Article

# Laodicea - Number One

Laodiceea - Numărul întâi

Isaiah’s Prophecy of Doom for the Valley of Vision

Prorocia de osândă a lui Isaia asupra Văii Vedeniei

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2023

Formats

PDF
Word

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Therefore said I, Look away from me; I will weep bitterly, labour not to comfort me, because of the spoiling of the daughter of my people. For it is a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains. Isaiah 22:1–5.

> Povara văii vedeniei. Ce ai acum, de te-ai suit cu totul pe acoperișuri? Tu, plină de tulburare, cetate tumultuoasă, cetate veselă: cei uciși ai tăi nu sunt uciși de sabie, nici morți în bătălie. Toți cârmuitorii tăi au fugit laolaltă, au fost prinși de arcași; toți cei găsiți în tine sunt legați împreună, cei ce fugiseră de departe. De aceea am zis: Întoarceți-vă privirea de la mine; voi plânge cu amar; nu vă osteniți să mă mângâiați, din pricina pustiirii fiicei poporului meu. Căci este o zi de necaz, de călcare în picioare și de nedumerire din partea Domnului Dumnezeu al oștirilor, în valea vedeniei, de dărâmare a zidurilor și de strigăt către munți. Isaia 22:1-5.

In the book of Isaiah, the word “burden” is found eighteen times. Eleven of those references are directly identifying prophecies of doom, and the other seven references refer to a burden as something that is carried upon the shoulder. Only one of the references translated as “burden” represents something that is carried on the shoulder and is also a prophecy of doom. I intend to address that one reference that is the Hebrew word identifying something that is carried, but is also a prophecy of doom, so I am identifying the distinction from the start, though we will not return to these facts until later.

În Cartea lui Isaia, cuvântul „povară” apare de optsprezece ori. Unsprezece dintre aceste referințe se referă în mod direct la profeții de nenorocire, iar celelalte șapte referințe se referă la o povară ca la ceva purtat pe umăr. Doar una dintre referințele traduse prin „povară” reprezintă ceva purtat pe umăr și este, de asemenea, o profeție de nenorocire. Intenționez să mă ocup de acea unică referință în care apare cuvântul ebraic ce denumește ceva purtat, dar care este totodată o profeție de nenorocire; așadar, stabilesc distincția de la început, deși nu vom reveni la aceste fapte decât mai târziu.

The chapter is not vague about the definition of the “valley of vision” for it is identified as the “City of David” and also as “Jerusalem.” The valley of vision is a reference to Laodicean Adventism during the history of the last six verses of Daniel eleven. Isaiah set the context for this doom with the history represented in chapter twenty by describing the progressive conquering of the world by the Assyrian king who had sent a military leader named Tartan to capture a city in Egypt called Ashdod.

Capitolul nu este vag în privința definiției „Văii vedeniei”, căci aceasta este identificată drept „Cetatea lui David” și, de asemenea, „Ierusalim”. „Valea vedeniei” este o referire la Adventismul laodicean pe parcursul istoriei ultimelor șase versete din Daniel, capitolul unsprezece. Isaia a stabilit contextul pentru această osândă prin istoria redată în capitolul douăzeci, în care descrie cucerirea treptată a lumii de către regele asirian, care trimisese un conducător militar numit Tartan să cucerească o cetate din Egipt, numită Așdod.

The Sunday law is identified in Daniel eleven verse forty-one and it identifies three groups that “escape” the hand of the papacy at the Sunday law.

Legea duminicală este identificată în Daniel 11:41, care identifică trei grupuri ce „scapă” din mâna papalității la momentul legii duminicale.

> In the year that Tartan came unto Ashdod, (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it; At the same time spake the Lord by Isaiah the son of Amoz, saying, Go and loose the sackcloth from off thy loins, and put off thy shoe from thy foot. And he did so, walking naked and barefoot. And the Lord said, Like as my servant Isaiah hath walked naked and barefoot three years for a sign and wonder upon Egypt and upon Ethiopia; So shall the king of Assyria lead away the Egyptians prisoners, and the Ethiopians captives, young and old, naked and barefoot, even with their buttocks uncovered, to the shame of Egypt. And they shall be afraid and ashamed of Ethiopia their expectation, and of Egypt their glory. And the inhabitant of this isle shall say in that day, Behold, such is our expectation, whither we flee for help to be delivered from the king of Assyria: and how shall we escape? Isaiah 20:1–6.

> În anul în care Tartan a venit la Așdod (când l-a trimis Sargon, regele Asiriei) și a luptat împotriva Așdodului și l-a luat; în același timp Domnul a vorbit prin Isaia, fiul lui Amoț, zicând: Du-te și dezleagă haina de sac de pe coapsele tale și scoate-ți încălțămintea de pe piciorul tău. Și el a făcut așa, umblând gol și desculț. Iar Domnul a zis: Așa cum slujitorul Meu Isaia a umblat gol și desculț trei ani, ca semn și minune împotriva Egiptului și împotriva Etiopiei, tot astfel regele Asiriei va duce pe egipteni robi și pe etiopieni captivi, tineri și bătrâni, goi și desculți, până și cu fesele descoperite, spre rușinea Egiptului. Și se vor teme și se vor rușina de Etiopia, nădejdea lor, și de Egipt, slava lor. Iar locuitorul acestei insule va zice în ziua aceea: Iată, așa este nădejdea noastră, la care fugim după ajutor, ca să fim izbăviți din mâna regelui Asiriei; și cum vom scăpa? Isaia 20:1-6.

The question raised by the inhabitants of the isle is how do they escape from the king of Assyria, which is also represented as the king of the north in Daniel eleven.

Întrebarea ridicată de locuitorii insulei este: cum pot scăpa de regele Asiriei, care este de asemenea reprezentat drept regele de la miazănoapte în Daniel unsprezece.

> He [the king of the north] shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> El [împăratul de la miazănoapte] va intra și în Țara cea slăvită, și multe țări vor cădea; dar aceștia vor scăpa din mâna lui: Edom, Moab și căpetenia fiilor lui Amon. Daniel 11:41.

In this verse the Sunday law in the United States is identified, and there are some subtle nuances in Daniel’s passage that are worth considering. There are three verses in a row in Daniel eleven verse forty to forty-three that all identify “countries.” In verse forty the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States in 1989. Modern historians confirm this fact.

În acest verset este identificată legea duminicală în Statele Unite, iar în pasajul din Daniel există câteva nuanțe subtile care merită luate în considerare. Sunt trei versete la rând în Daniel, capitolul unsprezece, de la versetul patruzeci la patruzeci și trei, care toate identifică „țări”. În versetul patruzeci, țările care reprezentau fosta Uniune Sovietică au fost măturate de papalitate și de Statele Unite în 1989. Istoricii moderni confirmă acest fapt.

Then in verse forty-two we find the word “countries” representing all the countries of planet earth, as the king of the north (the papacy) captures Egypt, representing the entire world. That is one of the nuances. The other of the two nuances I am referring to in the three verses involve the word “escape” in verse forty-one and then again in verse forty-two. They are two different Hebrew words, though both are translated as “escape.” The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two means finding no deliverance, for when the “ten kings” representing the United Nations agree to give their one-world government over to the control of the papal beast, there is no escape—no deliverance.

Apoi, în versetul patruzeci și doi, găsim cuvântul „țări”, care reprezintă toate țările de pe planeta Pământ, întrucât împăratul de la miazănoapte (papalitatea) cucerește Egiptul, care reprezintă întreaga lume. Aceasta este una dintre nuanțe. Cealaltă dintre cele două nuanțe la care mă refer în cele trei versete privește cuvântul „scăpare” în versetul patruzeci și unu și apoi din nou în versetul patruzeci și doi. Sunt două cuvinte ebraice diferite, deși ambele sunt traduse prin „scăpare”. Cuvântul ebraic tradus prin „scăpare” în versetul patruzeci și doi înseamnă a nu găsi izbăvire, căci atunci când „cei zece regi” care reprezintă Națiunile Unite consimt să predea guvernul mondial unic controlului fiarei papale, nu mai există scăpare—nicio izbăvire.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:12–17.

> Și cele zece coarne pe care le-ai văzut sunt zece împărați, care n-au primit încă împărăție; dar vor primi autoritate ca împărați, pentru un ceas, împreună cu fiara. Aceștia au un singur gând și își vor da puterea și tăria fiarei. Aceștia vor purta război împotriva Mielului, iar Mielul îi va birui, căci El este Domnul domnilor și Împăratul împăraților; și cei care sunt cu El sunt chemați, aleși și credincioși. Și mi-a zis: Apele pe care le-ai văzut, unde șade desfrânata, sunt popoare și mulțimi și neamuri și limbi. Iar cele zece coarne pe care le-ai văzut pe fiară, acelea o vor urî pe desfrânată, o vor pustii și o vor lăsa goală, îi vor mânca carnea și o vor arde cu foc. Căci Dumnezeu a pus în inimile lor să împlinească voia Lui, să fie de un cuget și să-și dea împărăția fiarei, până când se vor împlini cuvintele lui Dumnezeu. Apocalipsa 17:12-17.

These “ten kings” are referenced repeatedly in God’s word and in the story of Elijah, Ahab, the king of Israel was the head of ten tribes, and he was married to Jezebel. Jezebel is the papacy at the end of the world, Elijah is the messengers of the third angel’s message and Ahab is the head of a ten-king alliance. Ahab represents the United States as the leader of the United Nations during the prophetic history of the Sunday law. When Egypt is captured by Assyria, the king of the north in Daniel eleven forty-two has just forced the ten kings to agree to surrender their kingdom unto the papal power.

Acești „zece regi” sunt menționați în repetate rânduri în Cuvântul lui Dumnezeu, iar în istorisirea lui Ilie, Ahab, regele lui Israel, era capul celor zece seminții și era căsătorit cu Izabela. Izabela reprezintă papalitatea la sfârșitul lumii, Ilie reprezintă mesagerii soliei îngerului al treilea, iar Ahab reprezintă capul unei alianțe de zece regi. Ahab reprezintă Statele Unite ca lider al Națiunilor Unite în timpul istoriei profetice a legii duminicale. Când Egiptul este cucerit de Asiria, împăratul de la miazănoapte din Daniel 11:42 tocmai i-a constrâns pe cei zece regi să consimtă să-și predea împărăția puterii papale.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> Pe măsură ce ne apropiem de criza din urmă, este de o importanță vitală ca armonia și unitatea să existe în rândul uneltelor Domnului. Lumea este plină de furtună, de război și de dezbinare. Totuși, sub un singur cap—puterea papală—oamenii se vor uni ca să I se împotrivească lui Dumnezeu în persoana martorilor Săi. Această unire este cimentată de marele apostat. În timp ce caută să-și unească agenții în războiul împotriva adevărului, el va lucra pentru a-i dezbina și a-i risipi pe apărătorii acestuia. Gelozia, bănuielile rele, vorbirea de rău sunt instigate de el pentru a produce discordie și dezbinare. Mărturii, volumul 7, 182.

In verse forty-one we find the word “escape” and we also find the word “escape” in verse forty-two, but they are two different Hebrew words. The word translated as “escape” in verse forty-one means to escape as if by slipperiness. This is the word translated as “escape” in verse six of Isaiah chapter twenty. “In that day” “the inhabitant of this isle” ask how they can escape from the Assyrian who “in that day” is progressively conquering the world as illustrated in Daniel eleven and several other passages of Scripture.

În versetul patruzeci și unu întâlnim cuvântul „scăpare”, iar în versetul patruzeci și doi întâlnim, de asemenea, cuvântul „scăpare”, dar ele sunt două cuvinte ebraice diferite. Cuvântul tradus prin „scăpare” în versetul patruzeci și unu înseamnă a scăpa ca prin alunecare. Acesta este cuvântul tradus prin „scăpare” în versetul șase din Isaia, capitolul douăzeci. „În ziua aceea” „locuitorul acestei insule” întreabă cum poate scăpa de Asirianul care „în ziua aceea” cucerește în mod progresiv lumea, așa cum este ilustrat în Daniel unsprezece și în câteva alte pasaje ale Scripturii.

In Daniel eleven verse forty-one when the papacy, or as Daniel represents him, the king of the north, or as Isaiah represents him the Assyrian, is conquering the “glorious land” representing the United States, there are two groups that are identified.

În Daniel, capitolul unsprezece, versetul patruzeci și unu, când papalitatea — adică, în terminologia lui Daniel, împăratul de la miazănoapte, iar în cea a lui Isaia, asirianul — cucerește „țara cea slăvită”, care reprezintă Statele Unite, sunt identificate două grupuri.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Va intra și în țara cea minunată, iar multe țări vor cădea; însă aceștia vor scăpa din mâna lui: Edom, Moab și căpetenia copiilor lui Amon. Daniel 11:41.

One is the “many” who are overthrown and the other group is represented as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” At the Sunday law, Revelation eighteen verse four, calls those still in Babylon to “come out.”

Unul este alcătuit din „cei mulți”, care sunt răsturnați, iar celălalt grup este reprezentat ca „Edom, Moab și căpetenia fiilor lui Amon”. La legea duminicală, Apocalipsa, capitolul optsprezece, versetul patru, îi cheamă pe cei încă aflați în Babilon să „iasă afară”.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:4.

> Și am auzit din cer un alt glas, zicând: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și ca să nu primiți din urgiile ei. Apocalipsa 18:4.

Edom, Moab and the chief of the children of Ammon are those who escape by slipperiness, as the peoples of the isle in Isaiah twenty are hoping to do.

Edom, Moab și căpetenia fiilor lui Amon sunt aceia care scapă strecurându-se, precum nădăjduiesc să facă popoarele ostrovului din Isaia douăzeci.

In verse forty-one the other nuance I am referring to is that in verse forty, forty-one and forty-two we find the word “countries,” but in verse forty-one it is a supplied word, not in the original words of Daniel and does not belong there. Many countries were overthrown in fulfillment of verse forty at the collapse of the Soviet Union and many countries are captured when the papacy takes over the United Nations. But at the Sunday law in the United States the “many” who are overthrown, are not many countries, they can only be Seventh-day Adventists.

În versetul patruzeci și unu, cealaltă nuanță la care mă refer este că, în versetele patruzeci, patruzeci și unu și patruzeci și doi, întâlnim cuvântul "țări", însă în versetul patruzeci și unu acesta este un cuvânt adăugat, nu se află în cuvintele originale ale lui Daniel și nu își are locul acolo. Multe țări au fost răsturnate în împlinirea versetului patruzeci, la prăbușirea Uniunii Sovietice, iar multe țări sunt aduse sub stăpânire atunci când papalitatea preia controlul asupra Națiunilor Unite. Dar, la legea duminicală în Statele Unite, cei "mulți" care sunt răsturnați nu sunt multe țări; ei nu pot fi decât Adventiștii de Ziua a Șaptea.

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the Word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place? When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> Dacă v-a fost prezentată lumina adevărului, descoperindu-vă Sabatul din porunca a patra și arătând că nu există niciun temei în Cuvântul lui Dumnezeu pentru păzirea duminicii, iar totuși vă agățați de sabatul fals, refuzând să sfințiți Sabatul pe care Dumnezeu îl numește „ziua Mea cea sfântă”, primiți semnul fiarei. Când are loc aceasta? Când vă supuneți decretului care vă poruncește să încetați lucrul duminica și să vă închinați lui Dumnezeu, în timp ce știți că nu există niciun cuvânt în Biblie care să arate că duminica este altceva decât o zi obișnuită de lucru, consimțiți să primiți semnul fiarei și refuzați pecetea lui Dumnezeu. Review and Herald, 13 iulie 1897.

Any member of the Seventh-day Adventist church accepted the Sabbath doctrine when they first became baptized members of the church and they are held accountable to the “light of truth” concerning the Sabbath.

Orice membru al Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea a acceptat doctrina Sabatului atunci când a devenit pentru prima dată membru botezat al bisericii și este ținut răspunzător față de „lumina adevărului” cu privire la Sabat.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Romish church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> Schimbarea Sabatului este semnul sau însemnul autorității Bisericii Romei. Cei care, înțelegând cerințele poruncii a patra, aleg să păzească sabatul fals în locul celui adevărat, aduc astfel omagiu acelei puteri prin a cărei singură autoritate este el poruncit. Semnul fiarei este sabatul papal, care a fost acceptat de lume în locul zilei rânduite de Dumnezeu.

> “No one has yet received the mark of the beast. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.

