Article

# The Book of Daniel - Number Two-Hundred

Cartea lui Daniel - Numărul două sute

Prophetic Unfolding: The Second Gathering and Its Significance in Adventist Eschatology

Desfășurarea profetică: a doua strângere și semnificația sa în escatologia adventistă

Author

Jeff Pippenger

Published

May 5, 2024

Formats

PDF
Word

We are considering the prophetic period represented as the second gathering that is identified by the prophet Isaiah, and afterward by Sister White.

Analizăm perioada profetică, reprezentată drept a doua strângere, pe care o identifică profetul Isaia și, ulterior, Sora White.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. Isaiah 11:10–13.

> În ziua aceea va fi o rădăcină a lui Iesei, care va sta ca un stindard pentru popoare; la el vor căuta neamurile, iar odihna lui va fi slăvită. Și va fi în ziua aceea că Domnul Își va întinde iarăși mâna, a doua oară, ca să dobândească rămășița poporului Său, care va fi rămas, din Asiria, din Egipt, din Patros, din Cuș, din Elam, din Șinear, din Hamat și din insulele mării. Și va ridica un stindard pentru neamuri și va aduna pe cei izgoniți ai lui Israel, și pe cei risipiți ai lui Iuda îi va aduna laolaltă din cele patru colțuri ale pământului. Și pizma lui Efraim va înceta, iar potrivnicii lui Iuda vor fi nimiciți; Efraim nu va mai pizmui pe Iuda, iar Iuda nu-l va mai strâmtora pe Efraim. Isaia 11:10-13.

When God’s last-day people are gathered a second time there is a unification among those disciples that was represented by the ten days that preceded Pentecost, and that Isaiah refers to as a time when, “The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim.”

Când poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă este adunat pentru a doua oară, are loc o unire între acei ucenici, care a fost reprezentată de cele zece zile ce au precedat Cincizecimea, și la care Isaia se referă ca la un timp când: „Pizma lui Efraim va înceta, iar potrivnicii lui Iuda vor fi nimiciți; Efraim nu va mai pizmui pe Iuda, iar Iuda nu-l va mai asupri pe Efraim.”

> “Trials are to come upon God’s people and the tares are to be separated from the wheat. But let not Ephraim envy Judah any more, and Judah will no more vex Ephraim. Kind, tender, compassionate words will flow out from sanctified hearts and lips. It is essential that we be united, and if we all seek the meekness and the lowliness of Christ, we shall have the mind of Christ, and there will be unity of spirit.” Review and Herald, March 19, 1895.

> Încercări urmează să vină asupra poporului lui Dumnezeu, iar neghina urmează să fie despărțită de grâu. Dar Efraim să nu-l mai pizmuiască pe Iuda, iar Iuda nu-l va mai asupri pe Efraim. Cuvinte blânde, tandre, pline de compasiune vor curge din inimi și de pe buze sfințite. Este esențial să fim uniți, iar dacă toți căutăm blândețea și smerenia lui Hristos, vom avea gândul lui Hristos, și va fi unitate de duh. Review and Herald, 19 martie 1895.

Unification is an element of the work Christ accomplishes when He gathers the one hundred and forty-four thousand a second time. That unity was represented by the ten days leading to Pentecost, and the six days of the Exeter camp meeting, and could have been accomplished from 1856 unto 1863, if those who had experienced the great disappointment of October 22, 1844, had not lost their way.

Unificarea este un element al lucrării pe care Hristos o săvârșește atunci când îi adună pentru a doua oară pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Acea unitate a fost reprezentată de cele zece zile premergătoare Cincizecimii și de cele șase zile ale adunării de tabără de la Exeter, și ar fi putut fi înfăptuită între 1856 și 1863, dacă cei care trecuseră prin marea dezamăgire din 22 octombrie 1844 nu și-ar fi rătăcit calea.

> “But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. Dissensions and divisions came in. . .. Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!

> Dar în perioada de îndoială și nesiguranță care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii advent și-au părăsit credința. S-au ivit neînțelegeri și dezbinări... Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit pe temeiul poruncilor lui Dumnezeu și al credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!

> “It was not the will of God that the coming of Christ should be thus delayed. God did not design that His people, Israel, should wander forty years in the wilderness. He promised to lead them directly to the land of Canaan, and establish them there a holy, healthy, happy people. But those to whom it was first preached, went not in ‘because of unbelief’ (Hebrews 3:19). Their hearts were filled with murmuring, rebellion, and hatred, and He could not fulfill His covenant with them.

