Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-Four

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană - Numărul patruzeci și patru

Number Forty-Four

Numărul patruzeci și patru

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2026

Formats

PDF
Word

In 1844, the doctrine of the seventh-day Sabbath was unsealed and then emphasized to Sister White when she looked into the ark of the covenant. She also recorded that in the last days the doctrine of the incarnation possessed the same heavenly emphasis. The seventh-day Sabbath, represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement began, and the seventh-year Sabbath represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement reaches its conclusion.

În 1844, doctrina Sabatului zilei a șaptea a fost desigilată și apoi i-a fost subliniată Sorei White atunci când a privit în chivotul legământului. Ea a consemnat, de asemenea, că, în zilele de pe urmă, doctrina întrupării are același accent ceresc. Sabatul zilei a șaptea reprezintă lumina specială din chivot atunci când Ziua Ispășirii antitipică a început, iar Sabatul anului al șaptelea reprezintă lumina specială din chivot atunci când Ziua Ispășirii antitipică își atinge încheierea.

The doctrine of the incarnation is typified in the last holy convocation of Leviticus twenty-three; it is the omega to the seventh-day Sabbath, which is the first holy convocation at the beginning of Leviticus twenty-three. That first Sabbath represents God’s creative power and the last Sabbath represents His recreative power. That first Sabbath is represented by the number “23” and the last by the number “252.”

Doctrina întrupării este prefigurată în ultima adunare sfântă din Leviticul 23; aceasta este omega față de Sabatul zilei a șaptea, care este prima adunare sfântă la începutul Leviticului 23. Acel prim Sabat reprezintă puterea creatoare a lui Dumnezeu, iar ultimul Sabat reprezintă puterea Sa re-creatoare. Acel prim Sabat este reprezentat de numărul "23", iar ultimul de numărul "252".

Those two symbols are the bookends of Leviticus twenty-three and they are also the bookends for the Millerite history. 1798 was the fulfillment of the 2,520 years against the northern kingdom of Israel and the 2,300 years was fulfilled October 22, 1844. When Sister White was led into the sanctuary and gazed upon the Ten Commandments, she was typifying God’s latter-day people who follow Christ into the Most Holy Place when He is finishing His work of at-one-ment. The temple test is the test of following the Lamb whithersoever He goeth.

Acele două simboluri sunt bornele care încadrează Leviticul douăzeci și trei și sunt, de asemenea, bornele istoriei millerite. 1798 a fost împlinirea celor 2.520 de ani împotriva regatului de nord al lui Israel, iar cei 2.300 de ani s-au împlinit la 22 octombrie 1844. Când Sora White a fost condusă în sanctuar și a contemplat Cele Zece Porunci, ea tipifica poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, care Îl urmează pe Hristos în Sfânta Sfintelor, în timp ce El Își încheie lucrarea de ispășire. Testul templului este testul de a-L urma pe Miel oriunde ar merge El.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Aceștia sunt cei care nu s-au întinat cu femei; căci sunt feciorelnici. Aceștia sunt cei care urmează Mielului oriunde merge El. Aceștia au fost răscumpărați dintre oameni, fiind pârga pentru Dumnezeu și pentru Miel. Apocalipsa 14:4.

Sister White, as a prophet was illustrating the faithful at the beginning who entered the Most Holy Place by faith, and in so doing she was providing an example of the faithful at the end who enter by faith into the Most Holy Place and then gaze into the ark. What they see illuminated there is the doctrine of the incarnation, the finishing of the at-one-ment. They see the two covering cherubs representing the two Sabbaths of creation and re-creation. They see the 252 on one side of the ark and the 23 on the other and recognize that in agreement with creation and re-creation; 23 represents the marriage of Divinity with humanity, and they see 252 as the symbol of a human’s transformation into a human that is combined with Divinity.

Sora White, în calitate de profet, îi ilustra pe credincioșii de la început care au intrat prin credință în Sfânta Sfintelor și, făcând astfel, oferea un exemplu al credincioșilor de la sfârșit care intră prin credință în Sfânta Sfintelor și apoi privesc în chivot. Ceea ce văd acolo, luminat, este doctrina întrupării, desăvârșirea at-one-ment-ului. Ei văd cei doi heruvimi acoperitori reprezentând cei doi Sabate ai creației și ai re-creației. Ei văd 252 pe o parte a chivotului și 23 pe cealaltă și recunosc că, în acord cu creația și re-creația, 23 reprezintă căsătoria Divinității cu omenirea, iar 252 îl văd ca simbol al transformării unui om într-un om unit cu Divinitatea.

The mercy seat was not to be removed, so for Sister White to look inside was a special revelation, and prophetically the illustration is more for the latter days, than the days in which she lived. By beholding we are changed. The temple test is Christ leading His virgin people into His temple, step by step. Prophetic truths represent the steps along the path that is lightened by the message of the Midnight Cry.

Scaunul îndurării nu trebuia să fie îndepărtat; așadar, faptul că Sora White a privit în interior a fost o descoperire specială, iar, în sens profetic, ilustrația privește mai mult zilele de pe urmă decât zilele în care ea a trăit. Privind, suntem schimbați. Testul templului constă în faptul că Hristos Își conduce poporul Său feciorelnic în templul Său, pas cu pas. Adevărurile profetice reprezintă pașii de-a lungul căii care este luminată de mesajul Strigătului de la miezul nopții.