> Nimeni nu a primit încă semnul fiarei. Timpul încercării încă nu a sosit. Există creștini adevărați în fiecare biserică, fără a exclude comuniunea romano-catolică. Nimeni nu este condamnat până când nu a primit lumina și nu a recunoscut caracterul obligatoriu al poruncii a patra. Dar când va fi dat decretul care va impune falsul sabat, iar strigătul cel mare al îngerului al treilea îi va avertiza pe oameni împotriva închinării la fiară și la chipul ei, linia de demarcație dintre fals și adevăr va fi trasată limpede. Atunci cei care vor stărui în călcarea Legii vor primi semnul fiarei.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Manuscript 51, 1899.

> Cu pași repezi ne apropiem de această perioadă. Când bisericile protestante se vor uni cu puterea seculară pentru a susține o religie falsă, împotriva căreia strămoșii lor au îndurat cea mai cruntă persecuție, atunci sabatul papal va fi impus prin autoritatea combinată a bisericii și a statului. Va avea loc o apostazie națională, care nu se va sfârși decât în ruină națională. Manuscrisul 51, 1899.

At the Sunday law the only people held accountable for the light of the third angel is Seventh-day Adventists, for it is only then that those outside of Adventism will have the test of the third angel presented to them. The “many” overthrown at the Sunday law are Laodicean Adventists, for “judgment begins at the house of God.”

La legea duminicală, singurii socotiți răspunzători pentru lumina celui de-al treilea înger sunt Adventiștii de Ziua a Șaptea, căci abia atunci celor din afara Adventismului le va fi prezentat testul celui de-al treilea înger. Cei „mulți” doborâți la legea duminicală sunt adventiști laodiceeni, fiindcă „judecata începe de la casa lui Dumnezeu”.

> So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen. Matthew 20:16.

> Astfel, cei din urmă vor fi cei dintâi, iar cei dintâi, cei din urmă; căci mulți sunt chemați, dar puțini sunt aleși. Matei 20:16.

Isaiah is a “sign and a wonder” for Egypt and Ethiopia concerning the papacies progressive conquering of the world. Egypt is the United Nations; Ethiopia is the United States and Assyria is the papacy. In the setting of that prophetic history Isaiah begins to set forth a series of prophecies of doom. Chapter twenty-two is about the Laodiceans that are overthrown at the Sunday law and the Philadelphians that call “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon” out of Babylon.

Isaia este un "semn și o minune" pentru Egipt și Etiopia cu privire la cucerirea progresivă a lumii de către papalitate. Egiptul simbolizează Națiunile Unite; Etiopia simbolizează Statele Unite, iar Asiria simbolizează papalitatea. În cadrul acelei istorii profetice, Isaia începe să expună o serie de profeții de nenorocire. Capitolul douăzeci și doi se referă la Laodiceenii care sunt răsturnați la legea duminicală și la Filadelfienii care cheamă "Edom, Moab și căpetenia copiilor lui Amon" afară din Babilon.

Laodicean Adventism lacks the necessary character to be saved, and they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. I note this fact, only to emphasize the next point. Isaiah twenty-two represents another reason that Laodicea is lost, for the prophecy of doom is against the valley of “vision.” There are two primary Hebrew words that are translated as “vision.” One represents the prophetic sequence of events and the other represents a vision of Christ. One is external to the church and the other is internal to the church. The word in chapter twenty-two is the vision representing prophetic events, and it is the same word translated as “vision” in the book of Proverbs.

Adventismul laodicean nu are caracterul necesar pentru a fi mântuit, iar la legea duminicală sunt vărsați din gura Domnului. Menționez acest fapt doar pentru a sublinia punctul următor. Capitolul douăzeci și doi din Isaia reprezintă un alt motiv pentru care Laodicea este pierdută, căci profeția de pieire este împotriva văii „vedeniei”. Există două cuvinte ebraice principale care sunt traduse prin „vedenie”. Unul reprezintă succesiunea profetică a evenimentelor, iar celălalt reprezintă o vedenie a lui Hristos. Unul este exterior Bisericii, iar celălalt este interior Bisericii. Cuvântul din capitolul douăzeci și doi este cel pentru vedenia care reprezintă evenimentele profetice și este același cuvânt tradus prin „vedenie” în cartea Proverbelor.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Când nu este descoperire, poporul piere; dar cel ce păzește Legea este fericit. Proverbe 29:18.

The “burden of the valley of vision” is the prophecy identifying two classes of worshippers in God’s church at the end of the world. One class represented by Shebna is Laodicea and the other class is Philadelphia represented by Eliakim the son of Hilkiah. The distinction between the two classes in the chapter is of course the same distinction as the parable of the ten virgins. One class has the oil at midnight and the other class does not. The “oil” as a symbol represents different truths depending on the context where it is found, but in Isaiah twenty-two the “oil” of the ten virgins is represented by the word “vision.” One class has the “oil” the other does not.

"Povara Văii Vedeniei" este profeția care identifică două clase de închinători în biserica lui Dumnezeu la sfârșitul lumii. Una, reprezentată de Șebna, este Laodiceea, iar cealaltă este Filadelfia, reprezentată de Eliachim, fiul lui Hilchia. Deosebirea dintre cele două clase din capitol este, desigur, aceeași cu deosebirea din pilda celor zece fecioare. Una are untdelemnul la miezul nopții, iar cealaltă nu. "Untdelemnul", ca simbol, reprezintă adevăruri diferite, în funcție de contextul în care apare, dar în Isaia douăzeci și doi "untdelemnul" celor zece fecioare este reprezentat prin cuvântul "vedenie". Una are "untdelemnul", cealaltă nu.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Cei unși care stau alături de Domnul întregului pământ dețin poziția odinioară încredințată lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul cu care Dumnezeu ține candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, forțele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Dumnezeu este dezonorat când nu primim soliile pe care ni le trimite El. Astfel refuzăm untdelemnul auriu pe care El l-ar turna în sufletele noastre, spre a fi împărtășit celor din întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, vine Mirele; ieșiți-I în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor constata, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă cerem Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, dacă Îl implorăm, precum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul auriu ne va fi împărtășit. «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume. Review and Herald, 20 iulie 1897.

The spirits of the prophets agree with one another, and Zechariah’s two anointed ones are also the two witnesses of Revelation eleven.

Duhurile profeților sunt de acord unele cu altele, iar cei doi unși ai lui Zaharia sunt totodată cei doi martori din capitolul unsprezece al Apocalipsei.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament. Both are important testimonies to the origin and perpetuity of the law of God. Both are witnesses also to the plan of salvation. The types, sacrifices, and prophecies of the Old Testament point forward to a Saviour to come. The Gospels and Epistles of the New Testament tell of a Saviour who has come in the exact manner foretold by type and prophecy.” The Great Controversy, 267.

> „Cu privire la cei doi martori, profetul mai declară: ‘Aceștia sunt cei doi măslini și cele două sfeșnice care stau înaintea Dumnezeului pământului.’ ‘Cuvântul Tău,’ a spus psalmistul, ‘este o candelă pentru picioarele mele și o lumină pe cărarea mea.’ Apocalipsa 11:4; Psalmul 119:105. Cei doi martori reprezintă Scripturile Vechiului și ale Noului Testament. Ambele sunt mărturii importante despre originea și perpetuitatea legii lui Dumnezeu. Ambele sunt, de asemenea, martori ai planului de mântuire. Tipurile, jertfele și profețiile Vechiului Testament indică spre un Mântuitor ce avea să vină. Evangheliile și Epistolele Noului Testament vorbesc despre un Mântuitor care a venit întocmai așa cum a fost vestit prin tip și profeție.” Marea controversă, 267.

Zechariah’s two anointed ones represent the communication process that is illustrated in Revelation chapter one. The “oil” which is the prophetic “vision” of historical events is conveyed through the Old and New Testaments. In Revelation eleven these two witnesses are identified by context as Moses and Elijah. Moses and Elijah are a symbol unto themselves.

Cei doi unși ai lui Zaharia reprezintă procesul de comunicare ilustrat în capitolul întâi al Apocalipsei. "Untdelemnul", care este "vedenia" profetică a evenimentelor istorice, este transmis prin Vechiul și Noul Testament. În Apocalipsa, capitolul unsprezece, acești doi martori sunt identificați, prin context, drept Moise și Ilie. Moise și Ilie constituie ei înșiși un simbol.

When represented together as at the Mount of Transfiguration or Revelation eleven they are symbols of two different truths. At the mount they represent the martyrs during the Sunday law crisis and the one hundred and forty-four thousand, whereas in Revelation eleven they represent the Old and New Testaments. But for Adventism they represent even more. The two witnesses for the Jews were the “law and the prophets” representing the Old Testament, and the two witnesses for Christians were the Old and New Testaments, but for Adventism the two witnesses are the word of God and the testimony of Jesus. This is why John was in Patmos.

Când sunt reprezentați împreună, ca la Muntele Schimbării la Față sau în Apocalipsa unsprezece, ei sunt simboluri ale a două adevăruri diferite. La munte ei îi reprezintă pe martirii din timpul crizei legii duminicale și pe cei o sută patruzeci și patru de mii, pe când în Apocalipsa unsprezece ei reprezintă Vechiul și Noul Testament. Însă, pentru adventism, ei reprezintă și mai mult. Cei doi martori pentru iudei au fost „Legea și Profeții”, reprezentând Vechiul Testament, iar cei doi martori pentru creștini au fost Vechiul și Noul Testament; dar pentru adventism cei doi martori sunt Cuvântul lui Dumnezeu și mărturia lui Isus. Acesta este motivul pentru care Ioan se afla pe Patmos.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Eu, Ioan, care sunt și fratele vostru și părtaș la necaz, la împărăție și la răbdarea lui Iisus Hristos, mă aflam în insula numită Patmos, din pricina Cuvântului lui Dumnezeu și a mărturiei lui Iisus Hristos. Apocalipsa 1:9.

In Isaiah twenty-two the two witnesses of Moses and Elijah are represented, though it can only be recognized if you apply the principle of Alpha and Omega to the chapter. Consider where Jesus started His explanation of the “vision” of prophetic events to His disciples on the road to Emmaus.

În Isaia, capitolul douăzeci și doi, sunt reprezentați cei doi martori, Moise și Ilie, deși acest lucru poate fi recunoscut numai prin aplicarea principiului Alfa și Omega acestui capitol. Luați în considerare de unde a început Isus să le explice ucenicilor Săi, pe drumul spre Emaus, „viziunea” evenimentelor profetice.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” Desire of Ages, 796.

> Începând de la Moise, Alfa însăși a istoriei biblice, Hristos a tâlcuit din toate Scripturile cele privitoare la Sine. Dorul veacurilor, 796.

Elijah is the prophet that appears before the great and dreadful day of the Lord, with a message based upon the principle of Alpha and Omega, turning the hearts of the fathers (alpha) unto the children (omega). Moses and Elijah represent the alpha and omega of Bible prophecy. If you can hear it Moses was William Miller. Both Moses and Miller died, and both were identified by inspiration as saved. Moses is of course resurrected right after his death, but angels are waiting around the grave of Miller until his resurrection. Elijah represents the last messenger before the coming of the great and dreadful day of the Lord.

Ilie este profetul care apare înaintea zilei celei mari și înfricoșate a Domnului, cu un mesaj întemeiat pe principiul Alfa și Omega, întorcând inimile părinților (alfa) către copii (omega). Moise și Ilie reprezintă Alfa și Omega ale profeției biblice. Dacă puteți primi aceasta, Moise a fost William Miller. Atât Moise, cât și Miller au murit, și amândoi au fost identificați prin inspirație ca fiind mântuiți. Moise a fost, desigur, înviat îndată după moartea sa, dar îngeri așteaptă în jurul mormântului lui Miller până la învierea lui. Ilie reprezintă ultimul sol înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșate a Domnului.

> “The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the Word of God; but prophecy must be fulfilled. The Lord says, ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord’ (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> Iudeii au încercat să oprească vestirea mesajului care fusese prorocit în Cuvântul lui Dumnezeu; dar profeția trebuie să se împlinească. Domnul spune: „Iată, vă voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei Domnului, cea mare și înfricoșătoare” (Maleahi 4:5). Urmează să vină cineva în duhul și puterea lui Ilie, iar când se va arăta, oamenii ar putea spune: „Ești prea zelos, nu interpretezi Scripturile în chip cuvenit. Lasă-mă să-ți spun cum să-ți vestești mesajul.”

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth, Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now’ ( John 16:12). They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them. Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ (Isaiah 2:22). You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley, when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s Word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of Heaven guide you into all truth.” Selected Messages, book 1, 412.

> Sunt mulți care nu pot deosebi între lucrarea lui Dumnezeu și cea a omului. Voi spune adevărul așa cum mi-l dă Dumnezeu, și spun acum: dacă veți continua să căutați pricină, să aveți un duh de împotrivire, nu veți cunoaște niciodată adevărul. Isus le-a spus ucenicilor Săi: "Mai am încă multe să vă spun, dar acum nu le puteți purta" (Ioan 16:12). Nu erau într-o stare să prețuiască lucrurile sfinte și veșnice; dar Isus a făgăduit să trimită Mângâietorul, care avea să-i învețe toate lucrurile și să le aducă aminte tot ceea ce le spusese. Fraților, nu trebuie să ne punem încrederea în om. "Încetați să vă mai sprijiniți pe om, a cărui suflare este în nările lui: căci ce preț i se poate da?" (Isaia 2:22). Trebuie să vă sprijiniți sufletele neajutorate pe Isus. Nu se cuvine să bem din izvorul văii, când există un izvor pe munte. Să părăsim apele de jos; să venim la izvoarele de sus. Dacă există un aspect al adevărului pe care nu-l înțelegeți, cu privire la care nu sunteți de acord, cercetați, comparați Scriptura cu Scriptura, coborâți puțul adevărului adânc în mina Cuvântului lui Dumnezeu. Trebuie să vă puneți pe voi înșivă și părerile voastre pe altarul lui Dumnezeu, să vă lepădați de ideile preconcepute și să lăsați Duhul Cerului să vă călăuzească în tot adevărul." Mesaje alese, cartea 1, 412.

In Isaiah twenty-two Shebna and Eliakim represent the wise and foolish within Adventism at the end of the world when the king of the north is marching upon Jerusalem. Eliakim the son of Hilkiah possessed the “vision,” Shebna didn’t.

În Isaia, capitolul douăzeci și doi, Șebna și Eliakim îi reprezintă pe cei înțelepți și pe cei nechibzuiți din sânul Adventismului la sfârșitul lumii, când împăratul de la miazănoapte înaintează asupra Ierusalimului. Eliakim, fiul lui Hilchia, avea „vedenia”; Șebna nu.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Când nu este descoperire, poporul piere; dar cel ce păzește Legea este fericit. Proverbe 29:18.

The prophetic message, that is the “vision” of this verse addresses two things. You understand the increase of prophetic light and you live, and if you don’t—you die. If you don’t understand, then you cannot be prepared to keep the Sabbath at the Sunday law test. It will be, “too late.” When Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law, they reject the law because they rejected the “vision of truth.” They have no oil, they do not understand the increase of knowledge that is unsealed just before probation closes.

Mesajul profetic, adică „viziunea” acestui verset, se referă la două aspecte. Înțelegi creșterea luminii profetice și trăiești, iar dacă nu — mori. Dacă nu înțelegi, atunci nu poți fi pregătit să păzești Sabatul la testul legii duminicale. Va fi „prea târziu”. Când adventiștii laodiceeni sunt biruiți la legea duminicală, ei resping legea pentru că au respins „viziunea adevărului”. Nu au untdelemn, nu înțeleg creșterea cunoștinței care este despecetluită chiar înainte ca timpul de probă să se închidă.

> Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:17.

> Pentru că spui: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol. Apocalipsa 3:17.

Isaiah’s sign is that he walked naked and barefoot for three years. He did so to warn those who would be warned by his prophetic message, that if you do not understand the vision of prophetic events, you will come to the Sunday law and become a captive that is led off in a wretched, miserable, poor, blind and naked condition. Isaiah was a sign and wonder for Isaiah’s history, but more so for the end of the world.

Semnul lui Isaia este că a umblat gol și desculț timp de trei ani. El a făcut aceasta pentru a-i avertiza pe cei care aveau să fie avertizați de mesajul său profetic că, dacă nu înțelegeți viziunea evenimentelor profetice, veți ajunge la legea duminicală și veți deveni captivi, duși în robie într-o stare ticăloasă, nenorocită, săracă, oarbă și goală. Isaia a fost un semn și o minune pentru istoria din vremea lui Isaia, dar cu atât mai mult pentru sfârșitul lumii.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Acum, toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde; iar ele au fost scrise spre avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor. 1 Corinteni 10:11

In the first five verses of chapter twenty-two Jerusalem, the city of David is identified as a “tumultuous,” “joyous city” that is full of “stirs.” A classic biblical statement that is even employed by worldlings is used in this chapter to represent the “joyful” “tumultuous” city that is full of “stirs,” when those in verse thirteen joyfully say, “let us eat and drink; for tomorrow we shall die.” Yet, though they are joyous, their men are slain, but not with a sword, nor in battle, and therefore Isaiah poses the question, “What aileth thee?”

