Article

# Parallel Warnings - Number Four

Avertismente paralele - Numărul patru

Foundations of Faith and the Peril of Forgetting: Lessons from Prophecy and History

Temeiurile credinței și primejdia uitării: Învățăminte din profeție și istorie

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Pe cine va el învăța cunoștința? Și pe cine va el face să înțeleagă învățătura? Pe cei înțărcați de la lapte și desprinși de la sân.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little:

> Căci trebuie să fie poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici și puțin acolo:

> For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Căci prin buze bâlbâitoare și printr-o altă limbă va vorbi acestui popor. Cărora le-a zis: Aceasta este odihna prin care puteți da odihnă celui ostenit; și aceasta este înviorarea; totuși ei n-au voit să asculte.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Dar Cuvântul Domnului le-a fost: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând după rând, rând după rând; puțin aici, puțin acolo; pentru ca ei să meargă, să cadă pe spate, să fie zdrobiți, să fie prinși în cursă și luați. Isaia 28:9-13.

These verses from Isaiah have been addressed repeatedly in Habakkuk’s Tables. Here I need to simply touch upon to take a point or two from these previous verses, to add to the current discussion. This passage shows a people that fail a test for they “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” They were a people that failed a test concerning who God would attempt to “teach” to “understand” “knowledge” or “doctrine.” It was a test that was based upon understanding an increase of knowledge, so it was the same test that separated the wise and the wicked in Daniel chapter twelve, for all the prophets agree and identify the end of the world. In Daniel twelve the “wise” understand, but the “wicked” do not understand the increase of knowledge.

Aceste versete din Isaia au fost abordate în mod repetat în Tăblițele lui Habacuc. Aici mă voi limita să ating pe scurt câte un punct sau două din aceste versete anterioare, pentru a le adăuga discuției de față. Acest pasaj arată un popor care eșuează la o probă, căci ei „merg, cad pe spate, sunt sfărâmați, prinși în laț și luați”. Ei erau un popor care a eșuat la o probă privitoare la cine anume ar încerca Dumnezeu să „învețe” și să facă să „înțeleagă” „cunoașterea” ori „învățătura”. Era o probă întemeiată pe înțelegerea unei sporiri a cunoașterii, așadar aceeași probă care i-a despărțit pe înțelepți de cei răi în capitolul doisprezece din Daniel, căci toți profeții sunt de acord și identifică sfârșitul lumii. În Daniel doisprezece, „înțelepții” înțeleg, iar „cei răi” nu înțeleg sporirea cunoașterii.

The people in Isaiah’s passage were tested by “the word of the Lord” which “they would not hear.” And the specific “word of the Lord” that they rejected, and that would have allowed them to “understand” the increase of “knowledge” was the biblical rule that defines how to correctly align prophetic histories. Those that fall in Isaiah’s passage rejected the rule that identifies that in order to understand a prophetic history you must seek for that line “here a little, and there a little.” The word of the Lord that produced a test which they rejected was the technique of selecting prophetic lines from here and there, and then to place one of those selected lines of prophetic history in parallel to the other lines of prophetic history that address the same theme. The success of the endeavor to lay line upon line in this way depends on the application of the genuine rules of prophetic interpretation. Those rules, which are “precepts” also to be brought together and they are found here and there within the Bible. Isaiah’s virgins who fail the test, do so because they forget, the main thing they should not have forgotten, and that is, that history repeats.

Poporul din pasajul lui Isaia a fost pus la încercare de "cuvântul Domnului" pe care "nu voiau să-l audă". Iar "cuvântul Domnului" specific pe care l-au respins și care le-ar fi îngăduit să "înțeleagă" sporirea "cunoștinței" era regula biblică ce definește cum trebuie aliniate corect istoriile profetice. Cei ce cad în pasajul din Isaia au respins regula care arată că, pentru a înțelege o istorie profetică, trebuie să se caute acea linie "puțin aici, puțin acolo". Cuvântul Domnului care a produs o probă pe care ei au respins-o era tehnica selectării liniilor profetice de ici și de colo și apoi a așezării uneia dintre acele linii selectate de istorie profetică în paralel cu celelalte linii de istorie profetică ce abordează aceeași temă. Reușita demersului de a așeza linie peste linie în acest fel depinde de aplicarea regulilor autentice ale interpretării profetice. Aceste reguli, care sunt "precepte", trebuie și ele aduse împreună și se găsesc ici și colo în Biblie. Fecioarele din Isaia, care eșuează la probă, o fac fiindcă uită lucrul de căpetenie pe care n-ar fi trebuit să-l uite, și anume că istoria se repetă.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> Nu avem nimic de temut cu privire la viitor, decât în măsura în care vom uita felul în care Domnul ne-a călăuzit și învățătura Sa din istoria noastră trecută. Schițe din viață, 196.

God is not the author of confusion, and an anchor point of that fact is that every prophet in the Bible is identifying the same prophetic line. They do not all see the identical events on the line, but it is always the same line of events at the end of the world. It is the events that lead to the close of probation, followed by the seven last plagues which concludes with the Second Coming of Christ. One prophet’s story might be of God’s faithful people in that line of history, but another prophet’s testimony may be of God’s unfaithful people, or of the United States, the Vatican, the United Nations, the merchants of the earth or Islam, but it is always the same line.

