Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-One

Cartea lui Daniel - Numărul nouăzeci și unu

Unveiling the Prophetic River: A Journey Through the Connections Between the Movements of Daniel’s Visions

Dezvăluirea râului profetic: O călătorie prin conexiunile dintre mișcările viziunilor lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

February 24, 2024

Formats

PDF
Word

The knowledge that was unsealed in the movement of the first angel is represented by the Ulai River vision in the book of Daniel. That vision represents chapters seven, eight and nine of Daniel, and the knowledge that was unsealed in the movement of the third angel is represented by the Hiddekel River vision, which represents chapters ten, eleven and twelve. The connections between the two movements are abundant. The two movements are linked together by the one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, unto the time of the end in 1989.

Cunoașterea care a fost desigilată în mișcarea îngerului dintâi este reprezentată de vedenia de la râul Ulai din cartea lui Daniel. Acea vedenie reprezintă capitolele șapte, opt și nouă din cartea lui Daniel, iar cunoașterea care a fost desigilată în mișcarea îngerului al treilea este reprezentată de vedenia de la râul Hidechel, care reprezintă capitolele zece, unsprezece și doisprezece. Legăturile dintre cele două mișcări sunt abundente. Cele două mișcări sunt legate între ele prin cei o sută douăzeci și șase de ani de la răzvrătirea din 1863 până la timpul sfârșitului din 1989.

Both times of the end, in each movement, are marked by the “seven times,” of Leviticus twenty-six. Paganism and then papalism had trampled down the sanctuary and host until the time of the end in 1798. From the rebellion of 1863 until 1989, a spiritual trampling down had occurred as represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight.

Ambele timpuri ale sfârșitului, în fiecare mișcare, sunt marcate de «cele șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase. Păgânismul, iar apoi papalismul, călcaseră în picioare sanctuarul și oștirea până la timpul sfârșitului, în 1798. De la răzvrătirea din 1863 până în 1989, avusese loc o călcare în picioare spirituală, așa cum este reprezentată de cele patru urâciuni din capitolul opt al lui Ezechiel.

The forty-six years from the end of the first indignation until the end of the last indignation in 1844, in which Christ had erected a spiritual temple that He suddenly came into on October 22, 1844, parallels the time of the end in 1989, until the soon-coming Sunday law, when Christ is once again erecting a spiritual temple, that He will suddenly come unto at the hour of Revelation eleven’s great earthquake.

Perioada de patruzeci și șase de ani dintre sfârșitul primei indignări și sfârșitul ultimei indignări, în 1844, în care Hristos ridicase un templu spiritual în care a intrat pe neașteptate la 22 octombrie 1844, corespunde perioadei de la timpul sfârșitului din 1989 până la iminentă lege duminicală, când Hristos ridică din nou un templu spiritual, în care va intra pe neașteptate la ceasul marelui cutremur din Apocalipsa 11.

When the third angel arrived in 1844, the Messenger of the Covenant suddenly appeared to purify the sons of Levi, but by 1863, those unfaithful Levites rejected the message of Moses delivered by Elijah and turned to wander in the wilderness. In that testing process the “builders” would ultimately reject the “cornerstone” of the “seven times”, and then transition from the movement of Philadelphia unto the church of Laodicea. In the last days, when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple, at the soon-coming Sunday law, He will use the faithful Levites to call His other flock. The faithful of the last days will have transitioned from the “church” of Laodicea unto the “movement” of Philadelphia.

Când al treilea înger a sosit în 1844, Solul Legământului S-a arătat deodată pentru curățirea fiilor lui Levi, dar până în 1863, acei leviți necredincioși au respins solia lui Moise transmisă de Ilie și au început să rătăcească în pustie. În acel proces de încercare, „zidarii” aveau să respingă în cele din urmă „piatra din capul unghiului” a „celor șapte vremi” și apoi să treacă din mișcarea Filadelfiei la biserica Laodiceei. În zilele de pe urmă, când Solul Legământului va veni deodată la Templul Său, cu prilejul apropiatei legi duminicale, El îi va folosi pe leviții credincioși pentru a-Și chema cealaltă turmă. Credincioșii zilelor de pe urmă vor fi trecut din „biserica” Laodiceei în „mișcarea” Filadelfiei.