The Millerite temple of forty-six years is a step.

Templul millerit de patruzeci și șase de ani este un pas.

The human temple of “23,” (male and female, He created them) is a step.

Templul omenesc al „23”, (bărbat și femeie, El i-a creat) este un pas.

Christ raising His temple in three days is a step.

Ridicarea de către Hristos a templului Său în trei zile este un pas.

The storehouse is the temple of Malachi.

Vistieria este templul lui Maleahi.

Nehemiah cleansed the storehouse from the profanation of Tobiah.

Neemia a curățit cămara de profanarea lui Tobia.

That temple was where the high priest Hilkiah discovered the writings of Moses during the revival of king Josiah.

Acel templu a fost locul în care marele preot Hilchia a descoperit scrierile lui Moise în timpul trezirii din vremea regelui Iosia.

The temple Nehemiah cleansed from profanation is the same temple Christ twice cleansed from it’s “sacrilegious profanation” as Sister White states.

Templul pe care Neemia l-a curățit de pângărire este același templu pe care Hristos l-a curățit de două ori de „pângărirea sacrilegă”, după cum afirmă Sora White.

The casket of Miller’s dream was a step.

Sicriul visului lui Miller era o treaptă.

Once Christ has led His faithful in the Most Holy Place, He leads them, as represented by Sister White to the ark, raises the mercy seat and allows them to look inside. When they look inside they see both the doctrine of the incarnation and the seventh-day Sabbath is invested with a soft halo. Line upon line those who recognize the doctrines that are “invested with a soft radiance” align with Sister White entering the Most Holy Place by faith and looking into the ark.

Odată ce Hristos i-a condus pe credincioșii Săi în Locul Preasfânt, El îi conduce, după cum este reprezentat de Sora White, la chivot, ridică capacul ispășirii și le îngăduie să privească înăuntru. Când privesc înăuntru, ei văd că atât doctrina întrupării, cât și Sabatul zilei a șaptea sunt învăluite de o aureolă blândă. Rând după rând, cei care recunosc doctrinele care sunt „învăluite de o strălucire blândă” se alătură Sorei White, intrând prin credință în Locul Preasfânt și privind în chivot.

The ancient prophets spoke more specifically for the latter days than the days in which they lived. When those ancient prophets themselves become part of the testimony, they represent God’s people in the latter days, and God’s people in the latter days are the one hundred and forty-four thousand. Sister White is perhaps the most important ancient prophet, for all her illustrations represent the alpha history of the omega history of the one hundred and forty-four thousand. All the prophets illustrate the remnant, but Sister White also represents a beginning history that is fulfilled in the ending history—to the very letter.

Profeții din vechime au vorbit mai precis despre zilele din urmă decât despre zilele în care au trăit. Când acei profeți din vechime devin ei înșiși parte a mărturiei, ei reprezintă poporul lui Dumnezeu din zilele din urmă, iar poporul lui Dumnezeu din zilele din urmă este alcătuit din cei o sută patruzeci și patru de mii. Sora White este, poate, cel mai important profet din vechime, căci toate ilustrațiile ei reprezintă istoria alfa a istoriei omega a celor o sută patruzeci și patru de mii. Toți profeții ilustrează rămășița, dar Sora White reprezintă, de asemenea, o istorie de început care se împlinește în istoria de încheiere, ad litteram.

In the alpha foundational history, Sister White in vision, is taken into the Most Holy Place of the heavenly sanctuary. Once there, the mercy seat upon the ark of the covenant, a seat that was not to be removed, was raised so that Sister White could gaze inside where she saw the Ten Commandments.

În istoria fundamentală Alfa, Sora White, într-o viziune, este dusă în Locul Preasfânt al sanctuarului ceresc. Ajunsă acolo, capacul ispășirii de pe chivotul legământului, un capac care nu trebuia să fie îndepărtat, a fost ridicat, pentru ca Sora White să poată privi înăuntru, unde a văzut Cele Zece Porunci.

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> În Sfânta Sfintelor am văzut un chivot; pe partea de sus și pe laturile lui era aurul cel mai curat. La fiecare capăt al chivotului era un heruvim minunat, cu aripile întinse deasupra lui. Fețele lor erau întoarse una către cealaltă și priveau în jos. Între îngeri era o cădelniță de aur. Deasupra chivotului, acolo unde stăteau îngerii, era o slavă de o strălucire nespusă, care apărea ca un tron unde locuia Dumnezeu. Isus stătea lângă chivot; și, pe măsură ce rugăciunile sfinților se înălțau la El, tămâia din cădelniță fumega, iar El înălța rugăciunile lor, împreună cu fumul tămâiei, către Tatăl Său. În chivot era vasul de aur cu mană, toiagul lui Aaron care înmugurise și tablele de piatră care se închideau ca o carte. Isus le-a deschis și am văzut Cele Zece Porunci scrise pe ele cu degetul lui Dumnezeu. Pe o tablă erau patru, iar pe cealaltă șase. Cele patru de pe prima tablă străluceau mai puternic decât celelalte șase. Dar a patra, porunca Sabatului, strălucea peste toate; căci Sabatul a fost pus deoparte ca să fie păzit spre cinstirea Numelui sfânt al lui Dumnezeu. Sabatul sfânt arăta glorios - un halou de slavă îl înconjura. Am văzut că porunca Sabatului nu a fost țintuită pe cruce. Dacă ar fi fost, ar fi fost și celelalte nouă porunci; și am avea libertatea de a le încălca pe toate, la fel ca și pe a patra. Am văzut că Dumnezeu nu a schimbat Sabatul, căci El nu Se schimbă niciodată. Dar papa l-a schimbat de la a șaptea la prima zi a săptămânii; căci el avea să schimbe vremurile și legea. Scrieri timpurii, 32.