Dumnezeu nu este autorul confuziei, iar un reper al acestui fapt este că fiecare profet din Biblie identifică aceeași linie profetică. Nu toți văd evenimente identice pe acea linie, dar este întotdeauna aceeași linie de evenimente la sfârșitul lumii. Este vorba despre evenimentele care duc la închiderea perioadei de probă, urmate de cele șapte plăgi de pe urmă, care se încheie cu A Doua Venire a lui Hristos. Istorisirea unui profet poate privi poporul credincios al lui Dumnezeu în acea linie a istoriei, însă mărturia altui profet poate privi poporul necredincios al lui Dumnezeu sau Statele Unite, Vaticanul, Națiunile Unite, negustorii pământului ori Islamul, dar este întotdeauna aceeași linie.

Malachi’s Elijah message, as well as the messages represented in Revelation chapters one, fourteen and eighteen, and the message of Daniel eleven and twelve are the very same message. They are all the same line of history, but each with their own special contribution to the story.

Mesajul lui Ilie din Maleahi, precum și mesajele prezentate în Apocalipsa, capitolele unu, paisprezece și optsprezece, și mesajul din Daniel, capitolele unsprezece și doisprezece, sunt unul și același mesaj. Toate se înscriu pe aceeași linie istorică, dar fiecare aduce propria contribuție deosebită la narațiune.

What is almost universally misunderstood about that special message is the fact that it is only revealed to God’s people just before the close of human probation. Knowing that the special message always warns of the soon coming close of probation, we will consider perhaps the clearest illustration of the close of probation in the Bible.

Ceea ce este aproape în mod universal înțeles greșit cu privire la acea solie specială este faptul că ea este revelată poporului lui Dumnezeu numai imediat înaintea închiderii timpului de probă al omenirii. Știind că solia specială avertizează întotdeauna cu privire la apropiata închidere a timpului de probă, vom lua în considerare, poate, cea mai clară ilustrare a închiderii timpului de probă din Biblie.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Cel nedrept, să mai fie nedrept; și cel întinat, să mai fie întinat; și cel drept, să mai fie drept; și cel sfânt, să mai fie sfânt. Apocalipsa 22:11.

Before the end of probationary time is announced in the sanctuary above with the words of verse eleven, there is to be a special warning prophetic message from the book of Revelation that is unsealed to God’s servants.

Înainte ca în sanctuarul ceresc să fie anunțat sfârșitul timpului de har prin cuvintele versetului unsprezece, urmează să fie proclamat un mesaj profetic special de avertizare din cartea Apocalipsei, care este desigilat pentru slujitorii lui Dumnezeu.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Și mi-a zis: Nu pecetlui cuvintele profeției acestei cărți; căci vremea este aproape. Cel ce este nedrept, să fie nedrept și mai departe; și cel ce este întinat, să fie întinat și mai departe; și cel ce este drept, să fie drept și mai departe; și cel ce este sfânt, să fie sfânt și mai departe. Apocalipsa 22:10, 11.

There is to be a special prophetic message recognized by God’s people just before the seven last plagues. When that “time is at hand” “the prophecy of this book” (the prophecy of Revelation) that has been sealed is to be unsealed. The only prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the prophecy of the seven thunders.

Va exista un mesaj profetic special, recunoscut de poporul lui Dumnezeu chiar înaintea celor șapte plăgi de pe urmă. Când acel „timp este aproape”, „profeția acestei cărți” (profeția Apocalipsei), care a fost pecetluită, urmează să fie despecetluită. Singura profeție din cartea Apocalipsei care a fost pecetluită este profeția celor șapte tunete.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:1–4.

> Și am văzut un alt înger puternic coborând din cer, înveșmântat într-un nor; și un curcubeu era pe capul lui, iar fața lui era ca soarele, și picioarele lui ca niște stâlpi de foc. Și avea în mână o cărticică deschisă; și-a așezat piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe pământ, și a strigat cu glas puternic, ca atunci când răcnește un leu; și când a strigat, cele șapte tunete și-au rostit glasurile. Iar când cele șapte tunete își rostiseră glasurile, eram gata să scriu; și am auzit un glas din cer, zicându-mi: Pecetluiește ceea ce au rostit cele șapte tunete și nu le scrie. Apocalipsa 10:1-4.

Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.” The mighty angel of Revelation ten is Jesus Christ, who cried as a Lion.

Chiar înainte ca timpul de probă al omenirii să se încheie, când "vremea este aproape", va avea loc desigilarea unui adevăr biblic special, care identifică "lucrurile care trebuie să se împlinească în curând". Îngerul puternic din Apocalipsa, capitolul zece, este Isus Hristos, care a strigat ca un Leu.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Îngerul puternic care l-a instruit pe Ioan nu era o personalitate mai puțin însemnată decât Isus Hristos. Faptul că Își pune piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe uscat, arată rolul pe care Îl îndeplinește în scenele de încheiere ale marii controverse cu Satana. Această poziție denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ. Controversa s-a intensificat și s-a înverșunat din veac în veac și va continua astfel până la scenele de încheiere, când lucrarea măiastră a puterilor întunericului va atinge culmea. Satana, unit cu oamenii răi, va amăgi întreaga lume și bisericile care nu primesc dragostea adevărului. Dar îngerul puternic cere luare-aminte. El strigă cu glas tare. El trebuie să arate puterea și autoritatea glasului Său celor care s-au unit cu Satana pentru a se împotrivi adevărului.” Comentariul Biblic Adventist de Ziua a Șaptea, volumul 7, p. 971.