The movement of the first angel published its formalized message two hundred and twenty years after the King James Bible was published, and the movement of the third angel published its formalized message two hundred and twenty years after the Declaration of Independence was published. The formalized message of both movements was empowered with the fulfillment of a prophecy of Islam, which was marked by the descent of an angel. The arrival of the angel identified the beginning of the “debate” of Habakkuk chapter two, and led to the publication of Habakkuk’s tables.

Mișcarea primului înger și-a publicat mesajul formalizat la două sute douăzeci de ani după publicarea Bibliei King James, iar mișcarea celui de-al treilea înger și-a publicat mesajul formalizat la două sute douăzeci de ani după publicarea Declarației de Independență. Mesajul formalizat al ambelor mișcări a fost împuternicit prin împlinirea unei profeții a Islamului, care a fost marcată de pogorârea unui înger. Sosirea îngerului a indicat începutul „dezbaterii” din Habacuc, capitolul doi, și a dus la publicarea tăblițelor lui Habacuc.

The empowered message represented by Habakkuk’s tables led to a disappointment, that ushered in a tarrying time, that led to the message of the Midnight Cry, that concluded with the fulfillment of the message of the Midnight Cry. The parallels which exist between the two movements are conclusive evidence for those who choose to see, that all the elements of Millerite history are connected to and are repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. The time period of the latter rain is typified in the Millerite movement, and it is fulfilled in the movement of Future for America. Repeatedly inspiration informs those willing to hear that only those who recognize the latter rain will receive it.

Solia întărită, reprezentată prin tăblițele lui Habacuc, a condus la o dezamăgire, care a inaugurat un timp de zăbovire, care a dus la solia Strigării de la miezul nopții, care s-a încheiat cu împlinirea soliei Strigării de la miezul nopții. Paralelele care există între cele două mișcări constituie dovezi concludente pentru cei care aleg să vadă că toate elementele istoriei mișcării millerite sunt legate de istoria celor o sută patruzeci și patru de mii și se repetă în aceasta. Perioada ploii târzii este tipificată în mișcarea millerită și își are împlinirea în mișcarea Future for America. În repetate rânduri, inspirația îi înștiințează pe cei dispuși să audă că numai cei care recunosc ploaia târzie o vor primi.

The period, movement, and message of the latter rain are all represented in the history of the Millerites, and the word “recognize” represents seeing something that you have seen before. The only way to see the period, movement and message of the latter rain is to recognize that it has been illustrated in Millerite history. It has also been illustrated in the other sacred reform movements. The Millerite movement was a beginning movement that represents an ending movement and therefore has many more direct references than the earlier reform movements. It also has the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Perioada, mișcarea și solia ploii târzii sunt toate reprezentate în istoria millerită, iar cuvântul „a recunoaște” semnifică a vedea ceva pe care l-ai mai văzut înainte. Singura modalitate de a vedea perioada, mișcarea și solia ploii târzii este să recunoști că ele au fost ilustrate în istoria millerită. Ele au fost ilustrate, de asemenea, în celelalte mișcări sacre de reformă. Mișcarea millerită a fost o mișcare de început care reprezintă o mișcare de încheiere și, prin urmare, are mult mai multe referințe directe decât mișcările de reformă anterioare. Ea poartă, de asemenea, semnătura lui Alfa și Omega, care întotdeauna ilustrează sfârșitul unui lucru prin începutul lui.

In the Millerite movement the foundations were established, and the central pillar was Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. I am aware that Sister White identifies verse fourteen as the central pillar and foundation, but the reality is that verse fourteen is an answer to the question of verse thirteen. An answer is empty without understanding the question that elicits the answer. Verse thirteen identifies the vision of the trampling down, that is accomplished by two desolating powers, and verse fourteen is the vision of Christ restoring the temple and host which were trampled down. Two visions are directly connected by context, by grammar and by Palmoni, the Wonderful Numberer.