The doctrine of the seventh-day Sabbath was the alpha doctrine of the foundational history of the Millerite movement that began as the Philadelphian Millerite movement, then transformed unto the Laodicean Millerite movement in 1856, and then unto the Laodicean Seventh-day Adventist Church in 1863. Sister White also identifies the omega doctrine in the history of the latter days, when the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand transforms into the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. The alpha and omega lights are represented by the doctrine of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

Doctrina Sabatului zilei a șaptea a fost doctrina alfa a istoriei fundamentale a mișcării millerite, care a început ca mișcarea millerită filadelfiană, apoi, în 1856, s-a transformat în mișcarea millerită laodiceană, iar în 1863, în Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană. Sora White identifică, de asemenea, doctrina omega în istoria zilelor de pe urmă, când mișcarea laodiceană a celor o sută patruzeci și patru de mii se transformă în mișcarea filadelfiană a celor o sută patruzeci și patru de mii. Luminile alfa și omega sunt reprezentate de doctrina Sabatului zilei a șaptea și de doctrina întrupării.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> Cei care au părtășie cu Dumnezeu umblă în lumina Soarelui Neprihănirii. Ei nu Îl dezonorează pe Răscumpărătorul lor stricându-și calea înaintea lui Dumnezeu. Lumina cerească strălucește peste ei. Pe măsură ce se apropie de încheierea istoriei acestui pământ, cunoștința lor despre Hristos și despre profețiile privitoare la El sporește mult. Au o valoare infinită în ochii lui Dumnezeu; căci sunt în unire cu Fiul Său. Pentru ei, Cuvântul lui Dumnezeu este de o frumusețe și o încântare neasemuite. Îi recunosc importanța. Adevărul li se descoperă. Doctrina întrupării este învăluită într-o blândă strălucire. Văd că Scriptura este cheia care deschide toate tainele și dezleagă toate dificultățile. Cei care nu au fost dispuși să primească lumina și să umble în lumină nu vor putea înțelege taina evlaviei, iar cei care nu au ezitat să-și ia crucea și să-L urmeze pe Isus vor vedea lumină în lumina lui Dumnezeu. The Southern Watchman, 4 aprilie 1905.

The “doctrine of the incarnation” is also called the “mystery of godliness.”

„Doctrina întrupării” este numită și „taina evlaviei”.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> Și, fără îndoială, mare este taina evlaviei: Dumnezeu S-a arătat în trup, a fost îndreptățit în Duhul, a fost văzut de îngeri, a fost propovăduit printre neamuri, a fost crezut în lume, a fost înălțat în slavă. 1 Timotei 3:16.

The “mystery” is hidden until the final generation, when the faithful see that the doctrine of the incarnation is the omega of the seventh-day Sabbath.

„Taina” este ascunsă până la ultima generație, când credincioșii văd că doctrina întrupării este omega Sabatului zilei a șaptea.

> Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory. Colossians 1:26, 27.

> Chiar taina care a fost ascunsă din veacuri și din generații, dar acum a fost descoperită sfinților Săi: cărora Dumnezeu a voit să le facă cunoscut care este bogăția slavei acestei taine între Neamuri; care este Hristos în voi, nădejdea slavei. Coloseni 1:26, 27.

It is fitting that it is Colossians 1:26 that speaks of a “mystery” that “hath been hid,” but that mystery is “made manifest” in the latter days. Prophetic light is made manifest when prophecy is unsealed, as represented in Daniel twelve where at the end of 1,260 days, at the time of the end a prophecy is unsealed. The prophecy that has been hid for generations is unsealed, and the prophecy is the truth which when unsealed is the “glory” that is made known unto the Gentiles at the Sunday law. That mystery is Christ in you the hope of glory, which is accomplished in the days of the sounding of the seventh trumpet.

Este potrivit că tocmai Coloseni 1:26 vorbește despre o „taină” care „a fost ascunsă”, dar acea taină este „făcută cunoscută” în zilele de pe urmă. Lumina profetică este făcută cunoscută atunci când profeția este despecetluită, așa cum este reprezentat în Daniel doisprezece, unde, la sfârșitul celor 1.260 de zile, la vremea sfârșitului, o profeție este despecetluită. Profeția care a fost ascunsă de-a lungul generațiilor este despecetluită, iar profeția este adevărul care, atunci când este despecetluit, este „slava” care este făcută cunoscută Neamurilor la legea duminicală. Acea taină este Hristos în voi, nădejdea slavei, care se împlinește în zilele sunării trâmbiței a șaptea.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Dar în zilele când se va auzi glasul îngerului al șaptelea, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit El robilor Săi, prorocilor. Apocalipsa 10:7.

It is only fitting that the voice of the seventh angel began to sound on the tenth day of the seventh month as represented in Revelation 10:7. The seventh angel is also represented as the third woe, and the first two woes were Islam, thus providing two witnesses that the third woe is Islam. The mystery of God is finished when the trumpet of Islam is blowing.