În primele cinci versete ale capitolului douăzeci și doi, Ierusalimul, cetatea lui David, este identificat drept o "cetate tumultuoasă", "cetate veselă", plină de "tulburări". O formulare biblică clasică, pe care o folosesc chiar și oamenii lumești, este folosită în acest capitol pentru a reprezenta "cetatea veselă", "tumultoasă", plină de "tulburări", când aceia din versetul treisprezece spun cu veselie: "să mâncăm și să bem; căci mâine vom muri". Totuși, deși sunt veseli, bărbații lor sunt uciși, dar nu de sabie, nici în bătălie, și, de aceea, Isaia pune întrebarea: "Ce ai?"

Whatever ails them, it has caused them to go to the housetops. Housetops is a symbol of worshipping the sun, moon and stars, it’s a symbol of spiritualism. Adventism is under a spiritual delusion in the passage.

Orice le pricinuiește suferință i-a determinat să urce pe acoperișuri. Acoperișurile sunt un simbol al închinării la soare, lună și stele; sunt un simbol al spiritismului. Adventismul se află sub o amăgire spirituală în acest pasaj.

> And them that worship the host of heaven upon the housetops; and them that worship and that swear by the Lord, and that swear by Malcham; And them that are turned back from the Lord; and those that have not sought the Lord, nor inquired for him.

> Și pe cei ce se închină oștirii cerului pe acoperișuri; și pe cei ce se închină și jură pe Domnul, și care jură pe Malcham; și pe cei ce s-au abătut de la Domnul; și pe cei ce nu L-au căutat pe Domnul, nici nu au întrebat de El.

> Hold thy peace at the presence of the Lord God: for the day of the Lord is at hand: for the Lord hath prepared a sacrifice, he hath bid his guests. And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. Zephaniah 1:5–9.

> Tăceți înaintea Domnului Dumnezeu, căci ziua Domnului este aproape; căci Domnul a pregătit o jertfă, și-a chemat oaspeții. Și va fi că, în ziua jertfei Domnului, voi pedepsi căpeteniile și pe fiii împăratului și pe toți cei îmbrăcați în veșminte străine. Tot în ziua aceea voi pedepsi pe toți cei ce sar peste prag, care umplu casele stăpânilor lor cu silnicie și înșelăciune. Țefania 1:5-9.

At the Sunday law crisis Adventism, represented as Jerusalem are in “the valley of vision.” Those who reject the prophetic message represented by the “oil” or “vision” are practicing spiritualism, which is addressed by Paul in Second Thessalonians. There we also find those (Shebna) that received not the love of the truth.

La criza legii duminicale, Adventismul, reprezentat prin Ierusalim, se află în „Valea Vedeniei”. Cei care resping mesajul profetic reprezentat prin „untdelemnul” sau „vedenia” practică spiritismul, despre care Pavel vorbește în A Doua Epistolă către Tesaloniceni. Acolo îi găsim, de asemenea, pe aceia (Șebna) care n-au primit dragostea adevărului.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2: 11, 12.

> Și pentru această pricină, Dumnezeu le va trimite o puternică amăgire, ca să creadă o minciună: pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire, să fie osândiți. 2 Tesaloniceni 2:11, 12.

Of course, the word “truth” that Paul employs is the Greek word that is taken from the Hebrew word “truth” that is created by combining the three Hebrew letters that represent the Alpha and Omega. The rejection of the “truth” represented as the principle of Alpha and Omega, brings strong delusion upon the Laodiceans, and that delusion is spiritualism.

Desigur, cuvântul „adevăr” pe care îl folosește Pavel este cuvântul grecesc derivat din cuvântul ebraic „adevăr”, care este format prin combinarea celor trei litere ebraice ce reprezintă Alfa și Omega. Respingerea „adevărului”, reprezentat ca principiul Alfa și Omega, aduce asupra laodiceenilor o puternică amăgire, iar acea amăgire este spiritismul.

> “Says the prophet Isaiah: ‘When they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Isaiah 8:19, 20. If men had been willing to receive the truth so plainly stated in the Scriptures concerning the nature of man and the state of the dead, they would see in the claims and manifestations of spiritualism the working of Satan with power and signs and lying wonders. But rather than yield the liberty so agreeable to the carnal heart, and renounce the sins which they love, multitudes close their eyes to the light and walk straight on, regardless of warnings, while Satan weaves his snares about them, and they become his prey. ‘Because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ therefore ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie.’ 2 Thessalonians 2:10, 11.” The Great Controversy, 559.

> Zice profetul Isaia: "Când vă vor zice: Întrebați pe cei ce au duhuri familiare și pe vrăjitorii care șuieră și bolborosesc: oare nu se cuvine unui popor să-și caute Dumnezeul? Să întrebe, pentru cei vii, pe cei morți? La Lege și la Mărturie: dacă nu vorbesc potrivit acestui cuvânt, este pentru că nu este lumină în ei." Isaia 8:19, 20. Dacă oamenii ar fi fost dispuși să primească adevărul atât de limpede enunțat în Scripturi cu privire la natura omului și starea morților, ar vedea în pretențiile și manifestările spiritismului lucrarea lui Satana cu putere și semne și minuni mincinoase. Dar, mai curând decât să renunțe la libertatea atât de plăcută inimii carnale și să lepede păcatele pe care le iubesc, mulțimi își închid ochii față de lumină și merg drept înainte, fără să țină seama de avertizări, în timp ce Satana își țese cursele în jurul lor, iar ei devin prada lui. "Pentru că n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți", de aceea "Dumnezeu le trimite o lucrare de rătăcire, ca să creadă minciuna." 2 Tesaloniceni 2:10, 11. Tragedia veacurilor, 559.

In Isaiah twenty-two the men of the joyous city are slain, but not by battle or the sword, they are bound together and slain with the leaders who have fled.

În Isaia douăzeci și doi, bărbații cetății celei vesele sunt uciși, dar nu prin luptă sau prin sabie; ei sunt legați laolaltă și uciși împreună cu conducătorii care au fugit.

> “If the church pursue a course similar to that of the world, they will share the same fate. Nay, rather, as they have received greater light, their punishment will be greater than that of the impenitent.

> Dacă Biserica adoptă o conduită asemănătoare cu aceea a lumii, va avea aceeași soartă. Ba încă, întrucât a primit mai multă lumină, pedeapsa ei va fi mai mare decât a nepocăiților.

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> Noi, ca popor, mărturisim că avem adevărul înaintea tuturor celorlalte popoare de pe pământ. Atunci viața și caracterul nostru ar trebui să fie în armonie cu o asemenea credință. Ziua este chiar asupra noastră când cei drepți vor fi legați, ca un grâu de preț, în snopi pentru grânarul ceresc, în timp ce cei răi sunt, asemenea neghinei, adunați pentru focurile marii zile de pe urmă. Dar grâul și neghina „cresc împreună până la seceriș”. Mărturii, volumul 5, 100.

The leadership in Isaiah twenty-two has been bound together by “the archers.” Shebna is identified as a leader over the house, and his position will be given to Eliakim, the son of Hilkiah. In Isaiah twenty-two the prophetic message represented by the “vision” of prophetic events has produced two classes of worshippers in Jerusalem as the king of the north approaches. One class is being bound for the heavenly garner and the other for the fires of the last days. What has bound the wicked is “the archers,” which is one of the many symbols of Islam in God’s Word.

Conducerea din Isaia douăzeci și doi a fost legată laolaltă de „arcașii”. Șebna este identificat ca un conducător peste casă, iar funcția lui va fi dată lui Eliacim, fiul lui Hilkia. În Isaia douăzeci și doi, mesajul profetic reprezentat de „vedenia” evenimentelor profetice a produs două clase de închinători în Ierusalim, pe măsură ce împăratul de la miazănoapte se apropie. O clasă este legată pentru grânarul ceresc, iar cealaltă pentru focurile zilelor de pe urmă. Pe cei răi i-au legat „arcașii”, care constituie unul dintre numeroasele simboluri ale Islamului în Cuvântul lui Dumnezeu.

> And the residue of the number of archers, the mighty men of the children of Kedar, shall be diminished: for the Lord God of Israel hath spoken it. Isaiah 21:17.

> Iar rămășița numărului arcașilor, vitejii dintre fiii lui Chedar, va fi împuținată: căci a vorbit Domnul, Dumnezeul lui Israel. Isaia 21:17.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> Și acestea sunt numele fiilor lui Ismael, după numele lor, potrivit spițelor lor de neam: întâiul născut al lui Ismael, Nebaiot; Chedar, Adbeel și Mibsam; Mișma, Duma și Masa; Hadar și Tema; Ietur, Nefiș și Chedma. Aceștia sunt fiii lui Ismael și acestea sunt numele lor, după cetățile lor și după castelele lor; doisprezece căpetenii după neamurile lor. Geneza 25:13-16.

The leadership of Adventism was bound by archers when they rejected the message that Islam attacked the United States on September 11, 2001, in fulfillment of Bible prophecy. The attack on 9/11 was the confirmation of the message that was unsealed in 1989, at the collapse of the Soviet Union. Islam’s attack on 9/11 paralleled August 11, 1840, when a prophecy about Islam being restrained empowered the first angels’ message by confirming Miller’s primary prophetic rule, that a day represented a year. August 11, 1840 was a fulfillment of a predicted event that was based upon the day for a year principle. When it was fulfilled the first angels’ message was carried to every mission station in the world.

Conducerea Adventismului a fost legată de arcași atunci când a respins mesajul că Islamul a atacat Statele Unite la 11 septembrie 2001, în împlinirea profeției biblice. Atacul de la 11 septembrie a fost confirmarea mesajului care a fost dezpecetluit în 1989, la prăbușirea Uniunii Sovietice. Atacul Islamului de la 11 septembrie a fost paralel cu 11 august 1840, când o profeție despre stăvilirea Islamului a împuternicit solia primului înger, confirmând regula profetică principală a lui Miller, că o zi reprezenta un an. 11 august 1840 a fost împlinirea unui eveniment prezis, care era bazat pe principiul zi pentru an. Când s-a împlinit, solia primului înger a fost dusă la fiecare post misionar din lume.

9/11 confirmed the primary rule of the “vision” given to Adventism to proclaim. That rule is that history repeats. When the day for a year principle was confirmed on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended marking the empowerment of Miller’s judgment hour message, thus typifying when the angel of Revelation eighteen descended on 9/11.

11 septembrie a confirmat regula principală a „viziunii” dată Adventismului spre a fi proclamată. Acea regulă este că istoria se repetă. Când principiul o zi pentru un an a fost confirmat la 11 august 1840, îngerul puternic din Apocalipsa zece a coborât, marcând împuternicirea soliei lui Miller cu privire la ceasul judecății, tipificând astfel momentul în care îngerul din Apocalipsa optsprezece a coborât la 11 septembrie.

> “How comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> Cum a apărut afirmația că am declarat că New York va fi măturat de un val de maree? Așa ceva nu am spus niciodată. Am spus, când priveam marile clădiri care se înălțau acolo, etaj după etaj: "Ce scene îngrozitoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1-3." Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsă este un avertisment cu privire la ceea ce urmează să vină asupra pământului. Dar nu am lumină în mod deosebit cu privire la ceea ce are să vină asupra New Yorkului, decât că știu că într-o zi marile clădiri de acolo vor fi dărâmate prin întoarcerile și răsturnările puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că nimicirea este în lume. Un singur cuvânt din partea Domnului, o singură atingere a puterii Sale celei mari, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina. Review and Herald, 5 iulie 1906.

There is of course much more to say about Islam, but Shebna represents those who reject the “vision” of prophetic history that is based upon the repetition of history, accompanied with the primary truth of the repetition of history—that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The restraint of Islam on August 11, 1840 brought the angel of Revelation ten down and the release of Islam on 9/11 brought the angel of Revelation eighteen down.

Desigur, ar mai fi multe de spus despre Islam, dar Șebna îi reprezintă pe cei care resping „viziunea” istoriei profetice, întemeiată pe repetarea istoriei și însoțită de adevărul primar al repetării istoriei — că începutul unui lucru ilustrează sfârșitul unui lucru. Stăvilirea Islamului la 11 august 1840 a determinat coborârea îngerului din Apocalipsa 10, iar dezlănțuirea Islamului la 11 septembrie a determinat coborârea îngerului din Apocalipsa 18.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Then shall they cry unto the Lord, but he will not hear them: he will even hide his face from them at that time, as they have behaved themselves ill in their doings. Thus saith the Lord concerning the prophets that make my people err, that bite with their teeth, and cry, Peace; and he that putteth not into their mouths, they even prepare war against him. Therefore night shall be unto you, that ye shall not have a vision; and it shall be dark unto you, that ye shall not divine; and the sun shall go down over the prophets, and the day shall be dark over them. Then shall the seers be ashamed, and the diviners confounded: yea, they shall all cover their lips; for there is no answer of God. But truly I am full of power by the spirit of the Lord, and of judgment, and of might, to declare unto Jacob his transgression, and to Israel his sin. Hear this, I pray you, ye heads of the house of Jacob, and princes of the house of Israel, that abhor judgment, and pervert all equity. They build up Zion with blood, and Jerusalem with iniquity. The heads thereof judge for reward, and the priests thereof teach for hire, and the prophets thereof divine for money: yet will they lean upon the Lord, and say, Is not the Lord among us? none evil can come upon us. Micah 3:1–11.

> Și am zis: Ascultați, vă rog, căpetenii ale lui Iacov și voi, dregători ai casei lui Israel: Nu este oare datoria voastră să cunoașteți judecata? Voi, care urâți binele și iubiți răul; care le smulgeți pielea de pe ei și carnea de pe oase; care, de asemenea, mâncați carnea poporului Meu, le jupuiți pielea de pe ei, le sfărâmați oasele și le tăiați în bucăți, ca pentru oală, ca pe carnea din cazan. Atunci vor striga către Domnul, dar El nu-i va auzi; Își va ascunde fața de ei în vremea aceea, pentru că s-au purtat rău în faptele lor. Așa zice Domnul despre prorocii care fac pe poporul Meu să rătăcească, care mușcă cu dinții și strigă: „Pace!”; iar celui ce nu le pune nimic în gură, îi pregătesc război. De aceea va fi noapte pentru voi, ca să nu aveți vedenie; se va face întuneric pentru voi, ca să nu mai ghiciți; soarele va apune peste proroci și ziua se va întuneca peste ei. Atunci văzătorii vor fi rușinați, iar ghicitorii făcuți de ocară; da, toți își vor acoperi buzele, căci nu este răspuns de la Dumnezeu. Dar, cu adevărat, eu sunt plin de putere, prin Duhul Domnului, de judecată și de tărie, ca să vestesc lui Iacov fărădelegea lui și lui Israel păcatul lui. Ascultați aceasta, vă rog, căpetenii ale casei lui Iacov și dregători ai casei lui Israel, care urâți judecata și răsturnați toată dreptatea. Ei zidesc Sionul cu sânge și Ierusalimul cu nelegiuire. Căpeteniile ei judecă pentru mită, preoții ei dau învățătură pe plată, și prorocii ei ghicesc pe bani; și totuși se sprijină pe Domnul și zic: „Nu este oare Domnul în mijlocul nostru? Nicio nenorocire nu va veni peste noi.” Mica 3:1-11.

> And the multitude of all the nations that fight against Ariel [Jerusalem], even all that fight against her and her munition, and that distress her, shall be as a dream of a night vision. It shall even be as when an hungry man dreameth, and, behold, he eateth; but he awaketh, and his soul is empty: or as when a thirsty man dreameth, and, behold, he drinketh; but he awaketh, and, behold, he is faint, and his soul hath appetite: so shall the multitude of all the nations be, that fight against mount Zion. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:7–16.

