end), and the verses that were unsealed present a sequence of history that moves forward from 1989 until verse one of chapter twelve, identifies Michael standing up, and human probation closing.

Denumirea misiunii Future for America face trimitere la istoria Declarației de Independență, căci acea publicație a marcat începutul Statelor Unite, iar Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început. Titlul publicației, Timpul sfârșitului, abordează atât „timpul sfârșitului” din 1989, cât și sfârșitul timpului de probă, când Mihail Se ridică. Mesajul formalizat din publicație (Daniel unsprezece, de la versetul patruzeci la patruzeci și cinci) a fost desigilat odată cu prăbușirea Uniunii Sovietice în 1989 (timpul sfârșitului), iar versetele care au fost desigilate prezintă o succesiune istorică ce înaintează de la 1989 până la versetul întâi al capitolului doisprezece, care Îl identifică pe Mihail ridicându-Se și închiderea timpului de probă a omenirii.

From the publication of Declaration of Independence, in 1776, unto the publication of The Time of the End magazine, equates to two hundred and twenty years, and the beginning and ending are addressing the same prophetic subjects. The publication of The Time of the End, was compiled with the chapters which had first being published as articles in the publication Our Firm Foundation, and represents the prophetic truth that without holding to the foundational truths of the Millerite movement (which is “our firm foundation”), it is impossible to understand the “increase of knowledge” at the “time of the end” in 1989.

De la publicarea Declarației de Independență, în 1776, până la apariția revistei The Time of the End, se împlinesc două sute douăzeci de ani, iar începutul și sfârșitul abordează aceleași subiecte profetice. Revista The Time of the End a fost alcătuită din capitole care fuseseră mai întâi publicate ca articole în publicația Our Firm Foundation și reprezintă adevărul profetic potrivit căruia, fără a se ține de adevărurile fundamentale ale mișcării millerite (care constituie „temelia noastră fermă”), este imposibil de înțeles „sporirea cunoștinței” la „timpul sfârșitului” în 1989.

The waymark represented as “the time of the end,” and the waymark representing the “formalizing” of the message in the parallel histories of the first and third angel’s movements both contain the prophetic elements of the “seven times” of Leviticus twenty-six. The next waymark in the parallel histories is the empowerment of the message as marked by the descent of either the angel of Revelation ten, on August 11, 1840, or the angel of Revelation eighteen, on September 11, 2001. The fulfillment of the second woe of Revelation chapter nine, brought the angel of Revelation ten down, and the fulfillment of the third woe of Revelation chapter ten, brought the angel of Revelation chapter eighteen down.

Atât borna reprezentată drept „timpul sfârșitului”, cât și borna care reprezintă „formalizarea” soliei, în istoriile paralele ale mișcărilor primului și ale celui de-al treilea înger, conțin elementele profetice ale „celor șapte vremi” din Levitic douăzeci și șase. Următoarea bornă din istoriile paralele este întărirea soliei, marcată de coborârea fie a îngerului din Apocalipsa zece, la 11 august 1840, fie a îngerului din Apocalipsa optsprezece, la 11 septembrie 2001. Împlinirea celui de-al doilea vai din capitolul nouă al Apocalipsei a adus coborârea îngerului din Apocalipsa zece, iar împlinirea celui de-al treilea vai din capitolul zece al Apocalipsei a adus coborârea îngerului din Apocalipsa optsprezece.

In the parallel histories the latter rain begins to “sprinkle” at the point when the angel descends. At that point the message is “empowered” by the confirmation of the predicted event. For the Millerites it was the cessation of the Ottoman supremacy in fulfillment of the time prophecy of Islam of the second Woe in Revelation chapter nine, verse fifteen. For the movement of the one hundred and forty-four thousand it was the “angering of the nations,” a prophecy of Islam of the third Woe which is in the time of the seventh trumpet in Revelation ten, verse seven, that was fulfilled when the great buildings of New York City were brought down.

În istoriile paralele, ploaia târzie începe să „picure” în momentul în care îngerul coboară. În acel moment solia este „întărită” prin confirmarea evenimentului prevestit. Pentru Milleriți a fost încetarea supremației otomane, în împlinirea profeției de timp despre Islam din al doilea Vai, din Apocalipsa capitolul nouă, versetul cincisprezece. Pentru mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii a fost „mânia neamurilor”, o profeție despre Islam din al treilea Vai, care este în timpul celei de-a șaptea trâmbițe, în Apocalipsa capitolul zece, versetul șapte, și care a fost împlinită când marile clădiri ale orașului New York au fost dărâmate.

Each of the major waymarks of the parallel histories have direct links to the work of the Wonderful Numberer, who places His signature on the relationship of the two visions that represent twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years. The prophetic watchmen who are raised up at the descent of the angel blow a warning trumpet that includes the message to Laodicea, that in 1856, was directly linked to the unsealing of the greater light of the “seven times.” The waymark of Habakkuk’s two tables, represented by the 1843 and the 1850 pioneer charts, which both graphically represent the “seven times,” arrived between the descent of the angel and the “first disappointment” in each parallel history.