> Nu a fost voia lui Dumnezeu ca venirea lui Hristos să fie astfel întârziată. Dumnezeu nu a rânduit ca poporul Său, Israel, să rătăcească patruzeci de ani prin pustie. El a făgăduit să-i conducă în mod direct în țara Canaanului și să-i așeze acolo ca un popor sfânt, sănătos și fericit. Dar cei cărora li s-a propovăduit întâi nu au intrat „din pricina necredinței” (Evrei 3:19). Inimile lor erau pline de cârtire, de răzvrătire și de ură, iar El nu Și-a putut împlini legământul Său cu ei.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.” Selected Messages, book 1, 68, 69.

> Timp de patruzeci de ani, necredința, cârtirea și răzvrătirea au împiedicat Israelul de odinioară să intre în țara Canaanului. Aceleași păcate au întârziat intrarea Israelului modern în Canaanul ceresc. În niciunul dintre cazuri, vina nu a stat în promisiunile lui Dumnezeu. Necredința, spiritul lumesc, lipsa de consacrare și certurile din mijlocul poporului care se declară al Domnului ne-au ținut în această lume a păcatului și a durerii atâția ani. Mesaje alese, cartea 1, 68, 69.

The descent of the second angel identified a scattering at the first disappointment that initiated the tarrying time, and then led to a period of six days at the Exeter camp meeting where unity upon the message was accomplished in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the message of the Midnight Cry at the conclusion of the meeting.

Coborârea celui de-al doilea înger a evidențiat, la prima dezamăgire, o împrăștiere care a inițiat timpul de zăbovire, și apoi a dus la o perioadă de șase zile la adunarea de tabără de la Exeter, unde s-a realizat unitatea în jurul soliei, înaintea revărsării Duhului Sfânt în cadrul soliei Strigătului de la miezul nopții, la încheierea adunării.

The descent of the third angel on October 22, 1844, identified a scattering at the great disappointment, and ushered in a period of education as the truths associated with the Most Holy Place were opened to God’s people. By 1849 the Lord was stretching His hand to gather his people together a second time, and by 1851, the 1850 chart was being presented. That chart represented the foundational message, and the very message that was to be lifted up before the world as an ensign.

Coborârea celui de-al treilea înger la 22 octombrie 1844 a identificat o împrăștiere la Marea Dezamăgire și a inaugurat o perioadă de instruire, pe măsură ce adevărurile asociate cu Sfânta Sfintelor erau descoperite poporului lui Dumnezeu. Până în 1849, Domnul Își întindea mâna pentru a-Și strânge poporul a doua oară, iar până în 1851, diagrama din 1850 era prezentată. Acea diagramă reprezenta solia fundamentală și chiar solia care trebuia înălțată înaintea lumii ca un stindard.

The gathering a second time of the disciples by Christ began immediately at His descent, and the gathering of those in Exeter began during the period of the tarrying time. In the history of the rebellion of 1863, the gathering a second time began at least five years into the educational process that began when the light of the sanctuary was opened up in 1844. In 1848, Islam was then angering the nations. The second gathering is represented as a progressive work that is accomplished by the arrival of the ten days that preceded Pentecost, and also by the six days of the Exeter camp meeting, and should have been completed by 1856.

A doua adunare a ucenicilor de către Hristos a început îndată la coborârea Sa, iar adunarea celor din Exeter a început în perioada timpului de așteptare. În istoria răzvrătirii din 1863, a doua adunare a început cel puțin la cinci ani de la debutul procesului educațional care a pornit când lumina sanctuarului a fost dezvăluită în 1844. În 1848, Islamul mânia atunci națiunile. A doua adunare este reprezentată ca o lucrare progresivă, înfăptuită prin venirea celor zece zile care au precedat Cincizecimea, precum și prin cele șase zile ale adunării de tabără de la Exeter, și ar fi trebuit să fie încheiată până în 1856.

The work of gathering His people a second time is the closing work of the third angel, and it is accomplished by Christ’s hand.

Lucrarea adunării poporului Său pentru a doua oară este lucrarea de încheiere a îngerului al treilea și este săvârșită de mâna lui Hristos.