> Și mulțimea tuturor neamurilor care se luptă împotriva lui Ariel [Ierusalim], chiar toți cei ce se luptă împotriva ei și a întăriturilor ei și o strâmtorează, vor fi ca un vis al unei vedenii de noapte. Va fi ca atunci când un om flămând visează și, iată, mănâncă; dar se trezește, și sufletul lui este gol; sau ca atunci când un om însetat visează și, iată, bea; dar se trezește și, iată, este sleit, iar sufletul lui tânjește: așa va fi mulțimea tuturor neamurilor care se luptă împotriva muntelui Sion. Opriți-vă și uimiți-vă; strigați și țipați: sunt beți, dar nu de vin; se clatină, dar nu de băuturi tari. Căci Domnul a turnat peste voi duhul unui somn adânc și v-a închis ochii: pe profeți și pe conducătorii voștri, pe văzători, i-a acoperit. Și vedenia tuturor a ajuns pentru voi ca vorbele unei cărți pecetluite, pe care oamenii o dau unuia învățat, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu pot, fiindcă este pecetluită; iar cartea este dată celui neînvățat, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu sunt învățat. De aceea a zis Domnul: Pentru că poporul acesta se apropie de Mine cu gura și Mă cinstește cu buzele, dar și-a depărtat inima de la Mine, și frica lor de Mine este învățată prin porunca oamenilor, de aceea, iată, voi face o lucrare minunată în mijlocul acestui popor, o lucrare minunată și o minune: căci înțelepciunea înțelepților lor va pieri, și priceperea celor chibzuiți ai lor va fi ascunsă. Vai de cei ce caută adânc să-și ascundă sfatul de Domnul, și faptele lor sunt în întuneric, și zic: Cine ne vede? și cine ne cunoaște? Cu adevărat, răsturnarea voastră a lucrurilor va fi socotită ca lutul olarului: căci oare lucrarea va zice despre cel ce a făcut-o: Nu m-a făcut el? sau lucrul întocmit va zice despre cel ce l-a întocmit: El n-a avut pricepere? Isaia 29:7-16.

The valley of vision, according to Isaiah is “a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains.” Isaiah therefore weeps bitterly, just as did Jesus.

Valea vedeniei, potrivit lui Isaia, este "o zi de necaz, de călcare în picioare și de nedumerire din partea Domnului Dumnezeului oștirilor, în Valea vedeniei, de surpare a zidurilor și de strigare către munți." De aceea, Isaia plânge cu amar, întocmai cum a plâns și Iisus.

> “The tears of Jesus were not in anticipation of His own suffering. Just before Him was Gethsemane, where soon the horror of a great darkness would overshadow Him. The sheepgate also was in sight, through which for centuries the beasts for sacrificial offerings had been led. This gate was soon to open for Him, the great Antitype, toward whose sacrifice for the sins of the world all these offerings had pointed. Nearby was Calvary, the scene of His approaching agony. Yet it was not because of these reminders of His cruel death that the Redeemer wept and groaned in anguish of spirit. His was no selfish sorrow. The thought of His own agony did not intimidate that noble, self-sacrificing soul. It was the sight of Jerusalem that pierced the heart of Jesus—Jerusalem that had rejected the Son of God and scorned His love, that refused to be convinced by His mighty miracles, and was about to take His life. He saw what she was in her guilt of rejecting her Redeemer, and what she might have been had she accepted Him who alone could heal her wound. He had come to save her; how could He give her up?

> Lacrimile lui Isus nu erau în așteptarea propriei Sale suferințe. Chiar înaintea Lui se afla Ghetsimani, unde curând oroarea unui mare întuneric avea să-L umbrească. Se vedea și Poarta Oilor, prin care, de secole, fuseseră duse animalele pentru jertfe. Această poartă avea curând să i se deschidă Lui, marelui Antitip, spre jertfa Căruia pentru păcatele lumii arătaseră, de veacuri, toate aceste jertfe. În apropiere era Calvarul, scena agoniei Sale care se apropia. Și totuși, nu din pricina acestor aduceri-aminte ale morții Sale crude a plâns și a gemut Răscumpărătorul în chinul duhului. Nu era o durere egoistă. Gândul la propria-I agonie nu înspăimânta acel suflet nobil, jertfitor. Priveliștea Ierusalimului i-a străpuns inima lui Isus — Ierusalimul care Îl respinsese pe Fiul lui Dumnezeu și disprețuise iubirea Lui, care refuzase să se lase convins de minunile Sale mărețe și era pe punctul de a-I lua viața. El a văzut ce era ea, în vina respingerii Răscumpărătorului ei, și ce ar fi putut fi dacă L-ar fi primit pe Acela care singur îi putea vindeca rana. El venise s-o mântuiască; cum ar fi putut s-o părăsească?

> “Israel had been a favored people; God had made their temple His habitation; it was ‘beautiful for situation, the joy of the whole earth.’ Psalm 48:2. The record of more than a thousand years of Christ’s guardian care and tender love, such as a father bears his only child, was there. In that temple the prophets had uttered their solemn warnings. There had the burning censers waved, while incense, mingled with the prayers of the worshipers, had ascended to God. There the blood of beasts had flowed, typical of the blood of Christ. There Jehovah had manifested His glory above the mercy seat. There the priests had officiated, and the pomp of symbol and ceremony had gone on for ages. But all this must have an end.

> Israel fusese un popor privilegiat; Dumnezeu făcuse din templul lor locuința Sa; templul era „frumos prin așezare, bucuria întregului pământ”. Psalmul 48:2. Acolo se afla mărturia a mai mult de o mie de ani de purtare de grijă ocrotitoare și de iubire duioasă a lui Hristos, asemenea celei pe care un tată o poartă unicului său copil. În acel templu profeții își rostiseră solemnele avertizări. Acolo fuseseră legănate cădelnițele aprinse, în timp ce tămâia, împreunată cu rugăciunile închinătorilor, se înălțase către Dumnezeu. Acolo cursese sângele animalelor, preînchipuind sângele lui Hristos. Acolo Iehova Își arătase slava deasupra capacului ispășirii. Acolo preoții oficiaseră, iar fastul simbolurilor și al ceremonialului se desfășurase de-a lungul veacurilor. Dar toate acestea trebuiau să aibă un sfârșit.

> “Jesus raised His hand,—that had so often blessed the sick and suffering,—and waving it toward the doomed city, in broken utterances of grief exclaimed: ‘If thou hadst known, even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace!—’ Here the Saviour paused, and left unsaid what might have been the condition of Jerusalem had she accepted the help that God desired to give her,—the gift of His beloved Son. If Jerusalem had known what it was her privilege to know, and had heeded the light which Heaven had sent her, she might have stood forth in the pride of prosperity, the queen of kingdoms, free in the strength of her God-given power. There would have been no armed soldiers standing at her gates, no Roman banners waving from her walls. The glorious destiny that might have blessed Jerusalem had she accepted her Redeemer rose before the Son of God. He saw that she might through Him have been healed of her grievous malady, liberated from bondage, and established as the mighty metropolis of the earth. From her walls the dove of peace would have gone forth to all nations. She would have been the world’s diadem of glory.

> Isus Şi-a ridicat mâna — aceea care binecuvântase de atâtea ori pe bolnavi şi pe suferinzi — şi, îndreptând-o spre cetatea sortită pieirii, a exclamat, în rostiri frânte de jale: „O, de ai fi cunoscut şi tu, măcar în ziua aceasta a ta, cele ce sunt spre pacea ta!—” Aici Mântuitorul S-a oprit şi a lăsat nespus cum ar fi fost starea Ierusalimului dacă ar fi primit ajutorul pe care Dumnezeu dorea să i-l dea — darul Fiului Său iubit. Dacă Ierusalimul ar fi cunoscut ceea ce îi era dat să cunoască şi ar fi luat aminte la lumina pe care Cerul i-o trimisese, ar fi putut sta înainte în strălucirea prosperităţii, regina împărăţiilor, liberă prin tăria puterii ei dăruite de Dumnezeu. N-ar mai fi stat ostaşi înarmaţi la porţile ei, nici steaguri romane fluturând pe zidurile ei. Destinul glorios care ar fi putut binecuvânta Ierusalimul, dacă şi-ar fi primit Răscumpărătorul, i s-a înfăţişat Fiului lui Dumnezeu. El a văzut că, prin El, ar fi putut fi vindecată de cumplita ei boală, eliberată din robie şi aşezată ca puternica metropolă a pământului. De pe zidurile ei porumbelul păcii ar fi pornit către toate neamurile. Ar fi fost diadema de slavă a lumii.

> “But the bright picture of what Jerusalem might have been fades from the Saviour’s sight. He realizes what she now is under the Roman yoke, bearing the frown of God, doomed to His retributive judgment. He takes up the broken thread of His lamentation: ‘But now they are hid from thine eyes. For the days shall come upon thee, that thine enemies shall cast a trench about thee, and compass thee round, and keep thee in on every side, and shall lay thee even with the ground, and thy children within thee; and they shall not leave in thee one stone upon another; because thou knewest not the time of thy visitation.’

> „Însă tabloul luminos al a ceea ce ar fi putut fi Ierusalimul pălește dinaintea privirii Mântuitorului. El înțelege ce este ea acum, sub jugul roman, sub privirea încruntată a lui Dumnezeu, osândită judecății Sale retributive. El reia firul frânt al tânguirii Sale: ‘Dar acum sunt ascunse de ochii tăi. Căci vor veni peste tine zile, când vrăjmașii tăi vor săpa un șanț împrejurul tău, te vor înconjura și te vor strâmtora din toate părțile, și te vor face una cu pământul, pe tine și pe copiii tăi din mijlocul tău; și nu vor lăsa în tine piatră pe piatră; pentru că n-ai cunoscut vremea cercetării tale.’”

> “Christ came to save Jerusalem with her children; but Pharisaical pride, hypocrisy, jealousy, and malice had prevented Him from accomplishing His purpose. Jesus knew the terrible retribution which would be visited upon the doomed city. He saw Jerusalem encompassed with armies, the besieged inhabitants driven to starvation and death, mothers feeding upon the dead bodies of their own children, and both parents and children snatching the last morsel of food from one another, natural affection being destroyed by the gnawing pangs of hunger. He saw that the stubbornness of the Jews, as evinced in their rejection of His salvation, would also lead them to refuse submission to the invading armies. He beheld Calvary, on which He was to be lifted up, set with crosses as thickly as forest trees. He saw the wretched inhabitants suffering torture on the rack and by crucifixion, the beautiful palaces destroyed, the temple in ruins, and of its massive walls not one stone left upon another, while the city was plowed like a field. Well might the Saviour weep in agony in view of that fearful scene.

> Hristos a venit să mântuiască Ierusalimul împreună cu copiii ei; dar trufia fariseică, fățărnicia, pizma și răutatea L-au împiedicat să-Și împlinească scopul. Isus cunoștea cumplita pedeapsă care avea să se abată asupra cetății sortite pieirii. El a văzut Ierusalimul încercuit de oști, pe locuitorii asediați împinși la înfometare și la moarte, mame hrănindu-se cu trupurile moarte ale propriilor copii, iar părinții și copiii smulgându-și unii altora ultima fărâmă de hrană, afecțiunea firească fiind nimicită de chinurile rozătoare ale foamei. El a văzut că încăpățânarea iudeilor, dovedită în respingerea mântuirii Sale, îi va face de asemenea să refuze supunerea față de oștirile invadatoare. El a văzut Calvarul, pe care urma să fie înălțat, presărat cu cruci, de dese precum copacii unei păduri. El a văzut pe nenorociții locuitori îndurând torturi la scripeți și prin răstignire, frumoasele palate distruse, templul în ruine și, din zidurile lui masive, nicio piatră rămasă pe alta, în timp ce cetatea era arată ca un ogor. Pe bună dreptate putea Mântuitorul să plângă în agonie la vederea acelei înfricoșătoare priveliști.

> “Jerusalem had been the child of His care, and as a tender father mourns over a wayward son, so Jesus wept over the beloved city. How can I give thee up? How can I see thee devoted to destruction? Must I let thee go to fill up the cup of thine iniquity? One soul is of such value that, in comparison with it, worlds sink into insignificance; but here was a whole nation to be lost. When the fast westering sun should pass from sight in the heavens, Jerusalem’s day of grace would be ended. While the procession was halting on the brow of Olivet, it was not yet too late for Jerusalem to repent. The angel of mercy was then folding her wings to step down from the golden throne to give place to justice and swift-coming judgment. But Christ’s great heart of love still pleaded for Jerusalem, that had scorned His mercies, despised His warnings, and was about to imbrue her hands in His blood. If Jerusalem would but repent, it was not yet too late. While the last rays of the setting sun were lingering on temple, tower, and pinnacle, would not some good angel lead her to the Saviour’s love, and avert her doom? Beautiful and unholy city, that had stoned the prophets, that had rejected the Son of God, that was locking herself by her impenitence in fetters of bondage,—her day of mercy was almost spent!” Desire of Ages, 576–578.

> Ierusalimul fusese copilul ocrotirii Sale și, așa cum un tată duios jelește un fiu rătăcitor, tot astfel Isus a plâns pentru cetatea iubită. Cum să te părăsesc? Cum să te văd sortită pieirii? Trebuie oare să te las să-ți umpli paharul nelegiuirii? Un singur suflet are o asemenea valoare, încât, în comparație cu el, lumile se cufundă în neînsemnătate; iar aici era un întreg neam pe cale să se piardă. Când soarele grăbit spre apus avea să se piardă de pe bolta cerului, ziua harului Ierusalimului avea să se sfârșească. În timp ce procesiunea se oprea pe creștetul Muntelui Măslinilor, încă nu era prea târziu pentru Ierusalim să se pocăiască. Îngerul milei își strângea atunci aripile, gata să coboare de pe tronul de aur, pentru a face loc dreptății și judecății care venea grabnic. Dar inima cea mare, plină de iubire, a lui Hristos încă mijlocea pentru Ierusalim, care batjocorise îndurările Lui, disprețuise avertizările Lui și era pe punctul de a-și mânji mâinile cu sângele Lui. De s-ar pocăi Ierusalimul, încă nu era prea târziu. În vreme ce ultimele raze ale soarelui asfințit zăboveau pe templu, pe turnuri și pe pinacluri, n-avea oare vreun înger bun s-o călăuzească spre iubirea Mântuitorului și să-i abată pieirea? Frumoasă și nelegiuită cetate, care i-a ucis cu pietre pe profeți, care L-a respins pe Fiul lui Dumnezeu, care, prin nepocăința ei, se înlănțuia în lanțurile robiei, — ziua ei de îndurare era aproape apusă!

As the warfare against Jerusalem is described by Isaiah in chapter twenty-two those attacking “set themselves in array at the gate.” Elam and Kir are at the gate with weapons ready and they then discover Jerusalem’s covering. In Isaiah the “covering” that is discovered by the enemies at the gate is the shadow of Egypt.

Așa cum este descris războiul împotriva Ierusalimului de Isaia în capitolul douăzeci și doi, cei care atacă „se așază în linie de bătaie la poartă”. Elam și Kir sunt la poartă cu armele pregătite, iar apoi descoperă acoperământul Ierusalimului. În Isaia, „acoperământul” pe care îl descoperă vrăjmașii la poartă este umbra Egiptului.

> Woe to the rebellious children, saith the Lord, that take counsel, but not of me; and that cover with a covering, but not of my spirit, that they may add sin to sin: That walk to go down into Egypt, and have not asked at my mouth; to strengthen themselves in the strength of Pharaoh, and to trust in the shadow of Egypt! Isaiah 30:1, 2.

> Vai de copiii răzvrătiți, zice Domnul, care iau sfat, dar nu de la Mine; și care se acoperă cu un acoperământ, dar nu al Duhului Meu, ca să adauge păcat la păcat: care pornesc să se coboare în Egipt și nu M-au întrebat pe Mine; ca să se întărească în tăria lui Faraon și să se încreadă în umbra Egiptului! Isaia 30:1, 2.

It is recognized by Jerusalem’s enemies that those represented by Shebna have placed their trust in Egypt, thinking Egypt would protect them, whereas those represented by Eliakim the son of Hilkiah trust not in the “shadow of Egypt” but are covered with covering of God’s Spirit and trust in the “shadow of the Most High.”

Este recunoscut de vrăjmașii Ierusalimului că cei reprezentați de Șebna și-au pus încrederea în Egipt, socotind că Egiptul i-ar ocroti, pe când cei reprezentați de Eliachim, fiul lui Hilchia, nu se încred în „umbra Egiptului”, ci sunt acoperiți cu acoperământul Duhului lui Dumnezeu și se încred în „umbra Celui Preaînalt”.

> He that dwelleth in the secret place of the most High shall abide under the shadow of the Almighty. I will say of the Lord, He is my refuge and my fortress: my God; in him will I trust. Psalms 91:1, 2.

> Cel ce locuiește în locul tainic al Celui Preaînalt va rămâne sub umbra Celui Atotputernic. Voi zice despre Domnul: El este adăpostul meu și cetățuia mea: Dumnezeul meu; în El mă voi încrede. Psalmii 91:1, 2.

At the Sunday law crisis, the wise virgins represented by Eliakim the son of Hilkiah are trusting the shadow of the most High, and the foolish virgins represented by Shebna are trusting in the shadow of Egypt. The word translated as “discovered” means to strip down and take into captivity. The enemies at the gate recognize that the protection of Jerusalem has been removed, and Shebna and his cohorts then begin to try and save themselves, for they see “the breaches of the city of David” and they see there are many breaches that will allow the enemy to enter. In a panic, as represented in the parable of the ten virgins, the foolish begin to search for protection, but they have none.