At the end the “churches” that “Satan” deceives are deceived because they received not the love of the “truth.” The word “truth” in the passage from second Thessalonians which Sister White just referred to is the primary Greek word that is derived from the Hebrew word translated as “truth” that is composed with three Hebrew letters and represents the Alpha and Omega. Is there any biblical evidence that the truth connected with the rule of first mention that represents an attribute of Christ’s character is the truth that is rejected and consequently produces strong delusion?

La sfârșit, „bisericile” pe care „Satana” le înșală sunt înșelate pentru că n-au primit dragostea „adevărului”. Cuvântul „adevăr” din pasajul din Epistola a doua către Tesaloniceni la care tocmai s-a referit Sora White este termenul grec principal, derivat din cuvântul ebraic tradus prin „adevăr”, cuvânt care este alcătuit din trei litere ebraice și reprezintă Alfa și Omega. Există vreo dovadă biblică că adevărul asociat cu regula primei mențiuni, care reprezintă un atribut al caracterului lui Hristos, este adevărul care este respins și, în consecință, produce o puternică amăgire?

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Acum vă rugăm, fraților, prin venirea Domnului nostru Isus Hristos și prin strângerea noastră laolaltă la El, să nu vă lăsați repede clătinați în minte, nici tulburați, nici printr-un duh, nici printr-un cuvânt, nici printr-o epistolă ca venind de la noi, ca și cum ziua lui Hristos ar fi aproape. Nimeni să nu vă amăgească în niciun chip; căci ziua aceea nu va veni decât dacă mai întâi va veni lepădarea de credință și se va descoperi omul păcatului, fiul pierzării, care se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este venerat, așa încât el, ca Dumnezeu, se așază în templul lui Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu. Nu vă aduceți aminte că, pe când eram încă la voi, vă spuneam aceste lucruri? Și acum știți ce îl reține, pentru ca el să fie descoperit la vremea sa. Căci taina nelegiuirii deja lucrează; numai cel ce acum o împiedică o va împiedica până va fi luat din cale. Și atunci se va arăta Cel Nelegiuit, pe care Domnul îl va mistui cu suflarea gurii Sale și îl va nimici cu strălucirea venirii Sale; pe acela a cărui venire este după lucrarea lui Satan, cu toată puterea și cu semne și minuni mincinoase, și cu toată amăgirea nelegiuirii în cei ce pier, pentru că nu au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți. De aceea, Dumnezeu le va trimite o lucrare puternică de rătăcire, ca să creadă o minciună, pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire, să fie osândiți. 2 Tesaloniceni 2:1-12.

This passage from Thessalonians has been addressed often in Habakkuk’s Tables, so a brief comment is all we will make at this point. What Sister White calls “Satan’s marvelous act” is Paul’s “the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” The deceptive work identified by Sister White and Paul begins at the Sunday law in the United States.

Acest pasaj din Tesaloniceni a fost abordat adesea în Tablele lui Habacuc, așadar ne vom limita aici la un scurt comentariu. Ceea ce Sora White numește „actul minunat al lui Satana” este, la Pavel, „lucrarea lui Satana, cu toată puterea, cu semne și cu minuni mincinoase”. Lucrarea înșelătoare identificată de Sora White și de Pavel începe odată cu legea duminicală din Statele Unite.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Prin decretul care impune instituția papalității, în încălcarea legii lui Dumnezeu, națiunea noastră se va desprinde pe deplin de neprihănire. Când Protestantismul își va întinde mâna peste prăpastie ca să dea mâna cu puterea Romei, când se va întinde peste abis ca să dea mâna cu spiritismul, când, sub influența acestei triple uniri, țara noastră va repudia orice principiu al Constituției sale, ca guvern protestant și republican, și va lua măsuri pentru propagarea minciunilor și amăgirilor papale, atunci vom ști că a sosit vremea lucrării minunate a lui Satana și că sfârșitul este aproape.” Mărturii, volumul 5, 451.

In this passage of Thessalonians, we are considering, Paul identifies the pope at the end of the world with four different terms. The pope is the “man of sin,” he is the “son of perdition,” he is the “mystery of iniquity” and “that Wicked.” Paul provides a few other characteristics of the pope beyond the four names, for he informs us that the pope, (who was still future to Paul’s day) “would be revealed in his time.”

În acest pasaj din Tesaloniceni pe care îl avem în vedere, Pavel îl identifică pe Papa de la sfârșitul lumii prin patru termeni diferiți. Papa este „omul păcatului”, este „fiul pierzării”, este „taina fărădelegii” și „Cel Nelegiuit”. Pavel mai oferă câteva alte caracteristici ale Papei, dincolo de cele patru denumiri, căci ne informează că Papa (care, pe vremea lui Pavel, era încă viitor) „avea să fie descoperit la vremea sa”.

The pope “would be revealed in his time” and the clearest biblical proof, though by no means the only biblical truth; the clearest biblical truth that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy is established by seven different and direct references in the Bible identifying the “time” that the papacy would dominate the earth, the very “time” mankind calls the Dark Ages. The Bible reveals the pope as the papacy by identifying repeatedly the exact period of “time,” from 538 until 1798, that the papacy would rule the world. Paul said he would be revealed in his time.