> And when the sabbath day was come, he began to teach in the synagogue: and many hearing him were astonished, saying, From whence hath this man these things? and what wisdom is this which is given unto him, that even such mighty works are wrought by his hands? Mark 6:2.

> Și când a sosit ziua Sabatului, a început să învețe în sinagogă; iar mulți, auzindu-l, erau uimiți, zicând: „De unde are omul acesta aceste lucruri? Și ce înțelepciune este aceasta care i-a fost dată, încât până și astfel de fapte de putere se săvârșesc prin mâinile lui?” Marcu 6:2.

The scattering that occurs when the divine symbol descends initiates a testing process that ultimately manifests two classes of worshippers, and in so doing cleanses the temple.

Împrăștierea care are loc la coborârea simbolului divin inițiază un proces de încercare care, în cele din urmă, face să se manifeste două categorii de închinători și, prin aceasta, curățește templul.

> Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:12.

> Acela Își are lopata în mână și Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va strânge grâul în grânar; dar pleava o va arde într-un foc nestins. Matei 3:12.

In that period God’s people are to take the message from the angel’s hand and eat it.

În acea perioadă, poporul lui Dumnezeu trebuie să ia mesajul din mâna îngerului și să-l mănânce.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth. Revelation 10:1, 2.

> Și am văzut un alt înger puternic pogorându-se din cer, îmbrăcat într-un nor; iar pe capul lui era un curcubeu, și fața lui era ca soarele, iar picioarele lui ca niște stâlpi de foc; și avea în mâna lui o cărticică deschisă; și și-a pus piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe pământ. Apocalipsa 10:1, 2.

At the arrival of the second angel on April 19, 1844, God’s people were scattered. They had been initially gathered with the fulfillment of the prophecy of Revelation chapter nine, verse fifteen on August 11, 1840, but the Lord had held His hand over a mistake in the reckoning of some of the figures on the chart.

La sosirea celui de-al doilea înger, la 19 aprilie 1844, poporul lui Dumnezeu era risipit. Fusese inițial adunat odată cu împlinirea profeției din Apocalipsa, capitolul nouă, versetul cincisprezece, la 11 august 1840, dar Domnul Își ținuse mâna peste o greșeală în socotirea unor cifre de pe diagramă.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> Am văzut că planșa din 1843 a fost călăuzită de mâna Domnului și că nu trebuia alterată; că numerele erau așa cum a voit El; că mâna Sa era deasupra și a ascuns o greșeală în unele dintre numere, astfel încât nimeni nu o putea vedea, până când mâna Sa a fost îndepărtată. Scrieri timpurii, 74.

The removal of His hand allowed Samuel Snow to identify the correct date for the vision that tarried.

Retragerea mâinii Sale i-a îngăduit lui Samuel Snow să stabilească data corectă pentru vedenia care zăbovea.

> “Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 237.

> Acei credincioși dezamăgiți, care nu puteau înțelege de ce Domnul lor nu venise, nu au fost lăsați în întuneric. Au fost conduși din nou la Bibliile lor pentru a cerceta perioadele profetice. Mâna Domnului a fost ridicată de pe cifre, iar greșeala a fost explicată. Ei au văzut că perioadele profetice ajungeau până în 1844 și că aceleași dovezi pe care le prezentaseră pentru a arăta că perioadele profetice se încheiau în 1843, dovedeau că ele aveau să se încheie în 1844.

The history of the first and second angels contains a line of waymarks associated with Christ’s hand. When He descended on August 11, 1840 and April 19, 1844 He had a message in His hand. It was His hand that directed the production and publication of the 1843 chart in May of 1842. It was His hand that sealed up a mistake in the figures on the chart. After the scattering of that first disappointment, Jeremiah sat alone because of Christ’s hand. Then He removed His hand, and thus unsealed the message of the Midnight Cry. The act of stretching His hand out to gather His people a second time occurred from the first disappointment unto the Exeter camp meeting, as the disciples were ultimately gathered together at Jerusalem for ten days in advance of the outpouring of the Holy Spirit. At the arrival of the third angel on October 22, 1844 the Lord lifted up His hand.