Se cuvine ca glasul celui de-al șaptelea înger să fi început să răsune în ziua a zecea a lunii a șaptea, așa cum este înfățișat în Apocalipsa 10:7. Cel de-al șaptelea înger este, de asemenea, înfățișat drept al treilea vai, iar primele două vaiuri au fost Islamul, oferind astfel doi martori că al treilea vai este Islamul. Taina lui Dumnezeu se încheie atunci când răsună trâmbița Islamului.

In the history of the seventh trumpet the doctrine of the incarnation, which is the mystery of Christ in you, or the combination of Divinity with humanity, as represented by Christ when He took upon Himself human flesh; the candidates to be among the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they have the necessary oil and faith to enter into the Most Holy Place. If they hesitate darkness falls upon them, if they follow the Lamb withersoever He goeth, they will be led to look into the ark. In the ark they will find the doctrines of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

În istoria trâmbiței a șaptea se află doctrina întrupării, care este taina lui Hristos în voi, sau îmbinarea Dumnezeirii cu umanitatea, așa cum a fost reprezentată de Hristos când Și-a luat asupra Sa trup omenesc; candidații pentru a fi numărați între cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi puși la probă pentru a se vedea dacă au untdelemnul și credința necesare pentru a intra în Locul Preasfânt. Dacă ezită, va cădea întunericul peste ei; iar dacă urmează Mielul oriunde merge El, vor fi călăuziți să privească în chivot. În chivot vor găsi doctrinele Sabatului zilei a șaptea și doctrina întrupării.

As significant as these two doctrines are, what I am focusing on is not the alpha and omega lights, but that the prophetess illustrated God’s people entering into the heavenly sanctuary and looking into the ark of the covenant. There must be a point in the history of the one hundred and forty-four thousand, during the latter days, where the one hundred and forty-four thousand are taken into the Most Holy Place to gaze upon the opened ark.

Oricât de semnificative ar fi aceste două doctrine, accentul meu nu cade pe luminile alfa și omega, ci pe faptul că profetesa a ilustrat cum poporul lui Dumnezeu intră în sanctuarul ceresc și privește în chivotul legământului. Trebuie să existe un moment, în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, în zilele de pe urmă, când cei o sută patruzeci și patru de mii sunt duși în Sfânta Sfintelor pentru a contempla chivotul deschis.

If you possess the faith to believe the prophets illustrate God’s people in the latter days, along with the faith that Sister White was as much inspired, in every way, as every other prophet in the Bible—then the application I just set forth must be accepted as true. The one hundred and forty-four thousand must follow Christ, by faith into the Most Holy Place, as Sister White says the faithful did on October 22, 1844. There were then two classes manifested, those who refused to enter in by faith, and those who entered in.

Dacă aveți credința că profeții ilustrează poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, precum și credința că sora White a fost la fel de inspirată, în orice privință, ca oricare alt profet din Biblie, atunci aplicarea pe care tocmai am expus-o trebuie acceptată ca adevărată. Cei o sută patruzeci și patru de mii trebuie să-L urmeze pe Hristos, prin credință, în Sfânta Sfintelor, așa cum spune sora White că au făcut credincioșii la 22 octombrie 1844. Atunci s-au vădit două clase: cei care au refuzat să intre prin credință și cei care au intrat.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rendering of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> Mi-a fost îndreptată atenția înapoi spre proclamarea primei veniri a lui Hristos. Ioan a fost trimis în duhul și puterea lui Ilie, ca să pregătească calea lui Isus. Cei ce au respins mărturia lui Ioan nu au avut niciun folos din învățăturile lui Isus. Împotrivirea lor față de mesajul care prevestea venirea Lui i-a așezat într-o poziție în care nu puteau primi lesne cele mai puternice dovezi că El era Mesia. Satana i-a îndemnat pe cei ce respinseseră mesajul lui Ioan să meargă și mai departe, să-L respingă și să-L răstignească pe Hristos. Prin aceasta s-au așezat într-o situație în care nu puteau primi binecuvântarea din ziua Cincizecimii, care i-ar fi învățat calea spre sanctuarul ceresc. Sfâșierea perdelei templului a arătat că jertfele și rânduielile iudaice nu vor mai fi primite. Marea Jertfă fusese adusă și fusese primită, iar Duhul Sfânt, care S-a pogorât în ziua Cincizecimii, a îndreptat mințile ucenicilor de la sanctuarul pământesc la cel ceresc, unde Isus intrase prin însuși sângele Său, ca să reverse asupra ucenicilor Săi beneficiile ispășirii Sale. Dar iudeii au fost lăsați în întuneric deplin. Au pierdut toată lumina pe care ar fi putut-o avea cu privire la planul mântuirii și au continuat să se încreadă în jertfele și ofrandele lor zadarnice. Sanctuarul ceresc luase locul celui pământesc, totuși ei nu aveau cunoștință de această schimbare. De aceea nu puteau beneficia de mijlocirea lui Hristos în Locul Sfânt.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 259–261.