Papa „va fi descoperit la vremea lui”, iar cea mai clară dovadă biblică — deși nicidecum singurul adevăr biblic — cel mai limpede adevăr biblic potrivit căruia papa al Bisericii Romei este antihristul profeției biblice este stabilită prin șapte referințe diferite și directe în Biblie, care identifică „timpul” în care papalitatea avea să domine pământul, chiar „timpul” pe care omenirea îl numește Evul Întunecat. Biblia îl revelează pe papă drept papalitate, identificând în mod repetat perioada exactă de „timp”, de la 538 până în 1798, în care papalitatea avea să stăpânească lumea. Pavel a spus că el va fi descoperit la vremea lui.

Paul also identifies that it is the pope that “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” Among other things this identifies that the antichrist of Bible prophecy is a religious symbol. He is not a Hitler, or an Alexander the Great. This further narrows the identification of the pope down, for he is not simply a religious tyrant, he is a religious tyrant that professes to be within God’s temple. The antichrist claims to be seated within the Christian church.

Apostolul Pavel arată, de asemenea, că papa este cel care „se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau este adorat; încât el, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, dându-se drept Dumnezeu.” Între altele, aceasta arată că Antihristul profeției biblice este un simbol religios. El nu este un Hitler, nici un Alexandru cel Mare. Aceasta restrânge și mai mult identificarea papei, căci el nu este pur și simplu un tiran religios, ci un tiran religios care pretinde că se află în templul lui Dumnezeu. Antihristul pretinde că șade în Biserica creștină.

According to Paul and Daniel, when the pope is in his professed Christian church, he manifests the character of Satan who desired to be seated upon God’s throne and to be exalted above all things. I say Paul and Daniel for most biblical commentators recognize that when Paul demonstrates that one of the characteristics of the pope is that he is a complete narcissist, that Paul was simply quoting from Daniel’s description of the pope in Daniel chapter eleven where Daniel there records:

Potrivit lui Pavel și lui Daniel, atunci când papa se află în biserica pe care o mărturisește drept creștină, el manifestă caracterul Satanei, care a dorit să fie așezat pe tronul lui Dumnezeu și să fie înălțat mai presus de toate. Spun: Pavel și Daniel, căci cei mai mulți comentatori biblici recunosc că, atunci când Pavel demonstrează că una dintre trăsăturile papei este aceea că el este un narcisist desăvârșit, Pavel nu face decât să citeze din descrierea papei din Daniel, capitolul unsprezece, unde Daniel consemnează:

> “And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face ce va voi; se va înălța și se va mări mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri nemaipomenite împotriva Dumnezeului dumnezeilor; va propăși până se va împlini mânia, căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.

When Paul addresses the narcissistic character of the pope, he paraphrases Daniel’s verse and states that it is the pope who “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” The verse in Daniel that identifies the character of the papacy also references the “time” which was designed to “reveal” that the papacy was the antichrist as he identifies that the papacy would “prosper” until the “indignation be accomplished.”

Când Pavel abordează caracterul narcisic al papei, el parafrazează versetul din Daniel și afirmă că tocmai papa este acela care „se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau este venerat; așa încât el, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, dându-se pe sine drept Dumnezeu”. Versetul din Daniel care identifică trăsăturile papalității face, de asemenea, referire la „vremea” rânduită să „descopere” că papalitatea era antihristul, arătând că papalitatea va „prospera” până când „mânia va fi împlinită”.

The “indignation” ended in 1798, so Daniel in the verse (though this is not one of the seven direct places in the books of Daniel and Revelation where the 1260-year history is mentioned), does however directly identify the papal power and marks that it received “a deadly wound,” as John calls it, in 1798. Thus, the verse identifies the end of the period of papal rule, though not identifying the duration of the rule.

„Indignarea” s-a încheiat în 1798; prin urmare, Daniel, în versetul respectiv (deși acesta nu este unul dintre cele șapte pasaje explicite din cărțile lui Daniel și Apocalipsa în care este menționată perioada de 1260 de ani), totuși identifică în mod direct puterea papală și consemnează că aceasta a primit „o rană de moarte”, cum o numește Ioan, în 1798. Astfel, versetul identifică sfârșitul perioadei de stăpânire papală, fără însă a preciza durata acestei stăpâniri.

In the passage, Paul also identifies a power that would restrain the papacy from taking control of the world in 538, when he stated that the Thessalonians who he was writing to already knew this particular truth. He raised the question, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” He reminds them that they already knew “what withholdeth” (meaning restrains) the papacy until he would “be revealed in his time.” The power that preceded and prevented the papacy from taking control of the world was the power in control of the world when Paul wrote the letter. It was pagan Rome. Paul wrote that pagan Rome would be “taken out of the way” in order for the papacy to take control of the world.

În acest pasaj, Pavel identifică de asemenea o putere care avea să împiedice papalitatea să preia controlul asupra lumii în anul 538, afirmând că tesalonicenii cărora le scria cunoșteau deja acest adevăr anume. El a pus întrebarea: „Nu vă aduceți aminte că, pe când eram încă la voi, vă spuneam aceste lucruri?” Le amintește că ei știau deja „ce o reține” (în sensul de „o împiedică”) pe papalitate până când va „fi descoperită la vremea ei”. Puterea care a precedat și a împiedicat papalitatea să preia controlul asupra lumii era puterea aflată la cârma lumii când Pavel a scris epistola. Era Roma păgână. Pavel a scris că Roma păgână avea să fie „înlăturată din cale” pentru ca papalitatea să preia controlul asupra lumii.