Istoria primului și celui de-al doilea înger cuprinde o linie de jaloane asociată cu mâna lui Hristos. Când S-a pogorât la 11 august 1840 și la 19 aprilie 1844, El avea un mesaj în mâna Sa. Mâna Lui a călăuzit elaborarea și publicarea diagramei din 1843, în mai 1842. Tot mâna Lui a pecetluit o greșeală în cifrele de pe diagramă. După împrăștierea care a urmat acelei prime dezamăgiri, Ieremia a stat singur din pricina mâinii lui Hristos. Apoi El Și-a retras mâna și astfel a desigilat mesajul Strigătului de la Miezul Nopții. Actul de a-Și întinde mâna pentru a-Și aduna poporul a doua oară a avut loc din vremea primei dezamăgiri până la adunarea de tabără de la Exeter, după cum ucenicii au fost, în cele din urmă, adunați împreună la Ierusalim timp de zece zile înaintea revărsării Duhului Sfânt. La sosirea celui de-al treilea înger, la 22 octombrie 1844, Domnul Și-a ridicat mâna.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că vremea nu va mai fi. Apocalipsa 10:5, 6.

From the first gathering on August 11, 1840 until October 22, 1844 the history of the first and second angels is marked by Christ’s hand. On October 22, 1844 the third angel descended and the little Millerite flock was scattered by the Great Disappointment. On that date Christ lifted His hand to heaven and swore that time would be no longer.

De la prima adunare din 11 august 1840 până la 22 octombrie 1844, istoria primului și a celui de-al doilea înger este marcată de mâna lui Hristos. La 22 octombrie 1844, al treilea înger a coborât, iar mica turmă milerită a fost risipită de Marea Dezamăgire. În acea zi, Hristos Și-a ridicat mâna spre cer și a jurat că timpul nu va mai fi.

The second gathering in the history of 1844 until 1863, began with Christ lifting up His hand, while also holding a message to be eaten in His hand. Then in 1849, He stretched forth His hand a second time to gather His scattered people. Those people had been gathered at the message of the Midnight Cry, and scattered when the event predicted did not happen. At the Exeter camp meeting Christ gathered His flock and unified them upon the message, as He had done in the ten days that preceded Pentecost. The Philadelphian Millerites left the Exeter camp meeting and repeated Pentecost. In 1856, Christ was outside of the movement that had transitioned into Laodicea, for Christ stands outside of a Laodicean’s heart and knocks, seeking an entrance.

A doua strângere din istoria perioadei 1844–1863 a început cu Hristos ridicându-Și mâna, având totodată în ea un mesaj care trebuia să fie mâncat. Apoi, în 1849, El Și-a întins mâna pentru a doua oară ca să-Și adune poporul risipit. Acel popor fusese adunat prin mesajul Strigătului de la miezul nopții și s-a risipit când evenimentul prezis nu a avut loc. La adunarea de tabără de la Exeter, Hristos Și-a adunat turma și i-a unit în jurul mesajului, așa cum făcuse în cele zece zile care au precedat Cincizecimea. Milleriții filadelfieni au părăsit adunarea de tabără de la Exeter și au repetat Cincizecimea. În 1856, Hristos era în afara mișcării care trecuse în Laodicea, căci Hristos stă în afara inimii unui laodicean și bate, căutând să intre.

> Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. Revelation 3:20.

> Iată, Eu stau la ușă și bat: dacă aude cineva glasul Meu și deschide ușa, voi intra la el și voi cina cu el, iar el cu Mine. Apocalipsa 3:20.

In 1856, Christ’s hand was knocking upon the Laodicean Millerite movement, but to no avail. In 1849, seven years earlier, He had begun to gather His people a second time, but doubt and uncertainty stopped the Philadelphian movement.

În 1856, mâna lui Hristos bătea la ușa mișcării millerite laodiceene, însă în zadar. În 1849, cu șapte ani mai înainte, El începuse să‑Și adune poporul pentru a doua oară, dar îndoiala și incertitudinea au oprit mișcarea filadelfiană.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Dacă adventiștii, după marea dezamăgire din 1844, ar fi rămas neclintiți în credință și ar fi mers înainte uniți în providența deschisă a lui Dumnezeu, primind solia îngerului al treilea și, în puterea Duhului Sfânt, proclamând-o lumii, ar fi văzut mântuirea lui Dumnezeu; Domnul ar fi lucrat cu putere prin eforturile lor, lucrarea ar fi fost încheiată, iar Hristos ar fi venit până acum ca să-Și primească poporul la răsplata lor. Însă, în perioada de îndoială și incertitudine care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii advent și-au părăsit credința. . . . Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit pe temeiul poruncilor lui Dumnezeu și al credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!” Evanghelizare, 695.