> Mulți privesc cu groază la purtarea iudeilor în respingerea și răstignirea lui Hristos; și, pe măsură ce citesc istoria rușinoasei Lui batjocoriri, cred că Îl iubesc și că nu s-ar fi lepădat de El ca Petru și nu L-ar fi răstignit ca iudeii. Dar Dumnezeu, care citește inimile tuturor, a pus la probă acea dragoste pentru Isus pe care mărturiseau că o simt. Întregul cer a urmărit cu cel mai profund interes primirea soliei primului înger. Însă mulți care mărturiseau că Îl iubesc pe Isus și care vărsau lacrimi citind istoria crucii, au luat în derâdere vestea bună a venirii Sale. În loc să primească solia cu bucurie, au declarat-o o amăgire. I-au urât pe cei care iubeau arătarea Sa și i-au exclus din biserici. Cei care au respins prima solie nu au putut primi vreun folos din a doua; și nici nu le-a fost de vreun folos strigătul de la miezul nopții, care trebuia să-i pregătească să intre împreună cu Isus, prin credință, în Sfânta Sfintelor a sanctuarului ceresc. Iar prin respingerea celor două solii anterioare, și-au întunecat în așa măsură înțelegerea, încât nu văd nicio lumină în a treia solie îngerească, care arată calea spre Sfânta Sfintelor. Am văzut că, așa cum iudeii L-au răstignit pe Isus, tot astfel bisericile nominale au răstignit aceste solii și, prin urmare, nu au cunoaștere cu privire la calea spre Sfânta Sfintelor și nu pot fi beneficiari ai mijlocirii lui Isus acolo. La fel ca iudeii, care aduceau jertfele lor zadarnice, ei înalță rugăciunile lor zadarnice către încăperea pe care Isus a părăsit-o; iar Satana, mulțumit de înșelăciune, îmbracă o înfățișare religioasă și îndreaptă mințile acestor creștini cu numele spre sine, lucrând cu puterea lui, cu semnele și minunile lui mincinoase, ca să-i prindă în cursa lui. Scrieri timpurii, 259-261.

Sister White identifies the progressive testing process of John the Baptist and Christ’s history that ended with the Jews being in total darkness in order to illustrate the same history in the time of the Millerites, which is the alpha history of Sister White; the ancient prophetess of the latter days. The life-or-death test in the beginning was over entering into the Most Holy Place or refusing to do so. To refuse to do so produced the same darkness upon the rebels of Millerite history that had come upon the rebellious Jews in the history of Christ.

Sora White identifică procesul progresiv de testare din istoria lui Ioan Botezătorul și a lui Hristos, care s-a încheiat prin cufundarea evreilor într-un întuneric deplin, pentru a ilustra aceeași istorie în vremea milleriților, care este istoria alfa a sorei White, profețița antică a zilelor de pe urmă. Proba de viață și de moarte de la început privea intrarea în Locul Preasfânt sau refuzul de a face aceasta. Refuzul de a face aceasta a produs același întuneric asupra răzvrătiților din istoria millerită care venise asupra evreilor răzvrătiți în istoria lui Hristos.

Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing; so, when Sister White was taken into the Most Holy Place and gazed upon the open ark, in connection with the test of October 22, 1844, it identifies that the one hundred and forty-four thousand will be tested upon following the Lamb into the Most Holy Place or going into perfect eternal darkness. This fact is premised upon a faith that understands the ancient prophets are illustrating God’s latter-day people when they themselves become part of the recorded testimony. Sister White illustrates both classes.

Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru; așadar, când Sora White a fost luată în Sfânta Sfintelor și a privit chivotul deschis, în legătură cu încercarea din 22 octombrie 1844, aceasta indică faptul că cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi puși la încercare dacă vor urma Mielul în Sfânta Sfintelor sau vor intra într-un întuneric veșnic desăvârșit. Acest fapt se întemeiază pe o credință care înțelege că profeții din vechime ilustrează poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă atunci când ei înșiși devin parte a mărturiei consemnate. Sora White ilustrează ambele clase.

> “While in this state of despondency I had a dream that made a deep impression upon my mind. I dreamed of seeing a temple, to which many persons were flocking. Only those who took refuge in that temple would be saved when time should close. All who remained outside would be forever lost. The multitudes without who were going about their various ways, derided and ridiculed those who were entering the temple, and told them that this plan of safety was a cunning deception, that in fact there was no danger whatever to avoid. They even laid hold of some to prevent them from hastening within the walls.

> Pe când mă aflam în această stare de deznădejde, am avut un vis care a făcut o adâncă impresie asupra minții mele. Am visat că vedeam un templu, către care mulți oameni afluiau. Numai cei care își găseau adăpost în acel templu aveau să fie mântuiți la închiderea timpului. Toți cei care rămâneau afară aveau să fie pierduți pentru totdeauna. Mulțimile de afară, care umblau fiecare pe căile lor, îi batjocoreau și îi luau în derâdere pe cei care intrau în templu și le spuneau că acest plan de ocrotire era o înșelăciune vicleană, că, de fapt, nu exista nicidecum vreun pericol de evitat. Ba chiar au pus mâna pe unii, pentru a-i împiedica să se grăbească să pătrundă înăuntrul zidurilor.

> “Fearing to be ridiculed, I thought best to wait until the multitude dispersed, or until I could enter unobserved by them. But the numbers increased instead of diminishing, and fearful of being too late, I hastily left my home and pressed through the crowd. In my anxiety to reach the temple I did not notice or care for the throng that surrounded me. On entering the building, I saw that the vast temple was supported by one immense pillar, and to this was tied a lamb all mangled and bleeding. We who were present seemed to know that this lamb had been torn and bruised on our account. All who entered the temple must come before it and confess their sins.