It was this understanding that led William Miller to recognize that the power symbolized as “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. Adventism acknowledges that the structure, and therefore all of William Miller’s prophetic understandings, were based upon his understanding of the books of Daniel and Revelation and that those two books address the two desolating powers of pagan Rome and papal Rome. In the passage in Thessalonians Miller, already knowing (as every Protestant knew in his day, that the pope was the antichrist); when he recognized that pagan Rome was the historical power that preceded the papal rule, and that Paul had stated that pagan Rome was to be taken away in advance of the papacy ascending to the throne of the earth, he then connected this with the book of Daniel and “the daily,” where it references three times that the daily had to be “taken away” before the papacy took control of the world. Paul’s testimony allowed Miller to see that pagan Rome was Daniel’s “daily,” and thereafter he could recognize that Daniel’s two desolating powers were pagan and papal Rome. This truth represents the foundation of the Millerite movement. Adventism most certainly rejects the work of Miller today, but they still understand that this overview of Miller’s development of understanding of “the daily” in Daniel proves that the power that Paul says “withholds” the rise of the papal power until it was removed was pagan Rome, is the correct analysis of Miller’s thinking on these subjects.

Această înțelegere l-a condus pe William Miller să recunoască faptul că puterea simbolizată prin „necurmatul” în cartea lui Daniel era Roma păgână. Adventismul recunoaște că structura, și prin urmare toate înțelegerile profetice ale lui William Miller, s-au întemeiat pe înțelegerea lui a cărților lui Daniel și Apocalipsa și că acele două cărți tratează cele două puteri pustiitoare: Roma păgână și Roma papală. În pasajul din Tesaloniceni, Miller, știind deja (așa cum știa orice protestant din vremea lui) că papa era antihristul, când a recunoscut că Roma păgână era puterea istorică ce a precedat domnia papală și că Pavel afirmase că Roma păgână trebuia să fie înlăturată înainte ca papalitatea să urce pe tronul pământului, a legat aceasta de cartea lui Daniel și de „necurmatul”, unde se menționează de trei ori că „necurmatul” trebuia să fie „înlăturat” înainte ca papalitatea să preia controlul lumii. Mărturia lui Pavel l-a făcut pe Miller să vadă că Roma păgână era „necurmatul” lui Daniel, iar apoi a putut recunoaște că cele două puteri pustiitoare ale lui Daniel erau Roma păgână și Roma papală. Acest adevăr reprezintă temelia mișcării millerite. Adventismul respinge cu certitudine astăzi lucrarea lui Miller, dar încă înțelege că această prezentare de ansamblu a dezvoltării înțelegerii lui Miller cu privire la „necurmatul” din Daniel dovedește că puterea despre care Pavel spune că „oprește” ridicarea puterii papale până când a fost înlăturată era Roma păgână, aceasta fiind analiza corectă a gândirii lui Miller asupra acestor subiecte.

With the truth of “the daily” in the book of Daniel being a symbol of pagan Rome that preceded the kingdom of papal Rome which Daniel had represented as the abomination of desolation, Miller could then recognize the prophetic times associated with the kingdoms of Bible prophecy, and as his mind was opened up to these insights he assembled a series of truths that represent the foundations of Adventism. Those truths became enshrined on the two tables of the 1843 and 1850 pioneer charts. Those truths are the foundation of Adventism and they were based upon the recognition of “time.” The history of when the foundations were put in place is a primary discussion on Habakkuk’s Tables.

Având adevărul despre „necurmatul” din cartea lui Daniel, ca simbol al Romei păgâne care a precedat împărăția Romei papale, pe care Daniel a prezentat-o drept urâciunea pustiirii, Miller a putut apoi să recunoască timpurile profetice asociate cu împărățiile profeției biblice, iar pe măsură ce i se lumina mintea cu privire la aceste înțelegeri, el a alcătuit un ansamblu de adevăruri care reprezintă temeliile Adventismului. Acele adevăruri au fost consfințite pe cele două table ale pionierilor din 1843 și 1850. Acele adevăruri sunt temelia Adventismului și au fost întemeiate pe recunoașterea „timpului”. Istoria momentului în care au fost așezate temeliile este o temă principală pe Tablele lui Habacuc.

What is not pointed out in Habakkuk’s Tables is that the foundations that were based upon time produced a structure that provides the view necessary for the final generation to recognize that there were truths that were represented as the foundations. There was a first truth that was the very first stone placed in the foundation, but “the daily” in the book of Daniel was not Miller’s first truth. The truth that would become the first stone in the foundation that Miller was raised up to build was “the seven times” of Leviticus twenty-six, but without the truth of “the daily,” Miller would not have recognized the structure of prophecy he needed to recognize in order to present the first angel’s message. His structure was placing prophecy in the perspective of two desolating powers. Miller was addressing the dragon (pagan Rome) and the beast (the papacy). The third angel addresses the dragon (United Nations), the beast (the papacy), and the false prophet (the United States).