La criza legii duminicale, fecioarele înțelepte, reprezentate de Eliacim, fiul lui Hilchia, își pun încrederea în umbra Celui Preaînalt, iar fecioarele neînțelepte, reprezentate de Șebna, își pun încrederea în umbra Egiptului. Cuvântul tradus ca „descoperit” înseamnă a dezgoli și a duce în captivitate. Vrăjmașii de la poartă recunosc că ocrotirea Ierusalimului a fost ridicată, iar Șebna și acoliții lui încep atunci să caute să se salveze, căci văd „spărturile cetății lui David” și văd că sunt multe spărturi care vor permite vrăjmașului să pătrundă. În panică, așa cum este reprezentat în pilda celor zece fecioare, cele neînțelepte încep să caute ocrotire, dar nu au niciuna.

Shebna looks to the “the armour of the forest” to save him, but it is too late. He counts the houses in Jerusalem and begins to tear them down to fortify the wall, but it is too late. They gather together water from the lower pool and try to connect with the water of the old pool, but it is too late. Water being a primary symbol of the Holy Spirit identifies that they are desperately looking for oil, but its too late. In all their efforts they forgot the Creator of the pools, and that he made those “pools” of truth long ago. They forgot that it was the Rock of Ages that provided the message in the old times. They chose not to walk in the old paths, represented by the foundations that were established through the work of William Miller.

Șebna își pune nădejdea în „armura pădurii” pentru a fi salvat, dar este prea târziu. El numără casele din Ierusalim și începe să le dărâme pentru a întări zidul, dar este prea târziu. Ei adună laolaltă apă din iazul de jos și încearcă s-o unească cu apa iazului vechi, dar este prea târziu. Apa, fiind un simbol primordial al Duhului Sfânt, arată că ei caută disperat untdelemn, dar este prea târziu. În toate strădaniile lor, L-au uitat pe Creatorul iazurilor, pe Acela care a făcut acele „iazuri” ale adevărului cu mult timp în urmă. Au uitat că Stânca Veacurilor a fost aceea care a dat mesajul în vremurile de demult. Au ales să nu umble pe cărările vechi, reprezentate de temeliile care au fost așezate prin lucrarea lui William Miller.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> Vrăjmașul caută să abată mințile fraților și surorilor din mijlocul nostru de la lucrarea de pregătire a unui popor care să stea în picioare în aceste zile din urmă. Sofismele lui sunt menite să abată mințile de la primejdiile și datoriile ceasului. Ei socotesc drept nimic lumina pe care Hristos a venit din cer s-o dea lui Ioan pentru poporul Său. Ei învață că scenele aflate chiar înaintea noastră nu au o importanță suficientă pentru a primi o atenție deosebită. Ei zădărnicesc adevărul de origine cerească și jefuiesc poporul lui Dumnezeu de experiența sa trecută, dându-i în loc o știință falsă.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> 'Așa zice Domnul: Stați în drumuri și priviți și întrebați de cărările cele vechi, care este calea cea bună, și umblați pe ea.' Ieremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Nimeni să nu caute să smulgă temeliile credinței noastre — temeliile așezate la începutul lucrării noastre prin studierea rugătoare a Cuvântului și prin revelație. Pe aceste temelii am zidit în ultimii cincizeci de ani. Oamenii pot socoti că au găsit o cale nouă și că pot pune o temelie mai tare decât cea care a fost așezată. Dar aceasta este o mare amăgire. Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost așezată.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> În trecut, mulți au întreprins zidirea unei noi credințe, statornicirea unor noi principii. Dar cât a stat în picioare zidirea lor? Curând s-a prăbușit, fiindcă nu era întemeiată pe Stâncă.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> Nu au trebuit oare primii ucenici să se confrunte cu spusele oamenilor? Nu au trebuit ei să asculte teorii false și apoi, după ce au făcut totul, să rămână neclintiți, zicând: „Altă temelie nu poate pune nimeni decât cea care este pusă”? 1 Corinteni 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Așadar, suntem datori să ținem neclintit până la sfârșit începutul încrederii noastre. Cuvinte pline de putere au fost trimise de Dumnezeu și de Hristos acestui popor, scoatându-l din lume, punct cu punct, în lumina limpede a adevărului prezent. Cu buze atinse de foc sfânt, slujitorii lui Dumnezeu au proclamat solia. Rostirea divină și-a pus pecetea asupra autenticității adevărului proclamat.” Mărturii, volumul 8, 296, 297.

The “day” which that all this takes place is the biblical “day” which Isaiah identifies as the that the Lord God of Hosts called for “weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding of sackcloth.”

„Ziua” în care au loc toate acestea este „ziua” biblică pe care Isaia o identifică drept aceea în care Domnul Dumnezeul oștirilor a chemat la „plâns, la jale, la chelire și la cingerea cu sac.”

> And the Lord spake unto Moses, saying, Also on the tenth day of this seventh month there shall be a day of atonement: it shall be an holy convocation unto you; and ye shall afflict your souls, and offer an offering made by fire unto the Lord. And ye shall do no work in that same day: for it is a day of atonement, to make an atonement for you before the Lord your God. For whatsoever soul it be that shall not be afflicted in that same day, he shall be cut off from among his people. And whatsoever soul it be that doeth any work in that same day, the same soul will I destroy from among his people. Ye shall do no manner of work: it shall be a statute forever throughout your generations in all your dwellings. It shall be unto you a sabbath of rest, and ye shall afflict your souls: in the ninth day of the month at even, from even unto even, shall ye celebrate your sabbath. Leviticus 23:26–32.

> Și Domnul a vorbit lui Moise, zicând: Tot în ziua a zecea a acestei a șaptea luni va fi o zi a ispășirii: să vă fie o adunare sfântă; să vă smeriți sufletele și să aduceți Domnului o jertfă mistuită de foc. Și să nu faceți nicio lucrare în ziua aceea, căci este o zi a ispășirii, ca să se facă ispășire pentru voi înaintea Domnului, Dumnezeului vostru. Căci orice suflet care nu se va smeri în ziua aceea va fi nimicit din poporul său. Și orice suflet care va face vreo lucrare în ziua aceea, pe sufletul acela îl voi nimici din mijlocul poporului său. Să nu faceți niciun fel de lucrare: aceasta va fi o rânduială veșnică din neam în neam, în toate locuințele voastre. Să vă fie un sabat de odihnă și să vă smeriți sufletele: în ziua a noua a lunii, seara, de la seară până la seară, să sărbătoriți sabatul vostru. Leviticul 23:26-32.

The day that is illustrated by Shebna and Eliakim the son of Hilkiah is the antitypical Day of Atonement, which covers the history of 1844 until Michael stands up. In that period of time Adventism has been called to “afflict” their souls, or as Isaiah represents it is call “to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth.”

Ziua ilustrată prin Șebna și Eliacim, fiul lui Hilchia, este Ziua antitipică a Ispășirii, care cuprinde istoria de la 1844 până când Mihail se va ridica. În acea perioadă de timp, Adventismul a fost chemat să-și "smerească" sufletele, sau, după cum o prezintă Isaia, chemarea este la "plâns, la jale, la capul ras și la încingerea cu sac".

> “In 1844 our great High Priest entered the most holy place of the heavenly sanctuary, to begin the work of the investigative judgment. The cases of the righteous dead have been passing in review before God. When that work shall be completed, judgment is to be pronounced upon the living. How precious, how important are these solemn moments! Each of us has a case pending in the court of heaven. We are individually to be judged according to the deeds done in the body. In the typical service, when the work of atonement was performed by the high priest in the most holy place of the earthly sanctuary, the people were required to afflict their souls before God, and confess their sins, that they might be atoned for and blotted out. Will any less be required of us in this antitypical day of atonement, when Christ in the sanctuary above is pleading in behalf of His people, and the final, irrevocable decision is to be pronounced upon every case?

> În 1844, Marele nostru Preot a intrat în Sfânta Sfintelor a sanctuarului ceresc, pentru a începe lucrarea judecății de cercetare. Cazurile morților drepți trec pe rând prin cercetare înaintea lui Dumnezeu. Când această lucrare va fi încheiată, urmează să se pronunțe judecata asupra celor vii. Cât de prețioase, cât de importante sunt aceste momente solemne! Fiecare dintre noi are o cauză în curs de judecată la Curtea cerească. Vom fi judecați, fiecare în parte, potrivit faptelor săvârșite în trup. În serviciul tipic, când lucrarea ispășirii era împlinită de marele preot în Sfânta Sfintelor a sanctuarului pământesc, poporului i se cerea să-și smerească sufletele înaintea lui Dumnezeu și să-și mărturisească păcatele, pentru ca acestea să fie ispășite și șterse. Se va cere oare mai puțin de la noi, în această zi antitipică a ispășirii, când Hristos, în sanctuarul de sus, mijlocește pentru poporul Său, iar hotărârea finală, irevocabilă, urmează să fie pronunțată asupra fiecărei cauze?

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.” Selected Messages, book 1, 124, 125.

> Care este starea noastră în această vreme înfricoșătoare și solemnă? Vai, ce mândrie domnește în biserică, ce fățărnicie, ce amăgire, ce iubire de îmbrăcăminte, de ușurătate și de distracții, ce dorință de întâietate! Toate aceste păcate au întunecat mintea, astfel încât lucrurile veșnice nu au fost discernute. Nu vom cerceta oare Scripturile, ca să știm unde ne aflăm în istoria acestei lumi? Nu vom deveni oare înțelepți cu privire la lucrarea care se împlinește pentru noi în acest timp și la poziția pe care noi, ca păcătoși, ar trebui s-o ocupăm în timp ce această lucrare a ispășirii se desfășoară? Dacă prețuim cât de puțin mântuirea sufletelor noastre, trebuie să facem o schimbare hotărâtă. Trebuie să-L căutăm pe Domnul cu adevărată pocăință; trebuie, cu adâncă zdrobire a sufletului, să ne mărturisim păcatele, pentru ca ele să fie șterse. Mesaje alese, cartea 1, 124, 125.

> And in that day did the Lord God of hosts call to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth: And behold joy and gladness, slaying oxen, and killing sheep, eating flesh, and drinking wine: let us eat and drink; for tomorrow we shall die. Isaiah 22:12, 13.

> Și în ziua aceea Domnul Dumnezeu al oștirilor a chemat la plâns și la tânguire, la chelire și la cingere cu sac: Și iată bucurie și veselie, înjunghiind boi și tăind oi, mâncând carne și bând vin: să mâncăm și să bem; căci mâine vom muri. Isaia 22:12, 13.

The Lord called Shebna to afflict his soul, but he chose to eat and drink and party on. The Lord “revealed” in his “ears” that Shebna’s sin would not be purged. The word translated as “purged” is the word used in Leviticus for “atonement.” This sin of Laodicean Adventism will not be atoned for. Now Isaiah begins to address the relationship of Shebna (Laodicean Adventists) with Eliakim, the son of Hilkiah (Philadelphian Adventists).

Domnul l-a chemat pe Șebna la smerirea sufletului, dar el a ales să mănânce, să bea și să petreacă în continuare. Domnul i-a „descoperit” „în urechi” că păcatul lui Șebna nu va fi ispășit. Cuvântul tradus prin „curățit” este termenul folosit în Levitic pentru „ispășire”. Acest păcat al adventismului laodicean nu va fi ispășit. Acum Isaia începe să abordeze relația lui Șebna (adventiștii laodiceeni) cu Eliachim, fiul lui Hilchia (adventiștii filadelfieni).

Shebna is the “treasurer” as was Judas. And Tobiah in the days of Nehemiah was living in God’s sanctuary in a chamber (treasury) where the offerings were to be kept. When Nehemiah cleansed the temple, he cast out Tobiah and his stuff. Shebna is also to be thrown out. Both illustrate the spewing out of Laodicean Adventism at the Sunday law.

Șebna este „vistiernicul”, așa cum a fost și Iuda. Iar Tobia, în zilele lui Neemia, locuia în sanctuarul lui Dumnezeu, într-o încăpere (vistierie) în care trebuiau păstrate darurile. Când Neemia a curățat templul, l-a aruncat afară pe Tobia și bunurile lui. Șebna va fi, de asemenea, aruncat afară. Amândoi ilustrează vărsarea din gură a adventismului laodicean la legea duminicală.

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> Din pricina cruzimii și perfidiei amoniților și moabiților față de Israel, Dumnezeu declarase prin Moise că ei trebuiau să fie pentru totdeauna excluși din adunarea poporului Său. Vezi Deuteronomul 23:3–6. În sfidarea acestui cuvânt, marele preot aruncase afară ofrandele păstrate în odaia Casei lui Dumnezeu, pentru a face loc acestui reprezentant al unui neam proscris. Nu s-ar fi putut arăta un dispreț mai mare față de Dumnezeu decât acela de a-i acorda o asemenea favoare acestui vrăjmaș al lui Dumnezeu și al adevărului Său.

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> La întoarcerea din Persia, Neemia a luat cunoștință de profanarea îndrăzneață și a luat măsuri grabnice pentru a-l izgoni pe intrus. „M-a mâhnit adânc”, declară el; „de aceea am aruncat afară toate lucrurile casei lui Tobia din încăpere. Apoi am poruncit și au curățit încăperile; și acolo am adus iarăși vasele casei lui Dumnezeu, împreună cu jertfa de mâncare și tămâia.”

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.” Prophets and Kings, 670.

> Nu numai că templul fusese profanat, ci și ofrandele fuseseră întrebuințate în mod necuvenit. Aceasta avusese tendința de a descuraja dărnicia poporului. Își pierduseră zelul și fervoarea și erau reticenți să-și plătească zeciuiala. Visteriile Casei Domnului erau prost aprovizionate; mulți dintre cântăreți și alții rânduiți la slujba templului, neprimind susținere îndestulătoare, părăsiseră lucrarea lui Dumnezeu pentru a lucra în altă parte. Profeți și regi, 670.

Shebna, Judas and Tobiah all represent Laodicean Adventists at the end of time.

Șebna, Iuda și Tobia îi reprezintă cu toții pe adventiștii laodiceeni de la sfârșitul timpului.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down. Isaiah 22:15–19.

> Așa zice Domnul Dumnezeu al oștirilor: Du-te, mergi la acest vistiernic, la Șebna, care este peste casă, și spune-i: Ce ai tu aici? și pe cine ai tu aici, de ți-ai cioplit aici un mormânt, ca unul care își cioplește un mormânt în înălțime și își dăltuiește o locuință pentru sine în stâncă? Iată, Domnul te va duce departe cu o robie puternică și negreșit te va înfășura. Negreșit te va răsuci cu violență și te va arunca precum o minge într-o țară întinsă: acolo vei muri, și acolo carele slavei tale vor fi rușinea casei stăpânului tău. Și te voi izgoni din dregătoria ta, iar din starea ta el te va doborî. Isaia 22:15-19.

As the king of the north is approaching Jerusalem, and it is to be remembered that the approach is a progressive approach which the citizens of Jerusalem knew was coming. This is what is identified in Isaiah chapter twenty when Tartan the Assyrian commander conquered Ashdod in Egypt. They knew what was coming and Shebna spent his time making himself a fancy grave. Archeologists found Shebna’s grave and removed the written statement that was upon the grave entrance, and it is now in a British Museum. Amazingly enough, when Shebna got removed and Eliakim the son of Hilkiah took over Shebna’s leadership position, Eliakim the son of Hilkiah received a royal seal that he could use to endorse his name on official documents. That seal was also found by archeologists and is in the same museum in England. Shebna is in the museum represented by his grave, the mark of death, and Eliakim, the son of Hilkiah’s is in the museum with the representation of the seal of life.

Pe măsură ce regele de la miazănoapte se apropie de Ierusalim, și trebuie reținut că această apropiere este una progresivă, pe care cetățenii Ierusalimului știau că urma să vină. Acest lucru este identificat în Isaia, capitolul douăzeci, când Tartan, comandantul asirian, a cucerit Așdodul în Egipt. Ei știau ce urma să vină, iar Șebna și-a petrecut timpul făcându-și un mormânt somptuos. Arheologii au găsit mormântul lui Șebna și au scos inscripția care se afla la intrarea mormântului, iar aceasta se află acum într-un muzeu britanic. În mod uimitor, când Șebna a fost înlăturat, iar Eliakim, fiul lui Hilchia, i-a preluat funcția de conducere, Eliakim, fiul lui Hilchia, a primit un sigiliu regal pe care îl putea folosi pentru a-și pecetlui numele pe documente oficiale. Și acel sigiliu a fost găsit de arheologi și se află în același muzeu din Anglia. Șebna este în muzeu reprezentat de mormântul său, semnul morții, iar Eliakim, fiul lui Hilchia, este în muzeu reprezentat de sigiliul vieții.