Fiecare dintre reperele majore ale istoriilor paralele are legături directe cu lucrarea Minunatului Numărător, care își pune semnătura asupra relației dintre cele două viziuni ce reprezintă două mii trei sute de ani și două mii cinci sute douăzeci de ani. Străjerii profetici, care sunt ridicați la coborârea îngerului, sună dintr-o trâmbiță de avertizare ce include mesajul către Laodicea, care, în 1856, a fost legat în mod direct de desigilarea luminii mai mari a „celor șapte vremi”. Reperul celor două table ale lui Habacuc, reprezentat de diagramele pionierilor din 1843 și 1850, ambele reprezentând grafic „cele șapte vremi”, s-a situat între coborârea îngerului și „prima dezamăgire” din fiecare istorie paralelă.

The waymark of the “tarrying time” is directly linked to the failed prediction of 1843, which was a prediction of the fulfillment of both the twenty-three hundred years, and also the twenty-five hundred and twenty years. The message of the Midnight Cry was the identification of the soon-coming fulfillment of those two periods of prophetic time. The closed dispensational “door” at the last waymark identifies the fulfillment of those two prophetic periods, and marks where the seventh or Jubilee trumpet begins to sound. Every waymark in each history is directly linked to the “seven times,” and the “seven times” represents the thread that ties both histories together, and both histories represent the message of the latter rain.

Reperul „timpului de zăbovire” este legat în mod direct de predicția eșuată din 1843, care era o predicție a împlinirii atât a celor două mii trei sute de ani, cât și a celor două mii cinci sute douăzeci de ani. Mesajul Strigării de la miezul nopții a fost identificarea împlinirii ce avea să vină în curând a acelor două perioade de timp profetic. „Ușa” dispensațională închisă la ultimul reper identifică împlinirea acelor două perioade profetice și marchează locul unde trâmbița a șaptea, sau a Jubileului, începe să sune. Fiecare reper din fiecare istorie este legat în mod direct de „șapte vremi”, iar „șapte vremi” reprezintă firul care leagă împreună ambele istorii, iar ambele istorii reprezintă mesajul ploii târzii.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: . . . He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Pentru cei care se poticnesc de cuvânt, fiind neascultători”, Hristos este o piatră de poticnire. Dar „piatra pe care au lepădat-o zidarii, aceea a fost făcută piatra din capul unghiului.” Ca piatra lepădată, Hristos, în lucrarea Sa pământească, a îndurat nepăsare și abuzuri. El a fost „disprețuit și lepădat de oameni; om al durerii și obișnuit cu suferința: ... a fost disprețuit, și noi nu L-am socotit.” Isaia 53:3. Dar vremea era aproape când avea să fie glorificat. Prin învierea dintre cei morți avea să fie declarat „Fiul lui Dumnezeu cu putere.” Romani 1:4. La a doua Sa venire avea să Se arate ca Domn al cerului și al pământului. Cei care erau acum pe punctul de a-L răstigni aveau să-I recunoască măreția. Înaintea universului, piatra lepădată avea să devină piatra din capul unghiului.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> Și peste „oricine va cădea, îl va zdrobi până la pulbere”. Poporul care L-a respins pe Hristos avea curând să vadă nimicirea cetății și a neamului său. Slava lor avea să fie frântă și împrăștiată ca pulberea înaintea vântului. Și ce anume i-a nimicit pe iudei? A fost Stânca pe care, dacă ar fi zidit, le-ar fi fost siguranță. A fost bunătatea lui Dumnezeu disprețuită, dreptatea respinsă, îndurarea nesocotită. Oamenii s-au pus împotriva lui Dumnezeu, iar tot ceea ce le-ar fi fost mântuire s-a prefăcut în pierzarea lor. Tot ceea ce Dumnezeu a rânduit spre viață au aflat a fi spre moarte. În răstignirea lui Hristos de către iudei era cuprinsă nimicirea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost povara care i-a cufundat în ruină pentru lumea aceasta și pentru cea viitoare. Așa va fi în marea zi de pe urmă, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, piatra de poticnire pentru ei, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Strălucirea feței Sale, care pentru cei drepți este viață, va fi pentru cei răi un foc mistuitor. Din pricina dragostei respinse, a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” The Desire of Ages, 599, 600.

> „Prin multe ilustrații și avertizări repetate, Isus a arătat ce avea să fie urmarea pentru iudei a respingerii Fiului lui Dumnezeu. Prin aceste cuvinte, El Se adresa tuturor celor din orice veac care refuză să‑L primească drept Răscumpărătorul lor. Fiecare avertizare este pentru ei. Templul profanat, fiul neascultător, vierii necredincioși, zidarii disprețuitori își au corespondentul în experiența fiecărui păcătos. Dacă nu se pocăiește, osânda pe care ei au prefigurat‑o va fi a lui.” The Desire of Ages, 599, 600.

Back to Articles