Ceea ce nu este evidențiat în Tablele lui Habacuc este că temeliile care erau bazate pe timp au produs o structură care oferă perspectiva necesară ultimei generații pentru a recunoaște că au existat adevăruri care erau reprezentate drept temelii. A existat un prim adevăr, care a fost chiar prima piatră așezată în temelie, însă „necurmata” din cartea lui Daniel nu a fost primul adevăr al lui Miller. Adevărul care avea să devină prima piatră din temelia pe care Miller a fost ridicat s-o zidească a fost „cele șapte vremuri” din Levitic douăzeci și șase, dar fără adevărul despre „necurmata”, Miller nu ar fi recunoscut structura profeției pe care trebuia s-o recunoască pentru a prezenta solia îngerului întâi. Structura lui consta în a așeza profeția în perspectiva a două puteri pustiitoare. Miller aborda balaurul (Roma păgână) și fiara (papalitatea). Al treilea înger se adresează balaurului (Națiunile Unite), fiarei (papalitatea) și profetului mincinos (Statele Unite ale Americii).

If a person accepts all, not some, but all the time prophecies set forth by the Millerites on the two sacred pioneer charts, that person would need to investigate those truths personally. How could you accept them, if you had never inspected them? If those persons investigating the foundational truths make those truths their personal responsibility to test, and thereafter accepts all those truths, then they have built upon the Rock and not the sand.

Dacă o persoană acceptă toate, nu unele, ci toate profețiile de timp expuse de mileriți pe cele două diagrame sacre ale pionierilor, ar fi necesar ca acea persoană să cerceteze personal acele adevăruri. Cum le-ai putea accepta, dacă nu le-ai examinat niciodată? Dacă acele persoane care cercetează adevărurile fundamentale își asumă responsabilitatea personală de a le supune verificării și apoi acceptă toate acele adevăruri, atunci au zidit pe Stâncă și nu pe nisip.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> Cei ce stau ca străjeri ai lui Dumnezeu pe zidurile Sionului să fie oameni care pot vedea pericolele ce stau înaintea poporului — oameni care știu să deosebească între adevăr și eroare, între neprihănire și nelegiuire.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Avertizarea a venit: Nu trebuie îngăduit să pătrundă nimic care să clatine temelia credinței pe care am zidit de atunci încoace, de când a venit solia în 1842, 1843 și 1844. Am fost în această solie, iar de atunci am stat înaintea lumii, păstrând credincioșie față de lumina pe care Dumnezeu ne-a dat-o. Nu intenționăm să ne mutăm picioarele de pe platforma pe care au fost așezate când, zi de zi, Îl căutam pe Domnul prin rugăciune stăruitoare, cerând lumină. Credeți că aș putea să renunț la lumina pe care Dumnezeu mi-a dat-o? Ea trebuie să fie precum Stânca Veacurilor. Ea m-a călăuzit de când mi-a fost dată.” Review and Herald, 14 aprilie 1903.

In order for those who would hear to analyze the time prophecies of the Millerite history it requires the action of looking at the historical periods that are represented by the time prophecies. This represents the work of illustrating events upon a time line. When a student of prophecy has reached the level of investigation where he considers these prophetic periods, identified by the Millerites from the Bible and thereafter supported by the historical record, he will be in a position to recognize that the history at the beginning of the time prophecy symbolically typifies the history at the end of that same prophecy. With that vantage point the student should learn that history is repeated. With that understanding in place He should also see that Jesus illustrates the end with the beginning.

Pentru ca cei care vor să audă să poată analiza profețiile de timp din istoria milerită, este necesară examinarea perioadelor istorice care sunt reprezentate de aceste profeții de timp. Aceasta reprezintă lucrarea de a ilustra evenimentele pe o cronologie. Când un student al profeției a ajuns la nivelul de cercetare la care ia în considerare aceste perioade profetice, identificate de mileriți din Biblie și ulterior susținute de mărturia istorică, el va fi în poziția de a recunoaște că istoria de la începutul profeției de timp, în mod simbolic, tipifică istoria de la sfârșitul aceleiași profeții. Din acea perspectivă, studentul ar trebui să învețe că istoria se repetă. Având această înțelegere, el ar trebui de asemenea să vadă că Isus ilustrează sfârșitul prin început.

And from the prophetic line of prophecy that portrays the end of the world as the “building of a temple,” the student should know that there is a final capstone that is placed upon the temple that is built upon the foundation. He should come to see that the temple foundation that Miller was used to bring to light (which represents Jesus Christ, for there is no other foundation that can be laid than Jesus Christ), was a foundation built upon prophetic time. Because Jesus illustrates the end with the beginning the student should also see that the capstone, the final stone on the temple—must parallel the foundation. The foundation of the temple for Miller was prophetic time, but the foundation was none-the-less Jesus Christ.

Iar din linia profetică a profeției care înfățișează sfârșitul lumii ca pe «zidirea unui templu», studentul ar trebui să știe că există o piatră de coronament finală care este așezată deasupra templului care este zidit pe temelie. El ar trebui să ajungă să vadă că temelia templului pe care Miller a fost folosit să o aducă la lumină (care îl reprezintă pe Isus Hristos, căci nu poate fi pusă o altă temelie decât Isus Hristos) a fost o temelie așezată pe timpul profetic. Deoarece Isus ilustrează sfârșitul prin început, studentul ar trebui să vadă, de asemenea, că piatra de coronament, piatra finală a templului, trebuie să corespundă temeliei. Temelia templului, pentru Miller, a fost timpul profetic, dar temelia a fost, totuși, Isus Hristos.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:10, 11.