For Shebna’s rejection of the warning message concerning the king of the north, he was spewed out of the mouth of the Lord, and the word translated as “spewed” in Revelation’s warning to Laodicea actually means projectile vomiting. With Nehemiah he cast out Tobiah and his stuff and with Shebna he was violently tossed like a ball into a far country. Shebna is Laodicean Adventists who are rejecting the prophetic message that was unsealed in 1989 and preparing for the grave—the mark of the beast, and Eliakim the son of Hilkiah, is Philadelphia Adventism that receive the seal of God.

Pentru respingerea de către Șebna a soliei de avertizare privitoare la împăratul de la miazănoapte, el a fost vărsat din gura Domnului, iar cuvântul tradus ca „vărsat” în avertizarea din Apocalipsă adresată Laodiceei înseamnă de fapt a vomita în jet. În cazul lui Neemia, el l-a aruncat afară pe Tobia împreună cu lucrurile lui, iar în privința lui Șebna, acesta a fost azvârlit cu violență ca o minge într-o țară îndepărtată. Șebna îi reprezintă pe adventiștii laodiceeni care resping solia profetică desigilată în 1989 și se pregătesc pentru mormântul — semnul fiarei, iar Eliacim, fiul lui Hilchia, reprezintă Adventismul filadelfian care primește sigiliul lui Dumnezeu.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. Isaiah 22:20, 21.

> Și va fi în ziua aceea că voi chema pe slujitorul Meu, Eliakim, fiul lui Hilchia; îl voi îmbrăca cu haina ta, îl voi încinge cu brâul tău și voi încredința în mâna lui cârmuirea ta; și el va fi tată pentru locuitorii Ierusalimului și pentru casa lui Iuda. Isaia 22:20, 21.

At the Sunday law the wheat and tares of Adventism are separated, and the leadership of the church triumphant is given to Eliakim the son of Hilkiah, and the Lord then lifts up His church as an ensign as the third angel’s message swells to a loud cry. I have been perhaps too redundant by including the phrase “the son of Hilkiah,” when I could simply say Eliakim. But together the father and his child are a symbol of the Elijah message before the seven last plagues. Elijah’s message employs the symbolism of fathers and children to represent the first (father) and the last (son). This prophetic relationship contributes to the final riddles in chapter twenty-two. The promise to Eliakim, the son of Hilkiah is that the Lord would lay upon his shoulder the key of the house of David.

La legea duminicală, grâul și neghina din Adventism sunt despărțite, iar conducerea Bisericii triumfătoare este încredințată lui Eliachim, fiul lui Hilchia, și atunci Domnul ridică Biserica Sa ca pe un stindard, pe măsură ce solia îngerului al treilea se amplifică până la strigătul cel tare. Poate că am fost prea redundant prin includerea expresiei „fiul lui Hilchia”, când aș fi putut spune pur și simplu Eliachim. Dar împreună, tatăl și copilul său sunt un simbol al soliei lui Ilie înaintea celor șapte ultime plăgi. Solia lui Ilie utilizează simbolismul taților și copiilor pentru a-i reprezenta pe cel dintâi (tatăl) și pe cel din urmă (fiul). Această relație profetică contribuie la enigmele finale din capitolul douăzeci și doi. Promisiunea făcută lui Eliachim, fiul lui Hilchia, este că Domnul va pune pe umărul lui cheia casei lui David.

The “house of David” is the message of father and son that Jesus referred to in his final conversation with the rebellious Jews. It is also where He closes the book of Revelation. The house of David had a key, that if nothing else is used on October 22, 1844, for the only place in the Scriptures that references this key is in the message to the Philadelphian church.

„Casa lui David” este mesajul Tatălui și al Fiului la care Isus a făcut referire în ultima Sa convorbire cu iudeii răzvrătiți. Este, de asemenea, locul unde El închide cartea Apocalipsei. Casa lui David avea o cheie, care, dacă nu pentru altceva, este folosită la 22 octombrie 1844, căci singurul loc din Scriptură care face referire la această cheie se află în mesajul către biserica din Filadelfia.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Și voi pune pe umărul lui cheia casei lui David; el va deschide și nimeni nu va închide; el va închide și nimeni nu va deschide. Isaia 22:22.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–12.

> Iar îngerului Bisericii din Filadelfia scrie: Așa zice Cel Sfânt, Cel Adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu închide; și închide și nimeni nu deschide: Știu faptele tale: iată, am pus înaintea ta o ușă deschisă, pe care nimeni nu o poate închide; pentru că ai puțină putere, și ai păzit Cuvântul Meu și nu ai tăgăduit Numele Meu. Iată, îi voi face pe cei din sinagoga Satanei, care zic că sunt iudei și nu sunt, ci mint; iată, îi voi face să vină și să se închine la picioarele tale și să cunoască faptul că te-am iubit. Fiindcă ai păzit cuvântul răbdării Mele, și Eu te voi păzi de ceasul încercării, care are să vină peste toată lumea, ca să-i încerce pe cei ce locuiesc pe pământ. Iată, Eu vin curând; ține cu tărie ceea ce ai, ca nimeni să nu-ți ia cununa. Pe cel ce biruiește îl voi face un stâlp în templul Dumnezeului Meu, și nu va mai ieși afară; și voi scrie peste el Numele Dumnezeului Meu, și Numele cetății Dumnezeului Meu, Noul Ierusalim, care se coboară din cer de la Dumnezeul Meu; și voi scrie peste el Numele Meu cel nou. Cine are urechi, să audă ce zice Duhul către Biserici. Apocalipsa 3:7-12.

Eliakim represents a Philadelphian during the Millerite movement that opens the Most Holy Place on October 22, 1844. I know that it was Christ our High Priest that opened that dispensational door, but Christ laid the key on the shoulder of Eliakim the son of Hilkiah, and states that “he shall open.” We have reached the point I pointed out at the beginning of this article.

Eliacim îl reprezintă pe un filadelfian din timpul mișcării millerite, acela care deschide Sfânta Sfintelor la 22 octombrie 1844. Știu că Hristos, Marele nostru Preot, a fost Cel care a deschis acea ușă dispensațională, dar Hristos a pus cheia pe umărul lui Eliacim, fiul lui Hilchia, și afirmă că „el va deschide”. Am ajuns la punctul pe care l-am menționat la începutul acestui articol.

There are eighteen times in Isaiah that we find the word “burden,” but seven of those times represent something that is carried upon the shoulder and eleven times it represents a prophecy of doom. One of those eighteen times the word that means a prophecy of doom is also simultaneously used to represent a burden that is carried upon the shoulder.

În Isaia, cuvântul „povară” apare de optsprezece ori, însă de șapte ori desemnează ceva purtat pe umăr, iar de unsprezece ori desemnează o profeție de nenorocire. Într-una dintre aceste optsprezece ocurențe, același cuvânt, care înseamnă o profeție de nenorocire, este folosit totodată pentru a desemna o povară purtată pe umăr.

The story of the valley of vision is about a message of doom that creates two classes of worshippers in Jerusalem. The prophetic message that identified the opening of the judgment was presented by Father Miller and it is the first angel’s message that ended when the holy place door was shut and the Most Holy Place was opened on October 22, 1844. The “burden” that was placed upon William Miller’s shoulder, that he was commissioned to carry to the world was the first angel’s message, a prophecy of doom that ended on October 22, 1844 with the arrival of the third angel’s message.

Istoria Văii Vederii este despre o solie de osândă care creează două clase de închinători în Ierusalim. Solia profetică ce a identificat deschiderea judecății a fost prezentată de Părintele Miller și este solia primului înger, care s-a încheiat când ușa Locului Sfânt a fost închisă, iar Sfânta Sfintelor a fost deschisă la 22 octombrie 1844. „Povara” care a fost așezată pe umerii lui William Miller, cu care a fost însărcinat să o ducă lumii, a fost solia primului înger, o profeție de osândă care s-a încheiat la 22 octombrie 1844, odată cu sosirea soliei îngerului al treilea.

The “key of the house of David will I lay upon his shoulder,” and it says, “In that day,” “shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off.”

„Cheia casei lui David o voi pune pe umărul lui”, și se zice: „În ziua aceea”, „cuiul care este înfipt într-un loc tare va fi smuls, va fi retezat și va cădea; și povara care era asupra lui va fi înlăturată.”

The word translated as “burden” here is the word identifying a prophecy of doom, but this prophecy of doom is not the Hebrew word Isaiah uses to represent something you carry on your shoulder. As the word for prophecy of doom it means that Eliakim, the son of Hilkiah would have the key of David placed upon his shoulder, and the burden that is upon his shoulder is a prophecy of doom. It is a profound play of words!

Cuvântul tradus aici prin „povară” este termenul care desemnează o profeție de nenorocire, dar această profeție de nenorocire nu este cuvântul ebraic pe care Isaia îl folosește pentru a desemna ceva ce porți pe umăr. Ca termen pentru profeție de nenorocire, el înseamnă că lui Eliachim, fiul lui Hilchia, îi va fi pusă pe umăr cheia lui David, iar povara care este pe umărul lui este o profeție de nenorocire. Este un joc de cuvinte profund!

Sister White says this about a key that is attached to the Bible.

Sora White afirmă aceasta despre o cheie atașată Bibliei.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> "În legătură cu Cuvântul lui Dumnezeu există o cheie care descuie lădița prețioasă, spre satisfacția și desfătarea noastră. Simt recunoștință pentru fiecare rază de lumină. În viitor, experiențele care acum ne sunt foarte tainice vor fi lămurite. S-ar putea ca unele experiențe să nu le înțelegem pe deplin până când acest muritor va îmbrăca nemurirea." Manuscript Releases, volumul 17, 261.

Miller’s opening remarks about his dream says this.

Remarcile introductive ale lui Miller cu privire la visul său afirmă următoarele.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Early Writings, 81.

> Am visat că Dumnezeu, printr-o mână nevăzută, mi-a trimis o casetă lucrată cu iscusință deosebită, de aproximativ zece inci în lungime și de șase inci în pătrat, făcută din abanos, cu perle încrustate cu iscusință. La casetă era atașată o cheie. Îndată am luat cheia și am deschis caseta, când, spre uimirea și surprinderea mea, am găsit-o plină cu giuvaeruri de tot felul și de toate mărimile, diamante, pietre prețioase și monede de aur și de argint de orice mărime și valoare, așezate frumos, fiecare la locul său, în casetă; iar astfel așezate, ele reflectau o lumină și o slavă egalate numai de soare. Scrieri timpurii, 81.

In James White’s footnotes of the dream, he says this of the key.

În notele de subsol referitoare la vis ale lui James White, acesta spune următoarele despre cheie.

> The “‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.” James White.

> „Cheia atașată” era metoda lui de interpretare a Cuvântului profetic—comparând Scriptura cu Scriptura—Biblia este propriul ei interpret. Cu această cheie, Fratele Miller a deschis lumii „cufărul”, sau marele adevăr al adventului. James White.

James White commented on this dream, and in so doing he wrote an introduction. It is most important to recognize that Miller had his dream and published it in 1847, at least two years after the Great Disappointment, when the formerly unified Millerite Adventist’s had been scattered. Miller was separated from the movement, and the “little flock” that was “scattered abroad” were still suffering from the disappointment. Miller’s dream spoke to the situation and James White commented upon it and Ellen White referred to it in an absolutely positive manner. James White wrote an introduction to his dream, included his dream and then added a few footnotes. His introduction, the dream and the footnotes will be at the end of this article for those needing access to this information.

James White a comentat asupra acestui vis și, procedând astfel, a redactat o introducere. Este de cea mai mare importanță să se recunoască faptul că Miller a avut acel vis și l-a publicat în 1847, cel puțin la doi ani după Marea Dezamăgire, când adventiștii milleriți, odinioară uniți, fuseseră împrăștiați. Miller era separat de mișcare, iar „micuța turmă” care era „împrăștiată pretutindeni” încă suferea din pricina dezamăgirii. Visul lui Miller se referea la situație, iar James White a comentat asupra lui, iar Ellen White a făcut referire la el într-un mod absolut pozitiv. James White a scris o introducere la acel vis, a inclus visul și apoi a adăugat câteva note de subsol. Introducerea, visul și notele de subsol se vor afla la sfârșitul acestui articol, pentru cei care au nevoie de acces la aceste informații.

Isaiah twenty-two is an illustration of the beginning and ending of Adventism. In both histories there was and will be a separation that occurred on October 22, 1844 and then again at the Sunday law. The separation in both instances, the beginning and ending, is a fulfillment of the parable of the ten virgins. Sister White informs us the foolish virgins are Laodiceans. Shebna represents Laodicean Adventists in the beginning and ending of Adventism. Eliakim, the son of Hilkiah represents Philadelphian Adventists.

Isaia 22 este o ilustrare a începutului și sfârșitului adventismului. În ambele istorii a existat și va exista o despărțire: la 22 octombrie 1844 și apoi din nou la legea duminicală. Despărțirea, în ambele cazuri, la început și la sfârșit, este o împlinire a pildei celor zece fecioare. Sora White ne informează că fecioarele neînțelepte sunt laodiceene. Șebna îi reprezintă pe adventiștii laodiceeni la începutul și la sfârșitul adventismului. Eliacim, fiul lui Hilchia, îi reprezintă pe adventiștii filadelfieni.

But Hilkiah also represents the father of Adventism for “he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah.” William Miller was respectfully called “Father Miller.” Miller had “the key of David” placed upon his shoulder, which represents his method of studying the Scriptures, “line upon line.”

Dar Hilchia îl reprezintă, de asemenea, pe părintele Adventismului, căci „el va fi tată pentru locuitorii Ierusalimului și pentru casa lui Iuda”. William Miller era numit cu respect „Părintele Miller”. Lui Miller i-a fost așezată pe umăr „cheia lui David”, care reprezintă metoda sa de a studia Scripturile, „linie peste linie”.

The casket being the Bible, he used the “key of David” representing the rules of prophetic interpretation that he employed to open the truths of the first angel. Those rules, (the key of David) and his prophecy of doom (the burden) that was understood with the key of David were hung “as a nail in a sure place” in the sanctuary. The “nail” was the date of October 22, 1844. The word “nail” means a pin, a nail or a stake, representing a waymark. The “burden,” or the prophecy of doom that was hung upon that nail was the first angel’s message and that message came to a conclusion on October 22, 1844, when the prophecy of doom had been fulfilled and was removed, cut down and it fell. It was removed for the prophetic message of doom had become past tense, and the nail then had to be moved into the Most Holy Place, where another burden of doom would be hung upon it.

Întrucât lada era Biblia, el a folosit „cheia lui David”, reprezentând regulile de interpretare profetică pe care le-a întrebuințat pentru a deschide adevărurile primului înger. Acele reguli („cheia lui David”) și profeția sa de pieire („povara”), care a fost înțeleasă cu cheia lui David, au fost atârnate „ca un cui într-un loc sigur” în sanctuar. „Cuiul” era data de 22 octombrie 1844. Cuvântul „cui” înseamnă un bold, un cui sau un țăruș, reprezentând un reper. „Povara”, adică profeția de pieire care a fost atârnată de acel cui, era solia primului înger, iar acea solie a ajuns la o încheiere la 22 octombrie 1844, când profeția de pieire se împlinise și a fost înlăturată, retezată și a căzut. A fost înlăturată, fiindcă mesajul profetic de pieire devenise de domeniul trecutului, iar cuiul a trebuit apoi mutat în Sfânta Sfintelor, unde avea să fie atârnată de el o altă povară de pieire.

Miller’s prophecy of doom, that was understood by the prophetic rules represented as “the key of David” would place a nail in the holy place that would hold all the glory of his father’s house. The word “glory” in the passage means weight. What holds the weight of a house is the house’s foundation. Miller’s foundational work holds the weight of all the additional light of the third angel’s message represented by the “offspring and the issue.” It holds the weight of all the various vessels of the temple. And the foundation was laid for a temple to place a glorious throne.

Profeția de judecată a lui Miller, înțeleasă prin regulile profetice reprezentate ca „cheia lui David”, avea să așeze un cui în locul sfânt, care să susțină toată slava casei tatălui său. Cuvântul „slavă” din pasaj înseamnă greutate. Ceea ce poartă greutatea unei case este temelia casei. Lucrarea de temelie a lui Miller poartă greutatea întregii lumini suplimentare a soliei celui de-al treilea înger, reprezentată de „urmașii și odraslele”. Ea poartă greutatea tuturor feluritelor vase ale templului. Și a fost pusă temelia pentru un templu în care să fie așezat un tron slăvit.