On September 11, 2001 Christ gathered His last day people, who were thereafter scattered on July 18, 2020. On September 11, 2001 those who were gathered took the hidden book out of Christ’s hand and ate it. On July 18, 2020 they rejected the command represented by His uplifted hand, which identified that “time would be no longer.”

La 11 septembrie 2001, Hristos a adunat poporul Său al zilei de pe urmă, care a fost apoi risipit la 18 iulie 2020. La 11 septembrie 2001, cei care au fost adunați au luat cartea ascunsă din mâna lui Hristos și au mâncat-o. La 18 iulie 2020, ei au respins porunca reprezentată de mâna Sa ridicată, care arăta că „timpul nu va mai fi”.

The Philadelphian Millerites manifested no rebellion in their false prediction of 1843, for they acted upon all the light the Lord had revealed, but on July 18, 2020 the Laodiceans of the third angel’s movement rebelled against the light associated with His hand. After 1844, the Philadelphian movement of the first angel “in the period of doubt and uncertainty” “yielded their faith,” and became Laodiceans.

Milleriții filadelfieni nu au dat dovadă de răzvrătire în prezicerea lor falsă din 1843, căci au acționat potrivit întregii lumini pe care Domnul o descoperise, dar la 18 iulie 2020 laodiceenii mișcării celui de-al treilea înger s-au răzvrătit împotriva luminii asociate cu mâna Sa. După 1844, mișcarea filadelfiană a primului înger, „în perioada de îndoială și incertitudine”, „și-a părăsit credința” și a devenit laodiceană.

1856 represents that point of transition, typifying a point of transition for God’s people of the last days.

1856 reprezintă acel punct de tranziție, prefigurând un punct de tranziție pentru poporul lui Dumnezeu din zilele din urmă.

Somewhere in the seven years between 1849 and 1856 the Philadelphian Millerite movement resisted the Lord’s hand that was stretching out to gather His people a second time, and the promise was that He would do more then, than He did in the past.

Cândva în cei șapte ani dintre 1849 și 1856, mișcarea millerită filadelfiană s-a împotrivit mâinii Domnului, care se întindea să-Și adune poporul a doua oară, iar făgăduința era că atunci El avea să facă mai mult decât făcuse mai înainte.

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> La 23 septembrie, Domnul mi-a arătat că Își întinsese mâna a doua oară ca să-Și recupereze rămășița poporului Său și că eforturile trebuie să fie redublate în acest timp al strângerii. În timpul împrăștierii, Israel a fost lovit și sfâșiat; dar acum, în timpul strângerii, Dumnezeu va vindeca pe poporul Său și îi va lega rănile. În timpul împrăștierii, eforturile făcute pentru a răspândi adevărul au avut doar puțin efect, au realizat puțin sau nimic; dar în timpul strângerii, când Dumnezeu și-a întins mâna ca să-Și adune poporul, eforturile de a răspândi adevărul vor avea efectul lor rânduit. Toți ar trebui să fie uniți și plini de râvnă în lucrare. Am văzut că era o rușine ca cineva să se refere la timpul împrăștierii pentru exemple după care să ne călăuzim acum, în timpul strângerii; căci dacă Dumnezeu nu face pentru noi acum mai mult decât a făcut atunci, Israel nu ar fi niciodată adunat. Este tot atât de necesar ca adevărul să fie tipărit într-o foaie, pe cât este să fie predicat. Review and Herald, 1 noiembrie 1850.

Obviously, the Lord attempted to move His work forward in unity, but the unity had evidently broken down, and “in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith.” The Present Truth (later the Review and Herald) began to be published in 1849, and by 1851 the 1850 chart was available, but by 1856, the message of the “seven times” of Leviticus twenty-six was left unfinished. The message that was unsealed on October 22, 1844 occurred when the time prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years concluded.