> După harul lui Dumnezeu care mi-a fost dat, ca un meșter-zidar înțelept am pus temelia, iar altul zidește pe ea. Dar fiecare să ia seama cum zidește pe ea. Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care este pusă, care este Isus Hristos. 1 Corinteni 3:10, 11.

Paul is identifying his work as the erecting of a temple of which he laid the foundation or beginning. He was the apostle to the Gentiles and he was used to lay the foundation of the Christian church. In the same passage Paul also identifies that our bodies are the temple of the Holy Spirit. There is also the temple of Solomon and the sanctuary from the wilderness that all have foundations that are all represented as Jesus Christ. The foundation that Miller was used to erect was the temple of Adventism, and the foundation of that temple is most certainly Jesus Christ, but it is more specifically the temple that is erected with materials that are spiritual and prophetic.

Pavel își descrie lucrarea drept ridicarea unui templu, al cărui început sau a cărui temelie a pus-o. El a fost apostolul neamurilor și a fost folosit pentru a pune temelia Bisericii creștine. În același pasaj, Pavel arată de asemenea că trupurile noastre sunt templul Duhului Sfânt. Mai există și templul lui Solomon și sanctuarul din pustie, care au temelii ce sunt toate reprezentate drept Isus Hristos. Temelia pe care Miller a fost folosit s-o așeze a fost cea a templului Adventismului, iar temelia acelui templu este, în mod cert, Isus Hristos; însă, mai precis, este vorba despre un templu ridicat din materiale spirituale și profetice.

The capstone therefore must also be Jesus Christ, but the capstone must also include a premier prophetic rule, for Miller was given a set of rules which contains the premier rule of the Millerites which was the “year-for-a-day” principle. Without that rule, there is no recognition of time prophecy and there is therefore no foundation. There must be a counterpart at the end that represents Jesus Christ (the Foundation) that is a premier rule within a set of rules that establishes the Revelation of Jesus Christ. The rule is of course the rule of “first mention”, representing the attribute of Christ’s character that identifies the end from the beginning.

Prin urmare, piatra de încheiere trebuie să fie, de asemenea, Iisus Hristos, însă piatra de încheiere trebuie totodată să includă o regulă profetică de prim rang, deoarece lui Miller i s-a dat un set de reguli care conține regula de prim rang a mileriților, și anume principiul „un an pentru o zi”. Fără acea regulă, nu există recunoaștere a profețiilor de timp și, așadar, nu există nicio temelie. Trebuie să existe, la sfârșit, un corespondent care Îl reprezintă pe Iisus Hristos (Temelia), care să fie o regulă de prim rang într-un set de reguli care stabilește Revelația lui Iisus Hristos. Regula este, desigur, regula „primei mențiuni”, reprezentând atributul caracterului lui Hristos care identifică sfârșitul de la început.

In 2 Thessalonians those who received not the love of the truth that they might be saved, rejected the truth as represented by the Greek word that is derived from the Hebrew word created by three letters which is translated as “truth” in the Old Testament. The group that receives the strong delusion, because they believed a lie, refused to return to the old paths, the foundations of Adventism as represented upon the two sacred charts. So, in the passage we have been considering for some time now states:

În 2 Tesaloniceni, aceia care n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți, au respins adevărul, așa cum este reprezentat de cuvântul grec derivat din cuvântul ebraic alcătuit din trei litere, care este tradus „adevăr” în Vechiul Testament. Grupul care primește amăgirea puternică, pentru că a crezut o minciună, a refuzat să se întoarcă la căile vechi, la temeliile Adventismului, așa cum sunt ele reprezentate pe cele două planșe sacre. Așadar, în pasajul pe care îl analizăm de ceva vreme se afirmă:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Îngerul puternic care l-a instruit pe Ioan nu era o personalitate mai puțin însemnată decât Isus Hristos. Faptul că Își pune piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe uscat, arată rolul pe care Îl îndeplinește în scenele de încheiere ale marii controverse cu Satana. Această poziție denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ. Controversa s-a intensificat și s-a înverșunat din veac în veac și va continua astfel până la scenele de încheiere, când lucrarea măiastră a puterilor întunericului va atinge culmea. Satana, unit cu oamenii răi, va amăgi întreaga lume și bisericile care nu primesc dragostea adevărului. Dar îngerul puternic cere luare-aminte. El strigă cu glas tare. El trebuie să arate puterea și autoritatea glasului Său celor care s-au unit cu Satana pentru a se împotrivi adevărului.” Comentariul Biblic Adventist de Ziua a Șaptea, volumul 7, p. 971.

In this previous passage “the churches who received not the love of the truth” are Daniel’s and Matthew’s wicked and foolish virgins that Amos 8:12 identifies will begin to search for God’s final warning message when it is too late. It is too late, because they believed a lie concerning the foundations of Adventism. Adventism first began to imbibe in that lie in 1863, and from then on it was simply downhill all the way.