În mișcarea millerită au fost așezate temeliile, iar stâlpul central îl reprezenta Daniel, capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. Sunt conștient că Sora White identifică versetul paisprezece drept stâlpul central și temelia, dar realitatea este că versetul paisprezece este un răspuns la întrebarea din versetul treisprezece. Un răspuns este lipsit de conținut fără înțelegerea întrebării care îl suscită. Versetul treisprezece identifică viziunea privitoare la călcarea în picioare, săvârșită de două puteri pustiitoare, iar versetul paisprezece este viziunea restaurării de către Hristos a templului și a oștirii care au fost călcate în picioare. Cele două viziuni sunt legate în mod direct prin context, prin gramatică și prin Palmoni, Minunatul Numărător.

William Miller was used to identify the foundational truths, which would be Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. The first jewel he discovered was the “seven times” that represents the trampling down of verse thirteen, and the framework which he built all of his prophetic structure upon was the “two desolating powers” motif represented in verse thirteen. Miller correctly identified that “the daily” abomination of verse thirteen was paganism, and the transgression of desolating power was papalism. In this sense the very “foundation” of the framework of Miller, and the “foundation” of the foundation and central pillar, was the understanding that “the daily” in chapter eight represented paganism. The foundation of the increase of knowledge from Millerite history was that “the daily,” of Daniel chapter eight was paganism, and inspiration was careful to identify that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the daily.”

William Miller a fost folosit pentru a identifica adevărurile fundamentale, și anume Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. Prima nestemată pe care a descoperit-o a fost «cele șapte vremuri», care reprezintă călcarea în picioare din versetul treisprezece, iar cadrul pe care și-a clădit întreaga sa structură profetică a fost motivul «celor două puteri pustiitoare», reprezentat în versetul treisprezece. Miller a identificat corect că «necurmatul», urâciunea din versetul treisprezece, era păgânismul, iar fărădelegea puterii pustiitoare era papalitatea. În acest sens, însăși «temelia» cadrului lui Miller, și «temelia» temeliei și a stâlpului central, era înțelegerea că «necurmatul» din capitolul opt reprezenta păgânismul. Temelia sporirii cunoștinței din istoria millerită a fost faptul că «necurmatul» din Daniel capitolul opt era păgânismul, iar Inspirația a avut grijă să precizeze că «aceia care au proclamat strigătul orei judecății aveau concepția corectă despre necurmatul».

The foundation of the light represented as the “increase of knowledge” at the time of the end in 1989, is also “the daily.” It is simply another divine parallel. In order to recognize the increase of knowledge that is represented in the last six verses of Daniel eleven there is required an application of the writings of Ellen White. In her writings she identifies that the history of verse thirty-one of Daniel eleven will be repeated in the final verses of Daniel eleven. Without that inspired clue understanding the parallel history of verse thirty-one with verses forty and forty-one would be a much more difficult task.

Temelia luminii reprezentată ca „sporirea cunoașterii” la timpul sfârșitului, în 1989, este, de asemenea, „necurmata”. Este pur și simplu un alt paralelism divin. Pentru a recunoaște sporirea cunoașterii reprezentată în ultimele șase versete din Daniel unsprezece, este necesară aplicarea scrierilor lui Ellen White. În scrierile ei, ea identifică faptul că istoria versetului treizeci și unu din Daniel unsprezece va fi repetată în versetele finale ale lui Daniel unsprezece. Fără acel indiciu inspirat, înțelegerea istoriei paralele dintre versetul treizeci și unu și versetele patruzeci și patruzeci și unu ar fi o sarcină mult mai dificilă.

The “daily” in the book of Daniel represents paganism and is the foundation of the foundation for the Millerites, and it is the foundation of the message for the movement of the one hundred and forty-four thousand. It is also the truth which was purposely made into error by a “lie” that was introduced into the third generation of Laodicean Adventism, that was typified by the third abomination of “women weeping for Tammuz” in Ezekiel chapter eight, and the compromise represented by the third church of Pergamos.

„Necurmatul” din cartea lui Daniel reprezintă păgânismul și constituie temelia temeliei pentru Milleriți, și este temelia soliei mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii. Este, de asemenea, adevărul care a fost în mod deliberat transformat în eroare printr-o „minciună” introdusă în a treia generație a adventismului laodicean, generație care a fost tipificată de a treia urâciune, „femeile care plângeau pe Tammuz”, din Ezechiel, capitolul opt, și de compromisul reprezentat de a treia biserică, Pergamos.