În mod evident, Domnul a căutat să-Și ducă lucrarea înainte în unitate, dar unitatea, în mod vădit, se destrămase, iar "în perioada de îndoială și nesiguranță care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii adventului și-au abandonat credința." The Present Truth (mai târziu the Review and Herald) a început să fie publicată în 1849, iar până în 1851 diagrama din 1850 era disponibilă, dar până în 1856 mesajul celor "șapte vremi" din Leviticul douăzeci și șase a fost lăsat neterminat. Desigilarea mesajului de la 22 octombrie 1844 a avut loc atunci când profețiile de timp ale celor două mii trei sute de ani și ale celor două mii cinci sute douăzeci de ani s-au încheiat.

The Sabbath was the doctrine that shone above the other doctrines at that time, and for twelve years a testing process progressed until the last test arrived in 1856. That test was upon the Sabbath rest for the land, and it marked the end of a testing process that began with the Sabbath rest for men. The testing period bore the signature of Alpha and Omega. 1856 also represented an increase of knowledge upon the first foundational truth discovered by Miller, so it possessed the signature of Alpha and Omega at that level as well. The Sabbath truth being the sign of God’s sanctified people was represented as the sounding of the Seventh Trumpet, when the mystery of Christ in the believer, the hope of glory is fulfilled. The “seven times” was represented by the Jubilee Trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement.

Sabatul era doctrina care strălucea deasupra celorlalte doctrine în acea vreme, iar timp de doisprezece ani s-a derulat un proces de încercare până când ultima probă a sosit în 1856. Acea probă privea odihna sabatică pentru pământ și a marcat sfârșitul unui proces de încercare care începuse cu odihna sabatică pentru oameni. Perioada de încercare purta semnătura lui Alfa și Omega. Anul 1856 a reprezentat, de asemenea, o sporire a cunoașterii cu privire la primul adevăr fundamental descoperit de Miller, astfel încât purta semnătura lui Alfa și Omega și la acel nivel. Adevărul despre Sabat, ca semn al poporului sfințit al lui Dumnezeu, era reprezentat prin sunarea celei de-a șaptea Trâmbițe, când taina lui Hristos în credincios, nădejdea slavei, este împlinită. „Șapte vremuri” erau reprezentate de Trâmbița Jubileului care trebuia să sune în Ziua Ispășirii.

The seven years from 1856 unto 1863 represented the ten days in Jerusalem for the disciples, and the six days of the Exeter camp meeting for the Philadelphian Millerites, but, sadly, the period became the illustration of those who refuse to follow the Lord as He leads them through the transition period. The history of the first and second angels, which is the historical period of the Seven Thunders, identifies the Lord stretching His hand to gather His people a second time from April 19, 1844, and it illustrates an obedient response as the wise followed Christ into the Most Holy Place.

Cei șapte ani din 1856 până în 1863 au reprezentat cele zece zile din Ierusalim pentru ucenici și cele șase zile ale adunării de tabără de la Exeter pentru mileriții filadelfieni, dar, din păcate, perioada a devenit ilustrarea celor care refuză să-L urmeze pe Domnul pe măsură ce El îi conduce prin perioada de tranziție. Istoria primului și celui de-al doilea înger, care este perioada istorică a Celor Șapte Tunete, Îl prezintă pe Domnul întinzându-Și mâna pentru a-Și aduna poporul a doua oară, începând cu 19 aprilie 1844, și ilustrează un răspuns ascultător, când cei înțelepți L-au urmat pe Hristos în Locul Preasfânt.

The history of the first Kadesh, which is the history of the third angel from 1844 unto 1863 identifies the Lord again stretching His hand to gather His people a second time, but in that history, rebellion is manifested. Now, for the third time, ever since July 2023, the Lord is again stretching forth His hand to gather His people a second time, and they will fulfill the second Kadesh as obedient Philadelphians, for the signature of truth identifies the three times as the beginning and ending representing obedient Philadelphians, and the middle example being disobedient Laodiceans.