Eliakim the son of Hilkiah represents the Philadelphian church. Eliakim means the God of raising, for Eliakim, the father of Jerusalem represents William Miller who God used to raise up the foundations of God’s chosen covenant people. He is the son of Hilkiah which is derived from two words, the second being God and the first meaning “smoothness” as in smoothness of speaking. Hilkiah represents God’s Word or voice and His son represents the raising of the temple.

Eliakim, fiul lui Hilchia, reprezintă Biserica din Filadelfia. Eliakim înseamnă „Dumnezeul ridicării”, căci Eliakim, tatăl Ierusalimului, îl reprezintă pe William Miller, pe care Dumnezeu l-a folosit pentru a ridica temeliile poporului Său ales prin legământ. El este fiul lui Hilchia, nume derivat din două cuvinte, al doilea însemnând Dumnezeu, iar primul „netezime”, în sensul de netezime a vorbirii. Hilchia reprezintă Cuvântul sau glasul lui Dumnezeu, iar fiul său reprezintă ridicarea templului.

At the end of Adventism there must be a prophecy of doom, and that prophecy is the third angel of Revelation fourteen. There must be a key at the end that was typified by Miller’s key. The “key” in our day is based upon the repetition of history, and especially the rule of first mention, which includes or is the principle represented by Christ Himself as the Alpha and Omega. There must be a son of Miller. Miller then as the father becomes Hilkiah the Word of the Lord, and the son of Miller is Eliakim, meaning the God of raising. Father Miller raised the temple and the son of Miller identifies when Laodicea and Philadelphia are separated and the Philadelphians are raised up as an ensign. There must be a nail that is fastened, but not in the holy place as in Miller’s history, but in the Most Holy Place. That nail and the burden that is hung upon it will be cut off at the end of the third angel’s message as it was at the end of the first angel’s message. When Michael stands up and human probation closes the prophecy of doom will be past tense, removed, cut off and fallen.

La sfârșitul Adventismului trebuie să existe o profeție de pieire, iar acea profeție este al treilea înger din Apocalipsa paisprezece. Trebuie să existe o cheie la sfârșit, care a fost prefigurată de cheia lui Miller. "Cheia" în zilele noastre se întemeiază pe repetarea istoriei și, în mod deosebit, pe regula primei mențiuni, care include sau este principiul reprezentat chiar de Hristos Însuși, ca Alfa și Omega. Trebuie să existe un fiu al lui Miller. Miller, așadar, ca tată, devine Hilchia, Cuvântul Domnului, iar fiul lui Miller este Eliacim, însemnând Dumnezeul ridicării. Tatăl Miller a ridicat templul, iar fiul lui Miller identifică momentul când Laodiceea și Filadelfia sunt despărțite, iar filadelfienii sunt înălțați ca un stindard. Trebuie să existe un țăruș care este înfipt, dar nu în Locul Sfânt ca în istoria lui Miller, ci în Locul Preasfânt. Acel țăruș și povara care este atârnată de el vor fi tăiate la sfârșitul soliei îngerului al treilea, așa cum a fost la sfârșitul soliei îngerului întâi. Când Mihail se va ridica și timpul de probă al omenirii se va închide, profeția pieirii va fi la trecut, înlăturată, tăiată și căzută.

The separation or scattering after the passing of time in 1844 will be repeated at the Sunday law. Isaiah twenty-two is an illustration of the circumstances that lead to the separation of Laodicean Adventists from Philadelphian Adventists that takes place at the Sunday law crisis.

Separarea sau împrăștierea de după trecerea timpului din 1844 se va repeta la legea duminicală. Isaia, capitolul douăzeci și doi, este o ilustrare a circumstanțelor care conduc la separarea adventiștilor laodiceeni de adventiștii filadelfieni, separare care are loc în criza legii duminicale.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–22.

> Și îngerului bisericii laodicenilor scrie: Acestea zice Aminul, martorul credincios și adevărat, începutul zidirii lui Dumnezeu: Știu faptele tale: că nu ești nici rece, nici fierbinte; aș vrea să fii rece sau fierbinte. Așadar, fiindcă ești căldicel și nici rece, nici fierbinte, te voi vărsa din gura mea. Pentru că zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, vrednic de plâns, sărac, orb și gol, te sfătuiesc să cumperi de la mine aur lămurit în foc, ca să te îmbogățești; și veșminte albe, ca să te îmbraci și să nu se arate rușinea goliciunii tale; și să-ți ungi ochii cu alifie pentru ochi, ca să vezi. Pe toți câți îi iubesc îi mustru și îi pedepsesc; fii, deci, plin de râvnă și pocăiește-te. Iată, stau la ușă și bat; dacă aude cineva glasul meu și deschide ușa, voi intra la el și voi cina cu el, iar el cu mine. Celui ce biruie îi voi da să șadă cu mine pe tronul meu, după cum și eu am biruit și m-am așezat cu tatăl meu pe tronul lui. Cine are urechi să audă ce zice Duhul bisericilor. Apocalipsa 3:7-22.

After the introduction to the dream James White, then includes the dream with footnotes. I have no problems with James White’s application of Miller’s dream, in spite of the fact that we have published often an interpretation of his dream that differs somewhat from James White’s. The basic approach of James White that differs from what we have published is that he places the “jewels” in the context of God’s people, and we understand the jewels are prophetic truths. There is no contradiction for a man reflects what he believes, and the scattering of the jewels after the Great Disappointment typifies the scattering of God’s people PRIOR to the Sunday law. But this fact is for a future study.

După introducerea visului, James White include apoi visul, însoțit de note de subsol. Nu am nicio problemă cu aplicarea făcută de James White visului lui Miller, în pofida faptului că noi am publicat adesea o interpretare a visului său, care diferă întrucâtva de cea a lui James White. Abordarea fundamentală a lui James White, care diferă de ceea ce am publicat noi, constă în aceea că el plasează „bijuteriile” în contextul poporului lui Dumnezeu, pe când noi înțelegem că bijuteriile sunt adevăruri profetice. Nu există nicio contradicție, căci omul reflectă ceea ce crede, iar împrăștierea bijuteriilor după Marea Dezamăgire tipifică împrăștierea poporului lui Dumnezeu ÎNAINTE de legea duminicală. Însă acest fapt rămâne pentru un studiu viitor.

## James White’s introduction to William Miller’s Dream

Introducerea lui James White la Visul lui William Miller

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past second advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> Următorul vis a fost publicat în Advent Herald, în urmă cu mai bine de doi ani. Atunci am văzut că el descria limpede experiența noastră trecută legată de A Doua Venire și că Dumnezeu a dat acest vis spre folosul turmei împrăștiate.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastes 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> Între semnele apropierii iminente a zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului, Dumnezeu a rânduit visele. Vezi Ioel 2:28-31; Faptele Apostolilor 2:17-20. Visele pot veni în trei feluri; mai întâi, „din pricina mulțimii grijilor”. Vezi Eclesiastul 5:3. În al doilea rând, cei care se află sub duhul necurat și înșelăciunea Satanei pot avea vise prin influența lui. Vezi Deuteronomul 8:1-5; Ieremia 23:25-28; 27:9; 29:8; Zaharia 10:2; Iuda 8. Iar în al treilea rând, Dumnezeu și-a învățat întotdeauna poporul Său și încă îl învață, mai mult sau mai puțin, prin vise, care vin prin mijlocirea îngerilor și a Duhului Sfânt. Cei care stau în lumina limpede a adevărului vor ști când Dumnezeu le dă un vis; iar aceștia nu vor fi amăgiți și duși în rătăcire de vise mincinoase.

> “And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the LORD will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream. Numbers 12:5.

> Și a zis: Ascultați acum cuvintele Mele; dacă se află un profet între voi, Eu, Domnul, Mă voi face cunoscut lui într-o vedenie și îi voi vorbi într-un vis. Numeri 12:5.

> “Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, in Genesis 37:5–9, and then the interesting story of their fulfilment in Egypt.

> A zis Iacov: «Îngerul Domnului mi-a grăit într-un vis.» Geneza 31:2. «Și Dumnezeu a venit la Laban, Sirianul, într-un vis, noaptea.» Geneza 31:24. Citiți visele lui Iosif, din Geneza 37:5-9, și apoi istoria interesantă a împlinirii lor în Egipt.

> “In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night. 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> La Gabaon, Domnul i S-a arătat lui Solomon într-un vis, noaptea. 1 Împărați 3:5. Chipul cel mare și însemnat din capitolul al doilea al lui Daniel a fost dat într-un vis; de asemenea, cele patru fiare etc. din capitolul al șaptelea. Când Irod a căutat să-L nimicească pe Pruncul Mântuitor, Iosif a fost avertizat în vis să fugă în Egipt. Matei 2:13.

> “And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams. Acts 2:17.

> „Și va fi în ZILELE DE PE URMĂ, zice Dumnezeu: voi turna din Duhul Meu peste orice făptură: și fiii voștri și fiicele voastre vor proroci, și tinerii voștri vor vedea vedenii, și bătrânii voștri vor visa vise. Faptele Apostolilor 2:17.”

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> Darul prorociei, prin vise și vedenii, este aici rodul Duhului Sfânt, iar în zilele de pe urmă urmează să se manifeste îndeajuns pentru a constitui un semn. Este unul dintre darurile Bisericii Evangheliei.

> “And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ. Ephesians 4:11, 12.

> Și El a dat pe unii apostoli; pe alții, PROROCI; pe alții, evangheliști; pe alții, păstori și învățători; pentru desăvârșirea sfinților, pentru lucrarea de slujire, pentru zidirea trupului lui Hristos. Efeseni 4:11, 12.

> “And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS, etc. 1 Corinthians 7:28.

> Și Dumnezeu a rânduit pe unii în Biserică, întâi apostoli, în al doilea rând PROFEȚI, etc. 1 Corinteni 7:28.

> “Despise not PROPHESYINGS. 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 12:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> Nu disprețuiți PROROCIILE. 1 Tesaloniceni 5:20. Vezi și Faptele Apostolilor 13:1; 21:9; Romani 12:6; 1 Corinteni 14:1, 24, 39. Profeții sau prorociile sunt spre zidirea Bisericii lui Hristos; și nu există nicio dovadă care să poată fi adusă din Cuvântul lui Dumnezeu că ele trebuiau să înceteze înainte ca evangheliștii, păstorii și învățătorii să înceteze. Dar, zice obiectantul, «Au fost atâtea vedenii și vise mincinoase, încât nu pot avea încredere în nimic de felul acesta.» Este adevărat că Satana are contrafacerea sa. El a avut întotdeauna profeți mincinoși, și cu siguranță îi putem aștepta acum, în ceasul acesta de pe urmă al înșelării și al triumfului lui. Cei care resping astfel de revelații speciale din pricina că există contrafacerea pot, cu aceeași îndreptățire, să meargă puțin mai departe și să tăgăduiască faptul că Dumnezeu S-a revelat vreodată omului într-un vis sau într-o vedenie, căci contrafacerea a existat întotdeauna.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> Visele și vedeniile sunt mijlocul prin care Dumnezeu S-a revelat omului. Prin acest mijloc El a vorbit profeților; El a așezat darul profeției între darurile Bisericii Evangheliei și a socotit visele și vedeniile printre celelalte semne ale 'ZILELOR DE PE URMĂ.' Amin.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

> "Scopul meu, în observațiile de mai sus, a fost să înlătur obiecțiile într-un mod conform Scripturii și să pregătesc mintea cititorului pentru cele ce urmează." James White, Visul fratelui Miller, 1-3.

## William Miller’s Second Dream

Al doilea vis al lui William Miller

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> Am visat că Dumnezeu, printr-o mână nevăzută, mi-a trimis o casetă lucrată cu meșteșug, de aproximativ zece inci lungă și pătrată, cu latura de șase inci, din abanos, incrustată în chip iscusit cu perle. La casetă era atașată o cheie. Am luat îndată cheia și am deschis caseta; și, spre uimirea și surprinderea mea, am găsit-o plină cu giuvaeruri de tot felul și de toate mărimile, diamante, pietre prețioase, precum și monede de aur și de argint de orice dimensiune și valoare, rânduite cu frumusețe, fiecare la locul ei, în casetă; iar astfel rânduite, ele reflectau o lumină și o slavă pe care numai soarele le putea egala.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> Am socotit că nu era îndatorirea mea să mă bucur singur de această priveliște minunată, deși inima mea s-a bucurat peste măsură de strălucirea, frumusețea și valoarea conținutului său. Prin urmare, am așezat-o pe o masă din mijlocul camerei mele și am făcut cunoscut că toți cei care doreau puteau veni să vadă cea mai glorioasă și mai strălucitoare priveliște văzută vreodată de către om în această viață.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> Oamenii au început să intre, la început puțini la număr, dar, sporind mereu, au ajuns o mulțime. Când priveau întâia oară în cutie, se minunau și strigau de bucurie. Dar, pe măsură ce numărul privitorilor sporea, fiecare începea să răscolească giuvaerurile, scoțându-le din cutie și împrăștiindu-le pe masă. Am început să mă gândesc că proprietarul îmi va cere din nou, din mâna mea, cutia și giuvaerurile; iar dacă aș îngădui să fie împrăștiate, nu le-aș mai putea așeza niciodată la locurile lor în cutie, ca mai înainte; și am simțit că nu voi putea nicicând să fac față răspunderii, căci ar fi imensă. Atunci am început să-i rog stăruitor pe oameni să nu le atingă, nici să nu le scoată din cutie; dar cu cât stăruiam mai mult, cu atât le împrăștiau mai mult; și acum păreau să le împrăștie peste tot în încăpere, pe podea și pe fiecare piesă de mobilier din încăpere.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> Am văzut atunci că, printre nestematele și monedele autentice, ei împrăștiaseră o mulțime nenumărată de nestemate neautentice și monede contrafăcute. Am fost puternic mâniat de purtarea lor josnică și de nerecunoștința lor și i-am mustrat și le-am adus reproșuri pentru aceasta; dar cu cât mustram mai mult, cu atât împrăștiau mai mult nestematele false și monedele false printre cele autentice.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> Atunci m-am tulburat în sufletul meu trupesc și am început să folosesc forța fizică pentru a-i împinge afară din încăpere; dar, pe când îl împingeam pe unul afară, mai intrau trei și aduceau murdărie, așchii, nisip și tot felul de gunoaie, până când le acopereau pe fiecare dintre nestematele adevărate, diamantele și monedele, încât toate erau scoase din vedere. Mi-au rupt în bucăți lădița mea și au împrăștiat-o printre gunoaie. Am crezut că nimeni nu lua în seamă întristarea mea sau mânia mea. Am ajuns pe deplin descurajat și abătut și m-am așezat și am plâns.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> Pe când astfel plângeam și jeleam pentru marea mea pierdere și răspundere, mi-am adus aminte de Dumnezeu și m-am rugat stăruitor ca El să-mi trimită ajutor. De îndată s-a deschis ușa și un bărbat a intrat în încăpere, iar atunci toți oamenii au ieșit din ea; iar el, având în mână o mătură, a deschis ferestrele și a început să măture murdăria și gunoiul din încăpere.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> Am strigat către el să se oprească, căci se aflau câteva nestemate de mare preț împrăștiate printre gunoaie.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> El mi-a spus: 'Nu te teme', căci 'le va purta de grijă'.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> Atunci, pe când el mătura mizeria și gunoiul, bijuteriile false și monedele contrafăcute, toate s-au ridicat și au ieșit pe fereastră ca un nor, iar vântul le-a purtat departe. În vâltoarea aceea mi-am închis pentru o clipă ochii; când i-am deschis, tot gunoiul dispăruse. Pietrele prețioase, diamantele, monedele de aur și de argint zăceau risipite din belșug peste tot în încăpere.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Apoi a așezat pe masă o casetă, mult mai mare și mai frumoasă decât cea de dinainte, și a adunat cu pumnul bijuteriile, diamantele, monedele și le-a aruncat în casetă, până n-a mai rămas niciuna, deși unele dintre diamante nu erau mai mari decât vârful unui ac.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Apoi m-a chemat: „Vino și vezi.”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> M-am uitat în cufăr, dar ochii mi-au fost orbiți de strălucirea priveliștii. Ele străluceau cu o slavă de zece ori mai mare decât cea dintâi. Am crezut că fuseseră frecate în nisip de picioarele acelor nelegiuiți care le risipiseră și le călcaseră în pulbere. Erau așezate într-o rânduială frumoasă în cufăr, fiecare la locul ei, fără vreo osteneală vădită a omului care le aruncase înăuntru. Am strigat din prea multă bucurie, iar acel strigăt m-a trezit. Scrieri timpurii, 81-83.