The divine direction that guides the role of “the daily” as an issue in the time of the latter rain is absolutely astounding, and beyond the possibility of human construction. The fourth generation of Laodicean Adventism is portrayed as bowing down to the sun, thus representing an acceptance of the mark of the beast. Sister White identifies that to receive that mark is to come to the same mind as the beast, and that those who become confused upon the meaning of antichrist, will ultimately end up on the side of the man of sin. All this is represented by the ancient men in Jerusalem in Ezekiel chapter eight.

Călăuzirea divină care ghidează rolul „necurmatului” ca temă în vremea ploii târzii este absolut uluitoare și dincolo de posibilitatea unei construcții omenești. A patra generație a adventismului laodicean este înfățișată ca închinându-se soarelui, reprezentând astfel acceptarea semnului fiarei. Sora White afirmă că a primi acel semn înseamnă a avea același cuget cu fiara și că aceia care devin confuzi cu privire la semnificația Antihristului vor sfârși, în cele din urmă, de partea omului fărădelegii. Toate acestea sunt reprezentate de bătrânii din Ierusalim în capitolul opt al lui Ezechiel.

In the third and fourth generation God judges those who hate Him, and that judgment is executed while the other class is receiving the seal of God’s approval. The very passage in the Scriptures that provided William Miller the light he needed to recognize that it was pagan Rome that was represented as “the daily” in the book of Daniel, is the most direct identification of the man of sin, who the ancient men bow to in chapter eight of Ezekiel. The chapter identifies the pope of the second desolating power, while also identifying the paganism of the first desolating power. And the truth that is the subject of the passage is the role of pagan Rome, who in 2 Thessalonians is the power that restrains the papacy from ascending the throne until 538.

În al treilea și al patrulea neam, Dumnezeu îi judecă pe cei ce Îl urăsc, iar acea judecată este executată în timp ce cealaltă clasă primește pecetea aprobării lui Dumnezeu. Chiar pasajul din Scripturi care i-a dat lui William Miller lumina de care avea nevoie pentru a recunoaște că Roma păgână era cea reprezentată drept „necurmatul” în cartea lui Daniel constituie cea mai directă identificare a omului fărădelegii, în fața căruia bătrânii se închină în capitolul opt din Ezechiel. Capitolul îl identifică pe papa celei de-a doua puteri pustiitoare, identificând totodată păgânismul primei puteri pustiitoare. Iar adevărul care face obiectul pasajului este rolul Romei păgâne, care, în 2 Tesaloniceni, este puterea care împiedică papalitatea să urce pe tron până în 538.

The “daily” which was Miller’s bedrock truth, that allowed him to produce a framework of prophecy based upon two desolating powers that trample down the sanctuary and host, is the truth identified by Paul as the truth which is rejected, and which brings strong delusion upon those who do not love that very truth in the last days. In agreement with the parallel histories, that very same truth, that is the bedrock truth, allowed Future for America to produce a framework of prophecy about the final three-fold union in the last days.

„Necurmatul”, care a fost adevărul de temelie al lui Miller, care i-a permis să elaboreze un cadru profetic întemeiat pe două puteri pustiitoare care calcă în picioare sanctuarul și oștirea, este adevărul identificat de Pavel drept adevărul care este respins și care aduce o puternică amăgire asupra celor ce nu iubesc tocmai acel adevăr în zilele de pe urmă. În acord cu istoriile paralele, același adevăr, adică adevărul de temelie, a permis Future for America să elaboreze un cadru profetic cu privire la tripla unire finală din zilele de pe urmă.

Not only that, but that foundational truth, which is the foundational truth for both parallel histories, is made into the “lie” that becomes the bedrock error and Paul’s strong delusion, for the framework of the false latter rain “peace and safety” message proclaimed by the men that will never again lift up their voices and show God’s people their transgressions. “The daily” represents the foundation of both the movement of the first and the third angel, and when the rebels of Laodicea turned its meaning upside down, by identifying the satanic symbol as a symbol of Christ, the false symbol became the foundation of the counterfeit message of the false latter rain.