> Temându-mă de ridicol, am socotit mai bine să aștept până când mulțimea se va risipi sau până când voi putea intra neobservat de ei. Dar numărul lor sporea în loc să scadă și, temându-mă să nu fie prea târziu, am părăsit în grabă casa și mi-am croit drum prin mulțime. În neliniștea mea de a ajunge la templu, nu am luat seama la mulțimea care mă înconjura și nici nu mi-a păsat de ea. Intrând în clădire, am văzut că vastul templu era susținut de un singur stâlp imens, și de acesta era legat un miel tot sfâșiat și sângerând. Noi, cei de față, păream să știm că acest miel fusese sfâșiat și zdrobit din pricina noastră. Toți cei care intrau în templu trebuiau să vină înaintea lui și să-și mărturisească păcatele.

> “Just before the lamb were elevated seats, upon which sat a company looking very happy. The light of heaven seemed to shine upon their faces, and they praised God and sang songs of glad thanksgiving that seemed like the music of the angels. These were they who had come before the lamb, confessed their sins, received pardon, and were now waiting in glad expectation of some joyful event.

> Chiar înaintea Mielului se aflau scaune înălțate, pe care ședea o ceată care părea foarte fericită. Lumina cerului părea să le strălucească pe chipurile lor, iar ei Îl lăudau pe Dumnezeu și intonau cântări de mulțumire pline de bucurie, care semănau cu muzica îngerilor. Aceștia erau cei care veniseră înaintea Mielului, își mărturisiseră păcatele, primiseră iertare și acum se aflau în așteptare bucuroasă a unui eveniment fericit.

> “Even after I had entered the building, a fear came over me, and a sense of shame that I must humble myself before these people. But I seemed compelled to move forward, and was slowly making my way around the pillar in order to face the lamb, when a trumpet sounded, the temple shook, shouts of triumph arose from the assembled saints, an awful brightness illuminated the building, then all was intense darkness. The happy people had all disappeared with the brightness, and I was left alone in the silent horror of night. I awoke in agony of mind and could hardly convince myself that I had been dreaming. It seemed to me that my doom was fixed, that the Spirit of the Lord had left me, never to return.

> Chiar și după ce intrasem în clădire, m-a cuprins o teamă și un simțământ de rușine că trebuie să mă smeresc înaintea acestor oameni. Dar mă simțeam constrâns să înaintez și înaintam încet, ocolind stâlpul, ca să stau față în față cu Mielul, când a sunat o trâmbiță, templul s-a cutremurat, strigăte de biruință s-au înălțat din mijlocul sfinților adunați, o strălucire înfricoșătoare a luminat clădirea, apoi totul s-a așternut într-o întunecime cumplită. Oamenii fericiți dispăruseră odată cu strălucirea, iar eu am rămas singur în oroarea tăcută a nopții. M-am trezit într-o agonie a minții și cu greu m-am putut convinge că visasem. Mi se părea că osânda mea era pecetluită, că Duhul Domnului mă părăsise și nu Se va mai întoarce niciodată.

> “Soon after this I had another dream. I seemed to be sitting in abject despair with my face in my hands, reflecting like this: If Jesus were upon earth, I would go to Him, throw myself at His feet, and tell Him all my sufferings. He would not turn away from me, He would have mercy upon me, and I would love and serve Him always. Just then the door opened, and a person of beautiful form and countenance entered. He looked upon me pitifully and said: ‘Do you wish to see Jesus? He is here, and you can see Him if you desire it. Take everything you possess and follow me.’

> La scurtă vreme după aceasta am avut un alt vis. Mi se părea că ședeam cufundat într-o deznădejde cumplită, cu fața în palme, cugetând astfel: Dacă Isus ar fi pe pământ, m-aș duce la El, m-aș arunca la picioarele Lui și I-aș spune toate suferințele mele. El nu Și-ar întoarce fața de la mine, S-ar îndura de mine, iar eu L-aș iubi și L-aș sluji întotdeauna. Chiar atunci ușa s-a deschis și a intrat o persoană cu chip și înfățișare frumoase. S-a uitat la mine cu milă și a spus: 'Dorești să-L vezi pe Isus? El este aici și Îl poți vedea dacă dorești. Ia tot ceea ce ai și urmează-mă.'

> “I heard this with unspeakable joy, and gladly gathered up all my little possessions, every treasured trinket, and followed my guide. He led me to a steep and apparently frail stairway. As I commenced to ascend the steps, he cautioned me to keep my eyes fixed upward, lest I should grow dizzy and fall. Many others who were climbing the steep ascent fell before gaining the top.

> Am auzit aceasta cu bucurie negrăită și, cu bucurie, mi-am strâns laolaltă toate micile mele bunuri, fiecare mărunțiș prețuit, și mi-am urmat călăuza. El m-a condus la o scară abruptă, aparent șubredă. Când am început să urc treptele, m-a avertizat să-mi țin privirea ațintită în sus, ca nu cumva să amețesc și să cad. Mulți alții care parcurgeau urcușul abrupt au căzut înainte de a ajunge sus.

> “Finally we reached the last step, and stood before a door. Here my guide directed me to leave all the things that I had brought with me. I cheerfully laid them down; he then opened the door and bade me enter. In a moment I stood before Jesus. There was no mistaking that beautiful countenance. That expression of benevolence and majesty could belong to no other. As His gaze rested upon me, I knew at once that He was acquainted with every circumstance of my life and all my inner thoughts and feelings.