## James White’s Footnotes

Notele de subsol ale lui James White

> “The ‘casket’ represents the great truths of the Bible, relative to the second advent of our Lord Jesus Christ, which were given Brother Miller to publish to the world.

> „Cutia” reprezintă marile adevăruri ale Bibliei, privitoare la a doua venire a Domnului nostru Isus Hristos, care i-au fost date fratelui Miller spre a le publica lumii.

> “The ‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.

> „Cheia atașată” era metoda lui de interpretare a Cuvântului profetic — comparând Scriptura cu Scriptura — Biblia însăși, propriul ei interpret. Cu această cheie, Fratele Miller a deschis lumii „cufărul”, adică marele adevăr al adventului.

> “‘The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd.’ When the advent doctrine was first preached by Brother Miller, and a very few others, it had but little effect, and but very few were waked up by it; but from 1840 to 1844, wherever it was preached, the whole community was aroused.

> "'Oamenii au început să vină, la început puțini la număr, dar sporind până la a alcătui o mulțime.' Când doctrina adventă a fost propovăduită pentru prima dată de Fratele Miller și de foarte puțini alții, ea a avut doar un efect redus, și doar foarte puțini au fost treziți de ea; dar din 1840 până în 1844, oriunde era propovăduită, întreaga comunitate era trezită."

> “The ‘jewels, diamonds, etc.’ of ‘all sorts and sizes’ so ‘beautifully arranged in their several places in the casket’ represent the children of God, [Malachi 3:17,] from all the churches, and from almost every station, and situation of life, who received the advent faith, and were seen to take a bold stand in their several stations, in the holy cause of truth. While moving in this order, each attending to his own duty, and walking humbly before God, ‘they reflected a light and glory’ to the world, equaled only by the church in the days of the apostles. The message, [Revelation 14:6, 7] went as it were, upon the wings of the wind, and the invitation, ‘Come, for all things are now ready,’ [Luke 14:17.] went abroad with power and effect.

> „Giuvaerurile, diamantele etc.”, „de tot felul și de toate mărimile”, atât de „frumos rânduite, fiecare la locul ei, în caseta de giuvaeruri”, îi reprezintă pe copiii lui Dumnezeu, [Malachi 3:17,] din toate bisericile și din aproape orice rang și condiție de viață, care au primit credința adventă și au fost văzuți luând o poziție îndrăzneață în pozițiile lor respective, în sfânta cauză a adevărului. În timp ce urmau această rânduială, fiecare îndeplinindu-și datoria și umblând smerit înaintea lui Dumnezeu, „reflectau asupra lumii o lumină și o slavă”, egalate doar de Biserica din zilele apostolilor. Mesajul, [Revelation 14:6, 7] a străbătut, parcă, pe aripile vântului, iar invitația, „Veniți, căci toate sunt acum gata,” [Luke 14:17.] s-a răspândit cu putere și efect.

> “When the flying angel [Revelation 14:6, 7.] first began to preach the everlasting good news, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come,’ many shouted for joy in view of the coming of Jesus, and the restitution, who afterwards opposed and scoffed, and ridiculed the truth that a little before filled them with joy. They troubled and scattered the jewels. This brings us to the autumn of 1844, when the scattering time commenced. Mark this: It was those who once ‘shouted for joy’ that troubled and scattered the jewels. And none have so effectually scattered the flock, and led them astray since 1844, as those who once preached the truth, and rejoiced in it; but have since denied the work of God, and the fulfilment of prophecy in our past advent experience.

> Când îngerul care zbura [Apocalipsa 14:6, 7.] a început pentru întâia oară să propovăduiască Evanghelia veșnică: «Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă, căci a sosit ceasul judecății Lui», mulți au strigat de bucurie la gândul venirii lui Isus și al restaurării; iar aceștia, mai târziu, s-au împotrivit, au batjocorit și au ridiculizat adevărul care cu puțin înainte îi umpluse de bucurie. Au tulburat și au risipit nestematele. Aceasta ne aduce la toamna anului 1844, când a început timpul împrăștierii. Luați aminte: Tocmai aceia care odinioară «au strigat de bucurie» au tulburat și au risipit nestematele. Și nimeni nu a împrăștiat turma cu atâta eficacitate și nu a abătut-o de la cale, de la 1844 încoace, ca aceia care odinioară au predicat adevărul și s-au bucurat de el, dar care, de atunci, au tăgăduit lucrarea lui Dumnezeu și împlinirea profeției în experiența noastră adventă trecută.

> “Brother Miller’s testimony, for a number of months after the Midnight cry, at the seventh month, 1844, was that the door was shut, and that the advent movement was a fulfilment of prophecy, and that we had been right in preaching time. He then exhorted his brethren, through the Advent Herald to hold fast, to be patient, and not grudge against one another; and God would soon justify them for preaching time. In this way he plead for the jewels, while he felt his ‘accountability’ for them, and that ‘it would be immense.’

> Mărturia fratelui Miller, timp de mai multe luni după Strigătul de la miezul nopții, în luna a șaptea, 1844, a fost că ușa era închisă, că mișcarea adventă era o împlinire a profeției și că avuseserăm dreptate să propovăduim timpul. Apoi și-a îndemnat frații, prin Advent Herald, să rămână neclintiți, să fie răbdători și să nu se plângă unii împotriva altora; iar Dumnezeu curând îi va îndreptăți pentru propovăduirea timpului. În felul acesta a pledat pentru nestematele, în vreme ce își simțea 'responsabilitatea' față de ele și că 'avea să fie imensă'.

> “The ‘spurious jewels and counterfeit coin’ that were scattered among the genuine, clearly represent false converts, or ‘strange children,’ [Hosea 5:7.] since the door was shut in 1844.

> „Giuvaeruri spurii și monedă contrafăcută” care au fost împrăștiate printre cele autentice reprezintă fără echivoc convertiți falși sau „copii străini” [Osea 5:7.] de când ușa a fost închisă în 1844.

> “The second ‘casket much larger and more beautiful than the former’ into which the scattered ‘jewels,’ ‘diamonds,’ and ‘coins’ were gathered, represents the broad field of living present truth into which the scattered flock will be gathered, even 144,000, all of them having the seal of the living God. Not one of the precious diamonds will be left in the dark. Although some are ‘not bigger than the point of a pin,’ they will not be overlooked, and left out in this day when God is making up his jewels. [Malachi 3:16–18.] He can send his angels and haste them out as he did Lot out of Sodom. ‘A short work will the Lord make upon the earth.’ ‘He will cut it short in righteousness.’ See Romans 9:28.

> Al doilea „cofret, mult mai mare și mai frumos decât cel dintâi”, în care au fost adunate „nestematele”, „diamantele” și „monedele” risipite, reprezintă câmpul vast al adevărului prezent, viu, în care va fi adunată turma risipită, chiar 144.000, toți având pecetea Dumnezeului celui viu. Niciunul dintre diamantele prețioase nu va fi lăsat în întuneric. Deși unele „nu sunt mai mari decât vârful unui ac”, ele nu vor fi trecute cu vederea și lăsate pe dinafară în această zi când Dumnezeu Își strânge nestematele. [Maleahi 3:16-18.] El Își poate trimite îngerii și îi poate scoate în grabă, așa cum l-a scos pe Lot din Sodoma. „O lucrare scurtă va face Domnul pe pământ.” „El o va scurta în dreptate.” Vezi Romani 9:28.

> “The ‘dirt and shavings, sand and all manner of rubbish,’ represent the various and numerous errors that have been brought in among second advent believers, since the autumn of 1844. Here I will notice a few of them.

> „Murdăria și așchiile, nisipul și tot felul de gunoaie,” reprezintă diferitele și numeroasele erori care au fost aduse în mijlocul credincioșilor celei de-a doua veniri din toamna anului 1844. Aici voi remarca câteva dintre ele.

> “1. The stand that some of the ‘shepherds’ presumptuously took immediately after the Midnight cry was given, that the solemn melting power of the Holy Ghost that attended the seventh month movement was a mesmeric influence. George Storrs was among the first to take this stand. See his writings in the latter part of 1844, in the Midnight Cry, then published in New York city. J. V. Himes, at the Albany Conference in the spring of 1845, said that the seventh month movement produced mesmerism seven feet deep. This I am told by one who was present, and heard the remark. Others who took an active part in the seventh month cry have since pronounced that movement the work of the Devil. Attributing the work of Christ and the Holy Ghost to the Devil, was in the days of our Saviour, blasphemy, and it is blasphemy now.

> 1. Poziția pe care unii dintre „păstori” au adoptat-o în mod prezumțios îndată după ce a fost dat Strigătul de la miezul nopții, anume că puterea solemnă înmuietoare a Duhului Sfânt, care a însoțit mișcarea din luna a șaptea, a fost o influență mesmerică. George Storrs a fost dintre primii care au luat această poziție. A se vedea scrierile lui din partea de sfârșit a anului 1844, în Midnight Cry, publicat atunci în orașul New York. J. V. Himes, la Conferința de la Albany din primăvara anului 1845, a spus că mișcarea din luna a șaptea a produs mesmerism de șapte picioare adâncime. Acest lucru mi-a fost spus de cineva care a fost de față și a auzit remarca. Alții care au luat parte activă la strigătul din luna a șaptea au declarat de atunci acea mișcare a fi lucrarea Diavolului. A atribui lucrarea lui Hristos și a Duhului Sfânt Diavolului era, în zilele Mântuitorului nostru, blasfemie, și este blasfemie și acum.

> “2. The many experiments on definite time. Since the 2300 days ended in 1844, quite a number of times have been set, by different individuals, for their termination. In doing this they have removed the ‘landmarks,’ and have thrown darkness and doubt over the whole advent movement.

> 2. Multele încercări privind timpul hotărât. Din moment ce cele 2300 de zile s-au încheiat în 1844, au fost stabilite, de către diverse persoane, o serie de termene pentru încheierea lor. Procedând astfel, au înlăturat 'jaloanele' și au aruncat întuneric și îndoială asupra întregii mișcări advente.

> “3. Spiritualism with all its fancies and extravagances. This wile of the Devil, which has accomplished an awful work of death, is very fitly represented by ‘shavings,’ and ‘all manner of rubbish.’ Many of those who drank down the poison of spiritualism admitted the truth of our past advent experience, and from this fact many have been made to believe that spiritualism was the natural fruit of believing that God conducted the great advent movements in 1843 and 1844. Peter, speaking of those who should ‘bring in damnable heresies, even denying the Lord that bought them,’ says, ‘BY REASON OF WHOM THE WAY OF TRUTH SHALL BE EVIL SPOKEN OF.’

> 3. Spiritismul, cu toate născocirile și extravaganțele sale. Acest vicleșug al Diavolului, care a săvârșit o lucrare îngrozitoare de moarte, este foarte potrivit reprezentat prin „așchii” și „orice fel de resturi”. Mulți dintre cei care au înghițit otrava spiritismului au recunoscut adevărul experienței noastre advente din trecut, iar din acest fapt mulți au fost aduși să creadă că spiritismul a fost rodul firesc al credinței că Dumnezeu a condus marile mișcări advente din 1843 și 1844. Petru, vorbind despre aceia care aveau să „introducă erezii pierzătoare, chiar tăgăduind pe Stăpânul care i-a răscumpărat”, spune: „DIN PRICINA CĂRORA CALEA ADEVĂRULUI VA FI VORBITĂ DE RĂU.”

> “4. S. S. Snow professing to be ‘Elijah the Prophet’” This man in his strange and wild career, has also acted his part in this work of death, and his course has had a tendency to bring the true position for the waiting saints into disrepute, in the minds of many honest souls.

> 4. S. S. Snow pretinzând că este „Ilie prorocul” Acest om, în parcursul său straniu și sălbatic, a jucat și el rolul său în această lucrare a morții, iar umblarea lui a avut tendința de a aduce în discredit, în mintea multor suflete sincere, adevărata poziție a sfinților care așteaptă.

> “To this catalogue of errors I might add many more, such as the ‘thousand years’ of Revelation 20:4, 7, in the past, the 144,000 of Revelation 7:4; 14:1, those who ‘arose and came out of the graves’ after Christ’s resurrection, the no-work doctrine, the doctrine of the destruction of infants, &c. &c.

> La acest catalog al erorilor aș putea adăuga multe altele, precum „o mie de ani” din Apocalipsa 20:4, 7, în trecut, cei 144.000 din Apocalipsa 7:4; 14:1, cei care „au înviat și au ieșit din morminte” după învierea lui Hristos, doctrina fără fapte, doctrina nimicirii pruncilor, etc., etc.

> “These errors were so industriously propagated, and urged upon the waiting flock that, at the time Brother Miller had the dream, the true jewels were ‘excluded from sight,’ and the words of the prophet were applicable—’And judgment is turned away backward, and justice standeth afar off,’ &c. &c. See Isaiah 59:14. At that time there was not an advent paper in the land that advocated the cause of present truth. The Day-Dawn, was the last to defend the true position of the little flock; but that died a number of months before the Lord gave Bro. Miller this dream; and in its last dying struggle pointed the weary sighing saints to 1877, then thirty years in the future, as the time of their final deliverance. Alas! alas! No wonder that Brother Miller in his dream, ‘sat down and wept’ over this sad state of things.

> Aceste erori au fost propagate cu atâta sârguință și impuse cu insistență turmei așteptătoare, încât, pe vremea când fratele Miller a avut visul, adevăratele nestemate erau «scoase din vedere», iar cuvintele profetului erau aplicabile: «Și judecata este întoarsă înapoi, iar dreptatea stă departe» etc., etc. Vezi Isaia 59:14. La acea vreme nu exista în țară nicio foaie adventă care să pledeze cauza adevărului prezent. The Day-Dawn a fost ultima care a apărat poziția adevărată a micii turme; dar aceasta a încetat din existență cu câteva luni înainte ca Domnul să-i fi dat fratelui Miller acest vis; iar în ultima ei zvâcnire agonizantă le-a îndreptat privirile sfinților osteniți, suspinând, spre anul 1877, atunci aflat la treizeci de ani în viitor, ca timpul izbăvirii lor finale. Vai! vai! Nu este de mirare că fratele Miller, în visul său, «a șezut și a plâns» asupra acestei triste stări de lucruri.

> “Brother Miller closed his eyes in death, December 22, 1849, which fulfilled the following words in his dream, ‘In the bustle I closed my eyes for a moment.’ This wonderful fulfilment is so plain that none will fail to see it.

> Fratele Miller și-a închis ochii în moarte la 22 decembrie 1849, fapt care a împlinit următoarele cuvinte din visul său: „În tumult mi-am închis ochii pentru o clipă.” Această minunată împlinire este atât de limpede încât nimeni nu va putea să nu o vadă.

> “The casket, represents the advent truth that Brother Miller published to the world, as is marked out by the parable of the ten virgins. [Matthew 25:1–11.] First, the time, 1843; second, the tarrying time; third, the midnight cry, at the seventh month, 1844, and fourth, the shut door. No one who has read the second advent papers since 1843, will deny that Brother Miller has advocated these four important points in advent history. This harmonious system of truth or ‘casket’ has been torn in pieces, and scattered among the rubbish by those who have rejected their own experience, and have denied the very truths that they, with Brother Miller so fearlessly preached to the world.

> Lădița reprezintă adevărul advent pe care fratele Miller l-a publicat lumii, așa cum este indicat în pilda celor zece fecioare. [Matei 25:1-11.] Întâi, timpul, 1843; al doilea, timpul de zăbovire; al treilea, strigarea de la miezul nopții, în luna a șaptea, 1844; și al patrulea, ușa închisă. Nimeni dintre cei care au citit publicațiile privitoare la a doua venire de la 1843 încoace nu va nega că fratele Miller a susținut aceste patru puncte importante în istoria adventă. Acest sistem armonios de adevăr sau „lădiță” a fost sfâșiat în bucăți și împrăștiat printre gunoaie de către cei care și-au lepădat propria experiență și au tăgăduit chiar adevărurile pe care ei, împreună cu fratele Miller, le-au predicat atât de neînfricat lumii.

> “The church will then be pure and ‘without fault before the throne of God,’ having confessed all their errors, faults and sins, and having had them washed away by the blood of Christ and blotted out, they will be without ‘spot or wrinkle, or any such thing.’ Then they will shine with ‘ten times their former glory.’” JAMES WHITE Oswego, May, 1850.

> „Atunci biserica va fi curată și «fără vină înaintea tronului lui Dumnezeu»; după ce își va fi mărturisit toate erorile, greșelile și păcatele, iar acestea vor fi fost spălate prin sângele lui Hristos și șterse, ea va fi «fără pată sau zbârcitură, sau ceva de felul acesta». Atunci ea va străluci cu «de zece ori mai multă slavă decât cea de mai înainte».” JAMES WHITE Oswego, mai, 1850.

Back to Articles