Nu numai atât, ci acel adevăr de temelie, care este adevărul de temelie pentru ambele istorii paralele, este transformat în „minciuna” care devine eroarea de temelie și amăgirea puternică despre care vorbește Pavel, constituind cadrul mesajului fals al ploii târzii de „pace și siguranță”, proclamat de oamenii care nu-și vor mai înălța niciodată glasurile pentru a arăta poporului lui Dumnezeu fărădelegile sale. „Necurmatul” reprezintă temelia atât a mișcării îngerului întâi, cât și a mișcării îngerului al treilea, iar când răzvrătiții din Laodicea i-au răsturnat sensul, identificând simbolul satanic drept simbol al lui Hristos, simbolul fals a devenit temelia mesajului contrafăcut al ploii târzii false.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Stați pe loc și mirați-vă; strigați și strigați: sunt beți, dar nu de vin; se clatină, dar nu de băutură tare. Căci Domnul a turnat peste voi duhul somnului adânc și v-a închis ochii: pe profeți și pe căpeteniile voastre, pe văzători, i-a acoperit. Și toată vedenia a ajuns pentru voi ca vorbele unei cărți pecetluite, pe care oamenii o dau unuia învățat, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu pot, căci este pecetluită. Și cartea este dată celui neînvățat, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu sunt învățat. De aceea a zis Domnul: Pentru că poporul acesta se apropie de Mine cu gura și Mă cinstește cu buzele, dar și-a depărtat inima de Mine, iar frica lor de Mine este învățată prin poruncă omenească, de aceea, iată, voi trece să fac o lucrare minunată în mijlocul acestui popor, o lucrare minunată și o minune: căci înțelepciunea înțelepților lui va pieri, iar priceperea oamenilor lui chibzuiți va fi ascunsă. Vai de cei ce se adâncesc ca să-și ascundă sfatul de Domnul și își fac lucrările în întuneric și zic: Cine ne vede? și cine ne cunoaște? Cu adevărat, răsturnarea voastră a lucrurilor va fi socotită ca lutul olarului: căci va zice oare lucrarea despre cel ce a făcut-o: Nu m-a făcut el? Sau va zice lucrul întocmit despre cel ce l-a întocmit: N-a avut pricepere? Isaia 29:9-16.

All the prophets spoke of the last days, and openly lying in order to turn the meaning of “the daily,” upside down closely imitates the definition of the unpardonable sin. To assign a person as forever lost is beyond the ability, or moral authority, of men toward other men, but that is not what is here being identified.

Toți profeții au vorbit despre zilele de pe urmă, iar a minți pe față pentru a întoarce cu susul în jos sensul lui „the daily” imită îndeaproape definiția păcatului de neiertat. A declara pe cineva pierdut pentru totdeauna depășește capacitatea sau autoritatea morală a oamenilor față de alți oameni, dar nu aceasta este ceea ce se identifică aici.

Those in Isaiah who turn things upside down, which is simply another expression for what Isaiah identifies elsewhere as calling darkness light or light darkness, are identified as the ancient men that rule Jerusalem as their final judgment is being represented.

În cartea lui Isaia, cei care răstoarnă lucrurile, ceea ce nu este decât o altă expresie pentru ceea ce Isaia identifică în altă parte drept a numi întunericul lumină sau lumina întuneric, sunt identificați drept bătrânii care cârmuiesc Ierusalimul, pe când li se înfățișează judecata finală.

> Woe unto them that call evil good, and good evil; that put darkness for light, and light for darkness; that put bitter for sweet, and sweet for bitter! Woe unto them that are wise in their own eyes, and prudent in their own sight! Woe unto them that are mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward, and take away the righteousness of the righteous from him! Therefore as the fire devoureth the stubble, and the flame consumeth the chaff, so their root shall be as rottenness, and their blossom shall go up as dust: because they have cast away the law of the Lord of hosts, and despised the word of the Holy One of Israel. Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:20–26.