> În sfârșit am ajuns la ultima treaptă și ne-am oprit în fața unei uși. Aici, călăuza mea mi-a spus să las toate lucrurile pe care le adusesem cu mine. Le-am așezat cu bucurie; apoi el a deschis ușa și m-a poftit să intru. Într-o clipă m-am aflat înaintea lui Isus. Chipul acela frumos nu putea fi confundat. Acea expresie de bunăvoință și maiestate nu putea aparține nimănui altcuiva. De îndată ce privirea Lui s-a oprit asupra mea, am știut că El cunoștea fiecare împrejurare a vieții mele și toate gândurile și simțămintele mele lăuntrice.

> “I tried to shield myself from His gaze, feeling unable to endure His searching eyes, but He drew near with a smile, and, laying His hand upon my head, said: ‘Fear not.’ The sound of His sweet voice thrilled my heart with a happiness it had never before experienced. I was too joyful to utter a word, but, overcome with emotion, sank prostrate at His feet. While I was lying helpless there, scenes of beauty and glory passed before me, and I seemed to have reached the safety and peace of heaven. At length my strength returned, and I arose. The loving eyes of Jesus were still upon me, and His smile filled my soul with gladness. His presence filled me with a holy reverence and an inexpressible love.

> Am încercat să mă feresc de privirea Lui, simțindu-mă incapabil să îndur ochii Lui cercetători, dar El S-a apropiat cu un zâmbet și, punându-Și mâna pe capul meu, a spus: «Nu te teme.» Glasul Său dulce mi-a umplut inima de o fericire pe care nu o mai cunoscuse până atunci. Eram prea fericit ca să pot rosti un cuvânt, dar, copleșit de emoție, m-am prostrat la picioarele Lui. În timp ce zăceam neputincios acolo, scene de frumusețe și slavă mi-au trecut înainte și mi s-a părut că am ajuns la ocrotirea și pacea cerului. În cele din urmă mi-au revenit puterile și m-am ridicat. Ochii iubitori ai lui Isus erau încă asupra mea, iar zâmbetul Său mi-a umplut sufletul de bucurie. Prezența Lui m-a umplut de o sfântă venerație și de o iubire negrăită.

> “My guide now opened the door, and we both passed out. He bade me take up again all the things I had left without. This done, he handed me a green cord coiled up closely. This he directed me to place next my heart, and when I wished to see Jesus, take it from my bosom and stretch it to the utmost. He cautioned me not to let it remain coiled for any length of time, lest it should become knotted and difficult to straighten. I placed the cord near my heart and joyfully descended the narrow stairs, praising the Lord and telling all whom I met where they could find Jesus. This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Testimonies, volume 1, 27–29.

> Atunci călăuza mea a deschis ușa și am ieșit amândoi. El mi-a poruncit să iau din nou toate lucrurile pe care le lăsasem afară. După ce am făcut aceasta, mi-a înmânat un șnur verde, strâns încolăcit. M-a îndrumat să-l așez lângă inima mea, iar când voi dori să-L văd pe Isus, să-l scot din sân și să-l întind până la capăt. M-a avertizat să nu-l las încolăcit pentru vreo perioadă de timp, ca nu cumva să se înnoade și să devină greu de îndreptat. Am așezat șnurul lângă inima mea și am coborât cu bucurie pe scările înguste, lăudându-L pe Domnul și spunând tuturor celor pe care îi întâlneam unde Îl puteau găsi pe Isus. Acest vis mi-a dat nădejde. Șnurul verde reprezenta în mintea mea credința, iar frumusețea și simplitatea încrederii în Dumnezeu au început să se ivească în sufletul meu. Mărturii, volumul 1, 27-29.

From the end of the Exeter camp meeting on August 17 unto October 22 in 1844 was sixty-six days. Those sixty-six days represent the period of the proclamation of the Midnight Cry, and in the context of the parable of the ten virgins those that then proclaimed the message represent those who had oil, and those who did not then proclaim the message had no oil.

De la încheierea adunării de tabără de la Exeter, la 17 august, până la 22 octombrie 1844, s-au scurs șaizeci și șase de zile. Acele șaizeci și șase de zile reprezintă perioada proclamării Strigătului de la miezul nopții, iar în contextul parabolei celor zece fecioare, cei care atunci au proclamat solia îi reprezintă pe cei ce aveau untdelemn, iar cei care atunci nu au proclamat solia nu aveau untdelemn.

In the parable, the marriage took place at the beginning of the tarrying time. The legal marriage took place and then everyone went home and waited until the groom’s father decided if it was acceptable to consummate the marriage. Infidelity between the first marriage and the second ceremony at midnight was considered adultery. The tarrying time was based upon the father of the groom waiting to see what happened to the bride over a period of time. Was she pregnant?

În pildă, căsătoria a avut loc la începutul timpului de întârziere. Căsătoria legală a avut loc, iar apoi toți au mers acasă și au așteptat până când tatăl mirelui hotăra dacă era îngăduit să se consume căsătoria. Infidelitatea dintre prima căsătorie și a doua ceremonie, la miezul nopții, era considerată adulter. Timpul de întârziere se întemeia pe faptul că tatăl mirelui aștepta să vadă ce se întâmpla cu mireasa pe parcursul unei perioade de timp. Era ea însărcinată?