Istoria primului Cadeș, care este istoria îngerului al treilea din 1844 până în 1863, identifică din nou faptul că Domnul Își întinde mâna ca să-Și adune poporul a doua oară, însă în acea istorie se manifestă răzvrătirea. Acum, pentru a treia oară, încă din iulie 2023, Domnul Își întinde din nou mâna ca să-Și adune poporul a doua oară, iar ei vor împlini al doilea Cadeș ca filadelfieni ascultători, căci semnătura adevărului identifică cele trei momente astfel: începutul și sfârșitul reprezintă filadelfieni ascultători, iar exemplul din mijloc reprezintă laodiceeni neascultători.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Will the churches heed the Laodicean message? Will they repent, or will they, notwithstanding that the most solemn message of truth—the third angel’s message—is being proclaimed to the world, go on in sin? This is the last message of mercy, the last warning to a fallen world. If the church of God becomes lukewarm, it does not stand in favor with God any more than do the churches that are represented as having fallen and become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and the cage of every unclean and hateful bird. Those who have had opportunities to hear and receive the truth and who have united with the Seventh-day Adventist church, calling themselves the commandment-keeping people of God, and yet possess no more vitality and consecration to God than do the nominal churches, will receive of the plagues of God just as verily as the churches who oppose the law of God. Only those that are sanctified through the truth will compose the royal family in the heavenly mansions Christ has gone to prepare for those that love Him and keep His commandments.

> Vor lua bisericile aminte la solia laodiceană? Se vor pocăi sau, în pofida faptului că cea mai solemnă solie a adevărului — solia îngerului al treilea — este proclamată lumii, vor continua în păcat? Aceasta este ultima solie de îndurare, ultimul avertisment pentru o lume căzută. Dacă biserica lui Dumnezeu devine căldicică, ea nu se bucură de favoarea lui Dumnezeu nici mai mult decât bisericile care sunt înfățișate ca fiind căzute și au ajuns o locuință a demonilor, un adăpost al oricărui duh necurat și o colivie a oricărei păsări necurate și urâte. Cei care au avut prilejuri să audă și să primească adevărul și care s-au unit cu Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea, numindu-se poporul lui Dumnezeu păzitor al poruncilor, și totuși nu au mai multă vitalitate și consacrare față de Dumnezeu decât bisericile nominale, vor primi din plăgile lui Dumnezeu la fel de sigur ca bisericile care se împotrivesc legii lui Dumnezeu. Numai aceia care sunt sfințiți prin adevăr vor alcătui familia regală în lăcașurile cerești pe care Hristos S-a dus să le pregătească pentru cei ce-L iubesc și păzesc poruncile Lui.

> “‘He that saith, I know him, and keepeth not His commandments, is a liar, and the truth is not in him’ [1 John 2:4]. This includes all who claim to have a knowledge of God, and to keep His commandments, but who do not manifest this by good works. They will receive according to their deeds. ‘Whosoever abideth in Him sinneth not: whosoever sinneth hath not seen Him, neither known Him’ [1 John 3:6]. This is addressed to all church members, including the members of the Seventh-day Adventist churches. ‘Little children, let no man deceive you: he that doeth righteousness is righteous, even as He is righteous. He that committeth sin is of the devil; for the devil sinneth from the beginning. For this purpose the Son of God was manifested, that He might destroy the works of the devil. Whosoever is born of God doth not commit sin; for His seed remaineth in him: and he cannot sin, because he is born of God. In this the children of God are manifest, and the children of the devil: whosoever doeth not righteousness is not of God, neither he that loveth not his brother’ [1 John 3:7–10].

> „Cel ce zice: «Îl cunosc», și nu păzește poruncile Lui, este un mincinos și adevărul nu este în el” [1 Ioan 2:4]. Aceasta îi cuprinde pe toți cei care pretind că au cunoașterea lui Dumnezeu și că păzesc poruncile Lui, dar nu dovedesc aceasta prin fapte bune. Ei vor primi după faptele lor. „Oricine rămâne în El nu păcătuiește; oricine păcătuiește nu L-a văzut, nici nu L-a cunoscut” [1 Ioan 3:6]. Aceasta se adresează tuturor membrilor bisericii, inclusiv membrilor Bisericilor Adventiste de Ziua a Șaptea. „Copilașilor, nimeni să nu vă înșele: cel ce face dreptate este drept, după cum El este drept. Cel ce săvârșește păcatul este de la diavolul, fiindcă diavolul păcătuiește de la început. Pentru aceasta S-a arătat Fiul lui Dumnezeu: ca să nimicească lucrările diavolului. Oricine este născut din Dumnezeu nu păcătuiește, pentru că sămânța Lui rămâne în el; și nu poate păcătui, pentru că este născut din Dumnezeu. Prin aceasta se vădesc copiii lui Dumnezeu și copiii diavolului: oricine nu face dreptate nu este din Dumnezeu, nici cel ce nu-și iubește fratele” [1 Ioan 3:7-10].