> Vai de cei ce numesc răul bine și binele rău; care pun întunericul drept lumină și lumina drept întuneric; care pun amarul drept dulce și dulcele drept amar! Vai de cei ce sunt înțelepți în ochii lor și pricepuți după părerea lor! Vai de cei viteji la băut vin și de oamenii puternici la amestecat băuturi tari, care îi îndreptățesc pe cei nelegiuiți pentru plată și răpesc celui drept dreptatea lui! De aceea, precum focul mistuie miriștea și flacăra consumă pleava, tot așa rădăcina lor va fi ca putreziciunea, iar floarea lor se va preface în pulbere: pentru că au lepădat legea Domnului oștirilor și au disprețuit cuvântul Sfântului lui Israel. De aceea s-a aprins mânia Domnului împotriva poporului său; el și-a întins mâna împotriva lor și i-a lovit: și dealurile s-au cutremurat, iar trupurile lor moarte au fost sfâșiate în mijlocul ulițelor. Cu toate acestea, mânia lui nu s-a abătut, ci mâna lui este încă întinsă. Și el va ridica un stindard pentru neamurile depărtate și le va șuiera de la marginile pământului; și, iată, ei vor veni iute, cu repeziciune. Isaia 5:20-26.

God’s ensign (the one hundred and forty-four thousand) is lifted up as the ensign at the soon coming Sunday law, which is when “the anger of the Lord is kindled against his people”, and He stretches “forth his hand against them”, and “smites them”, and “their carcases will be torn in the midst of the streets.” The midst of the streets are the streets of Jerusalem when the destroying angels of Ezekiel chapter nine, are commanded to go forth “and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: Slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at my sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.” Ezekiel’s “ancient men”, who Sister White states are those who were to be the guardians of the people, are Isaiah’s “drunkards of Ephraim” who “turn things upside down” in chapters twenty-eight and twenty-nine.

Stindardul lui Dumnezeu (cei o sută patruzeci și patru de mii) este înălțat drept stindard la venirea iminentă a legii duminicale, adică atunci când „mânia Domnului se aprinde împotriva poporului Său”, și El Își „întinde mâna împotriva lor”, și „îi lovește”, iar „trupurile lor moarte vor fi sfâșiate în mijlocul ulițelor.” „Mijlocul ulițelor” se referă la ulițele Ierusalimului, când îngerilor nimicitori din capitolul nouă al lui Ezechiel li se poruncește să iasă „și să loviți: să nu vă cruțe ochiul, nici să nu vă fie milă: nimiciți cu desăvârșire pe bătrân și pe tânăr, pe fecioare, pe copilași și pe femei; dar să nu vă apropiați de niciun om asupra căruia este semnul; și începeți de la sanctuarul Meu. Atunci au început cu bătrânii care erau înaintea casei.” „Bătrânii” lui Ezechiel, despre care Sora White spune că erau aceia care trebuiau să fie păzitorii poporului, sunt „bețivii lui Efraim” ai lui Isaia, care „întorc lucrurile pe dos” în capitolele douăzeci și opt și douăzeci și nouă.

In chapter five they are those who are “mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward.” With the publication of the book Questions on Doctrine, the ancient men drank from the cup of apostate Protestantism, and presented the false gospel of justification that claims men cannot be sanctified, that Christ is our Substitute, but not our Example. In doing so, the book justified the wicked, for the reward of being accepted among the fallen churches of apostate Protestantism. The passage is identifying their ultimate judgment, and the reason for that judgment is that they “despised the word of the Holy One of Israel.” They did this by rejecting the understanding of “the daily,” presented by those who gave the judgment hour cry, and by drinking from the cup of apostate Protestantism.

În capitolul al cincilea, ei sunt aceia care sunt „viteji la băut vin și oameni puternici la amestecat băuturi tari: care îi îndreptățesc pe cei răi pentru răsplată.” Odată cu publicarea cărții Questions on Doctrine, bătrânii de demult au băut din paharul protestantismului apostat și au prezentat evanghelia falsă a îndreptățirii, care susține că oamenii nu pot fi sfințiți, că Hristos este Înlocuitorul nostru, dar nu și exemplul nostru. Procedând astfel, cartea i-a îndreptățit pe cei răi, pentru răsplata de a fi acceptată între bisericile căzute ale protestantismului apostat. Pasajul identifică judecata lor finală, iar motivul acelei judecăți este că ei „au disprețuit cuvântul Sfântului lui Israel.” Ei au făcut aceasta prin respingerea înțelegerii cu privire la „necurmatul”, prezentată de cei care au dat strigătul orei judecății, și prin faptul că au băut din paharul protestantismului apostat.