When the father decided all was well, the midnight procession began, and it began at night to avoid the oppressive heat in the daytime of Palestine. For this reason, the bride’s attendants, the virgins of the parable, were required to have their own lantern and supply of oil waiting for the midnight cry announcing that the procession to the marriage was under way, for it was to take place at night. At Exeter the midnight cry arrived and you either had enough oil ready for the procession or you didn’t.

Când tatăl hotăra că toate erau în bună rânduială, începea procesiunea de la miezul nopții, iar aceasta se pornea noaptea pentru a evita arșița apăsătoare a zilei în Palestina. Din acest motiv, însoțitoarele miresei, fecioarele din parabolă, trebuiau să aibă fiecare propria candelă și o rezervă de untdelemn, stând în așteptarea strigării de la miezul nopții, care anunța că procesiunea către nuntă era în curs, căci urma să aibă loc noaptea. La Exeter a sosit strigarea de la miezul nopții și fie aveai suficient untdelemn pregătit pentru procesiune, fie nu aveai.

When they left Exeter with the message they were illustrating a people who were sealed. Some had enough oil to make into the marriage on October 22, 1844, and some didn’t. Those sixty-six-days represent a period of time when God’s people are sealed unto the closed door of the Sunday law. If they had the proper amount of oil they entered by faith into the Most Holy Place. Sister White illustrated God’s people entering into the Most Holy Place in the latter days, and in her alpha history it was a life-or-death test that was involved with entering into the Most Holy Place by faith. In the latter days the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they will enter into the Most Holy Place by faith. It is once again a life-or-death test.

Când au părăsit Exeter cu solia, ei ilustrau un popor pecetluit. Unii aveau suficient untdelemn pentru a intra la nuntă la 22 octombrie 1844, iar alții nu. Acele șaizeci și șase de zile reprezintă o perioadă de timp în care poporul lui Dumnezeu este pecetluit până la ușa închisă a legii duminicale. Dacă aveau cantitatea cuvenită de untdelemn, intrau prin credință în Locul Preasfânt. Sora White a ilustrat intrarea poporului lui Dumnezeu în Locul Preasfânt în zilele de pe urmă, iar în istoria ei alfa, intrarea prin credință în Locul Preasfânt a constituit o probă de viață și de moarte. În zilele de pe urmă, cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi testați dacă vor intra prin credință în Locul Preasfânt. Este din nou o probă de viață și de moarte.

We will continue these things in the next article.

Vom continua cu acestea în articolul următor.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts.

> În curățirea templului, Isus își anunța misiunea ca Mesia și își începea lucrarea. Acel templu, ridicat ca lăcaș al Prezenței divine, fusese menit să fie o lecție vie pentru Israel și pentru lume. Din veacuri veșnice, scopul lui Dumnezeu a fost ca fiecare ființă creată, de la serafimul strălucitor și sfânt până la om, să fie un templu pentru locuirea Creatorului. Din pricina păcatului, omenirea a încetat să mai fie un templu pentru Dumnezeu. Întunecată și pângărită de rău, inima omului nu mai reflecta slava Ființei Divine. Dar prin întruparea Fiului lui Dumnezeu se împlinește scopul Cerului. Dumnezeu locuiește în omenire, iar prin harul mântuitor inima omului devine din nou templul Său. Dumnezeu a rânduit ca templul din Ierusalim să fie o mărturie neîncetată a înaltei meniri deschise fiecărui suflet. Dar iudeii nu înțeleseseră semnificația edificiului pe care îl priveau cu atâta mândrie. Nu s-au predat spre a fi temple sfinte ale Duhului Divin. Curțile templului din Ierusalim, pline de tumultul unui negoț profan, oglindeau mult prea fidel templul inimii, pângărit de prezența patimii senzuale și a gândurilor necurate.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> Prin curățirea templului de cumpărătorii și vânzătorii lumii acesteia, Isus Și-a anunțat misiunea de a curăți inima de întinăciunea păcatului — de dorințele pământești, poftele egoiste, obiceiurile rele, care întinează sufletul. Maleahi 3:1-3 citat. Dorul veacurilor, 161.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> Profetul spune: „Am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere; și pământul s-a luminat de slava lui. Și a strigat cu mare putere, cu glas puternic, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare și a ajuns locuință a demonilor” (Apocalipsa 18:1,2). Aceasta este aceeași solie care a fost dată de al doilea înger. Babilonul a căzut, „pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei desfrânării ei” (Apocalipsa 14:8). Ce este acel vin? — Învățăturile ei false. Ea a dat lumii un sabat fals în locul Sabatului din a patra poruncă și a repetat minciuna pe care Satana i-a spus-o întâi Evei în Eden — nemurirea naturală a sufletului. Multe rătăciri înrudite ea le-a răspândit pretutindeni, „învățând ca învățături poruncile oamenilor” (Matei 15:9).

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> Când Isus Și-a început lucrarea publică, El a curățit Templul de profanarea sa sacrilegă. Printre ultimele acte ale lucrării Sale a fost a doua curățire a Templului. Astfel, în ultima lucrare pentru avertizarea lumii, bisericilor le sunt adresate două chemări distincte. Solia celui de-al doilea înger este: "A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei desfrânării ei" (Apocalipsa 14:8). Iar în strigătul cel tare al soliei îngerului al treilea se aude din cer un glas, zicând: "Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din plăgile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei" (Apocalipsa 18:4, 5). Solii alese, cartea 2, 118.

Back to Articles