> “All who claim to be Sabbath-keeping Adventists, and yet continue in sin, are liars in God’s sight. Their sinful course is counterworking the work of God. They are leading others into sin. The word comes from God to every member of our churches, ‘And make straight paths for your feet, lest that which is lame be turned out of the way; but let it rather be healed. Follow peace with all men, and holiness, without which no man shall see the Lord: looking diligently lest any man fail of the grace of God; lest any root of bitterness springing up trouble you, and thereby many be defiled; Lest there be any fornicator, or profane person, as Esau, who for one morsel of meat sold his birthright. For ye know how that afterward, when he would have inherited the blessing, he was rejected; for he found no place of repentance, though he sought it carefully with tears’ [Hebrews 12:13–17].

> Toți cei care pretind că sunt adventiști păzitori ai Sabatului și totuși continuă în păcat sunt mincinoși înaintea lui Dumnezeu. Umblarea lor păcătoasă lucrează împotriva lucrării lui Dumnezeu. Ei îi conduc pe alții în păcat. Cuvântul vine de la Dumnezeu către fiecare membru al bisericilor noastre: 'Și faceți cărări drepte pentru picioarele voastre, ca nu cumva ceea ce este șchiop să fie abătut din cale; ci, mai degrabă, să fie vindecat. Urmăriți pacea cu toți oamenii și sfințirea, fără de care nimeni nu va vedea pe Domnul; vegheați cu luare aminte, ca nu cumva vreunul să se lipsească de harul lui Dumnezeu; ca nu cumva vreo rădăcină de amărăciune, ivindu-se, să vă tulbure și prin ea mulți să fie întinați; ca nu cumva să fie vreun desfrânat sau om profan, ca Esau, care pentru o bucată de mâncare și-a vândut dreptul de întâi-născut. Căci știți că mai pe urmă, când a vrut să moștenească binecuvântarea, a fost respins; pentru că n-a găsit loc de pocăință, deși a căutat-o cu stăruință, cu lacrimi' [Evrei 12:13-17].

> “This is applicable to many who claim to believe the truth. Rather than give up their lustful practices, they venture on in a wrong line of education under Satan’s deceiving sophistry. Sin is not discerned as sinful. Their very consciences are defiled, their hearts are corrupted, even the thoughts are continually corrupt. Satan uses them as decoys to lure souls to unclean practices which defile the whole being. ‘He that despised Moses’ law [which was the law of God] died without mercy under two or three witnesses: Of how much sorer punishment, suppose ye, shall he be thought worthy, who hath trodden under foot the Son of God, and hath counted the blood of the covenant, wherewith he was sanctified, an unholy thing, and hath done despite unto the Spirit of grace? For we know Him that hath said, Vengeance belongeth unto Me, I will recompense, saith the Lord. And again, The Lord shall judge His people. It is a fearful thing to fall into the hands of the living God’ [Hebrews 10:28–31].” Manuscript Releases, volume 19, 176, 177.

> Aceasta se aplică multora care pretind că cred adevărul. În loc să-și abandoneze practicile desfrânate, se avântă pe o cale greșită de instruire, sub sofismele amăgitoare ale lui Satana. Păcatul nu este recunoscut ca păcat. Chiar conștiințele lor sunt întinate, inimile lor sunt corupte, chiar și gândurile sunt necontenit corupte. Satana îi folosește ca momeli pentru a ademeni suflete la practici necurate care întinează întreaga ființă. 'Cel ce a disprețuit legea lui Moise [care era legea lui Dumnezeu] a murit fără milă pe mărturia a doi sau trei martori: Cu cât mai aspră pedeapsă, credeți, va fi socotit vrednic cel ce a călcat în picioare pe Fiul lui Dumnezeu și a socotit sângele legământului, prin care a fost sfințit, un lucru profan, și a batjocorit Duhul harului? Căci Îl cunoaștem pe Cel ce a zis: A Mea este răzbunarea; Eu voi răsplăti, zice Domnul. Și iarăși: Domnul Își va judeca poporul. Este un lucru înfricoșător să cazi în mâinile Dumnezeului celui viu' [Hebrews 10:28-31]. Manuscript Releases, volumul 19, 176, 177.

Back to Articles