In the passage they turn what is sweet to bitter, and what is bitter to sweet. The message that is in the angel’s hand when He descends is sweet, but the conclusion of the message is bitter. They argue the true latter rain message that begins when the angel descends is bitter, and at the conclusion they identify a sweet false peace and safety message, for they can’t help themselves from turning things upside down.

În pasajul respectiv ei prefac ceea ce este dulce în amar și ceea ce este amar în dulce. Solia care se află în mâna îngerului când El coboară este dulce, dar concluzia soliei este amară. Ei susțin că adevărata solie a ploii târzii, care începe când îngerul coboară, este amară, iar la încheiere identifică o dulce solie falsă de pace și siguranță, căci nu se pot abține să răstoarne lucrurile cu susul în jos.

The passage where this sin is represented is at the close of their corporate probationary time. Therefore, it is appropriate to see that their actions of identifying the satanic work of paganism as the work of Christ is a prophetic parallel to the unpardonable sin, which is identifying the work of the Holy Spirit as the work of Satan. Placing the “lie” into the third generation of Adventism provided the foundational logic of their false latter rain message, and ultimately brings a strong delusion upon them. The very passage where Miller came to understand the correct meaning of “the daily” is where they are portrayed as being overthrown.

Pasajul în care acest păcat este reprezentat se află la închiderea timpului lor de probă colectivă. Prin urmare, este adecvat să se observe că acțiunea lor de a identifica lucrarea satanică a păgânismului drept lucrarea lui Hristos constituie un paralelism profetic cu păcatul de neiertat, care constă în a identifica lucrarea Duhului Sfânt drept lucrarea lui Satana. Introducerea „minciunii” în a treia generație a Adventismului a furnizat fundamentul logic al soliei lor false despre ploaia târzie și, în cele din urmă, aduce asupra lor o puternică amăgire. Chiar pasajul în care Miller a ajuns să înțeleagă sensul corect al „necurmatului” este cel în care ei sunt reprezentați ca fiind răsturnați.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:3–12.

> Nimeni să nu vă amăgească în niciun chip; căci ziua aceea nu va veni decât dacă, mai întâi, va veni apostazia și va fi descoperit omul fărădelegii, fiul pierzării; cel ce se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau este venerat, încât el însuși, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu. Nu vă aduceți aminte că, pe când eram încă la voi, vă spuneam aceste lucruri? Și acum știți ceea ce-l reține, pentru ca el să fie descoperit la vremea lui. Căci taina fărădelegii lucrează deja; numai cel ce acum o reține o va reține până când va fi înlăturat din cale. Și atunci va fi descoperit cel nelegiuit, pe care Domnul îl va doborî cu suflarea gurii Sale și îl va nimici cu strălucirea venirii Sale; pe el, a cărui venire este, după lucrarea Satanei, însoțită de toată puterea și de semne și minuni mincinoase, și de toată amăgirea nelegiuirii în cei ce pier, pentru că n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți. Și pentru aceasta Dumnezeu le va trimite o puternică lucrare de rătăcire, ca să creadă minciuna, pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire, să fie osândiți. 2 Tesaloniceni 2:3-12.

The prophets speak more of the last days than any other preceding sacred history, and this is true of this passage. The bedrock of Miller’s increase of knowledge, is also the bedrock of the increase of knowledge that arrived in 1989, for the correct understanding of the prophetic history associated with “the daily,” describes the history of verses forty and forty-one of Daniel eleven. What this means is that if a student of prophecy does not understand the role of paganism and its prophetic relationship to papal Rome, then the student will be unable to recognize that the work of first restraining the rise of the papacy, and then the work of placing the papacy on the throne of the earth was accomplished by paganism, and that work typifies the role of the earth beast of Revelation thirteen who at first restrains the papacy, but then changes and puts it on the throne of the earth. The role of the earth beast of Revelation thirteen is represented as the future for America.

Profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre orice altă istorie sacră anterioară, iar acest lucru este adevărat în cazul acestui pasaj. Piatra de temelie a sporirii cunoașterii la Miller este, de asemenea, piatra de temelie a sporirii cunoașterii care a sosit în 1989, căci înțelegerea corectă a istoriei profetice asociate cu „necurmatul” descrie istoria versetelor patruzeci și patruzeci și unu din Daniel, capitolul unsprezece. Aceasta înseamnă că, dacă un student al profeției nu înțelege rolul păgânismului și relația sa profetică cu Roma papală, atunci studentul nu va fi în măsură să recunoască faptul că lucrarea de a stăvili mai întâi ascensiunea papalității, iar apoi lucrarea de a așeza papalitatea pe tronul pământului a fost înfăptuită de păgânism; iar acea lucrare tipifică rolul fiarei din pământ din Apocalipsa, capitolul treisprezece, care la început stăvilește papalitatea, dar apoi se schimbă și o așază pe tronul pământului. Rolul fiarei din pământ din Apocalipsa, capitolul treisprezece, este prezentat ca viitorul Americii.

We will continue our consideration of the unsealing of the light of the Hiddekel River in our next article.

Vom continua analiza noastră a desigilării luminii Râului Hiddekel în articolul nostru următor.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> „Cel ce vede dincolo de suprafață, care citește inimile tuturor oamenilor, spune despre cei care au avut o mare lumină: ‘Nu sunt mâhniți și uimiți din pricina stării lor morale și spirituale.’ Da, și-au ales căile lor, iar sufletul lor își găsește plăcerea în urâciunile lor. Și Eu voi alege amăgirile lor și voi aduce peste ei temerile lor; fiindcă atunci când am chemat, nimeni n-a răspuns; când am vorbit, n-au auzit; ci au făcut rău înaintea ochilor Mei și au ales ceea ce nu Mi-a plăcut.’ ‘Dumnezeu le va trimite o puternică amăgire, ca să creadă o minciună,’ fiindcă ‘n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți,’ ‘ci au găsit plăcere în nelegiuire.’ Isaia 66:3, 4; 2 Tesaloniceni 2:11, 10, 12.”

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Învățătorul ceresc a întrebat: „Ce amăgire mai puternică poate înșela mintea decât pretenția că zidești pe temelia cea dreaptă și că Dumnezeu îți primește faptele, când, în realitate, înfăptuiești multe lucruri potrivit politicii lumești și păcătuiești împotriva lui Iehova? O, este o mare înșelăciune, o amăgire fascinantă, care pune stăpânire pe minți atunci când oamenii care au cunoscut cândva adevărul confundă forma evlaviei cu duhul și puterea ei; când își închipuie că sunt bogați și că s-au îmbogățit și că nu duc lipsă de nimic, pe când, în realitate, au nevoie de toate.”

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> Dumnezeu nu S-a schimbat față de slujitorii Săi credincioși care își păstrează veșmintele fără pată. Dar mulți strigă: «Pace și siguranță», în timp ce o pieire năprasnică vine peste ei. Dacă nu are loc o pocăință deplină, dacă oamenii nu-și smeresc inimile prin mărturisire și nu primesc adevărul așa cum este în Isus, nu vor intra niciodată în cer. Când va avea loc curățirea în rândurile noastre, nu ne vom mai odihni în tihnă, lăudându-ne că suntem bogați și sporiți în bunuri, neavând nevoie de nimic.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Cine poate spune cu adevăr: „Aurul nostru este lămurit în foc; veșmintele noastre sunt neîntinate de lume”? Am văzut pe Învățătorul nostru arătând spre veșmintele așa-numitei neprihăniri. Dezbrăcând aceste veșminte, El a scos la iveală întinarea ascunsă dedesubt. Apoi mi-a zis: „Nu vezi cum și-au acoperit în chip prefăcut întinarea și stricăciunea caracterului? «Cum a ajuns cetatea credincioasă o desfrânată!» Casa Tatălui Meu a fost făcută o casă de negustorie, un loc de unde prezența și slava divină s-au depărtat! Din această pricină este slăbiciune, iar tăria lipsește.” Mărturii, volumul 8, 249, 250.

Back to Articles