În pasajul precedent, „bisericile care n-au primit dragostea adevărului” sunt fecioarele nelegiuite și neînțelepte ale lui Daniel și ale lui Matei, pe care Amos 8:12 le identifică drept cele ce vor începe să caute mesajul final de avertizare al lui Dumnezeu când va fi prea târziu. Este prea târziu, fiindcă au crezut o minciună cu privire la temeliile Adventismului. Adventismul a început pentru întâia oară să se pătrundă de acea minciună în 1863, iar de atunci înainte n-a urmat decât o decădere continuă.

What I am about to write is totally subjective I suppose, but what new prophetic light was introduced into Adventism since 1863? Ellen White says of Jones and Waggoners’ 1888 message, that it was the message she had been presenting for years. Their message may have sounded new and shocking to Adventism in 1888, but the newness and the shock were produced not by a new message, but by a blindness that had been settling upon God’s people since 1863.

Ceea ce urmează să scriu este, presupun, pe deplin subiectiv, dar ce lumină profetică nouă a fost introdusă în adventism din 1863 încoace? Ellen White spune despre mesajul din 1888 al lui Jones și Waggoner că era mesajul pe care îl prezentase ea însăși de ani de zile. Mesajul lor poate să fi părut nou și șocant pentru adventism în 1888, dar noutatea și șocul nu au fost produse de un mesaj nou, ci de o orbire care se așeza asupra poporului lui Dumnezeu din 1863 încoace.

Ellen White identified Adventism as in the Laodicean condition before 1863, so the blindness of Laodicea was already encroaching upon Adventism before 1863, but in 1863 the church officially set aside the truth concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was the very first “time prophecy” Miller discovered. There has been no prophetic light that has surfaced in Adventism since 1863! What changed?

Ellen White a identificat Adventismul ca aflându-se în condiția laodiceană înainte de 1863, așadar orbirea Laodiceei deja se insinua în Adventism înainte de 1863, însă în 1863 biserica a lăsat oficial deoparte adevărul privitor la „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, care a fost chiar prima „profeție de timp” pe care Miller a descoperit-o. Din 1863 încoace nu a mai apărut nicio lumină profetică în Adventism! Ce s-a schimbat?

The very first stone of the temple foundation that was built upon prophetic time and represented Jesus Christ, was set aside by Adventism in 1863. The first stone placed by Miller into the temple foundation that was based upon time as presented in Daniel by Christ who represented Himself as Palmoni the “wonderful numberer” was rejected and set aside. The very first stone Miller discovered…

Însăși cea dintâi piatră a temeliei templului, care era clădită pe timpul profetic și Îl reprezenta pe Isus Hristos, a fost pusă deoparte de către Adventism în 1863. Prima piatră așezată de Miller în temelia templului, întemeiată pe timp, așa cum este prezentat în Daniel de către Hristos, care S-a prezentat ca Palmoni, „numărătorul minunat”, a fost respinsă și pusă deoparte. Însăși cea dintâi piatră pe care Miller a descoperit-o...

> “In quoting the prophecy of the rejected stone, Christ referred to an actual occurrence in the history of Israel. The incident was connected with the building of the first temple. While it had a special application at the time of Christ’s first advent, and should have appealed with special force to the Jews, it has also a lesson for us. When the temple of Solomon was erected, the immense stones for the walls and the foundation were entirely prepared at the quarry; after they were brought to the place of building, not an instrument was to be used upon them; the workmen had only to place them in position. For use in the foundation, one stone of unusual size and peculiar shape had been brought; but the workmen could find no place for it, and would not accept it. It was an annoyance to them as it lay unused in their way. Long it remained a rejected stone. But when the builders came to the laying of the corner, they searched for a long time to find a stone of sufficient size and strength, and of the proper shape, to take that particular place, and bear the great weight which would rest upon it. Should they make an unwise choice for this important place, the safety of the entire building would be endangered. They must find a stone capable of resisting the influence of the sun, of frost, and of tempest. Several stones had at different times been chosen, but under the pressure of immense weights they had crumbled to pieces. Others could not bear the test of the sudden atmospheric changes. But at last attention was called to the stone so long rejected. It had been exposed to the air, to sun and storm, without revealing the slightest crack. The builders examined this stone. It had borne every test but one. If it could bear the test of severe pressure, they decided to accept it for the cornerstone. The trial was made. The stone was accepted, brought to its assigned position, and found to be an exact fit. In prophetic vision, Isaiah was shown that this stone was a symbol of Christ. He says:

> Citând profeția despre piatra lepădată, Hristos s-a referit la un fapt real din istoria lui Israel. Incidentul era legat de zidirea primului templu. Deși avea o aplicație specială la vremea primei veniri a lui Hristos și ar fi trebuit să aibă o forță deosebită pentru iudei, are și pentru noi o învățătură. Când a fost ridicat templul lui Solomon, pietrele uriașe pentru ziduri și temelie au fost pregătite în întregime în carieră; după ce au fost aduse la locul construcției, nu trebuia folosită nicio unealtă asupra lor; lucrătorii nu aveau decât să le așeze la locul cuvenit. Pentru a fi folosită la temelie, fusese adusă o piatră de mărime neobișnuită și de formă aparte; dar lucrătorii nu-i găseau niciun loc și nu voiau s-o primească. Le era o neplăcere, zăcând nefolosită în calea lor. Multă vreme a rămas o piatră lepădată. Dar când zidarii au ajuns la așezarea colțului, au căutat multă vreme să găsească o piatră de mărime și tărie suficiente, și de forma potrivită, care să ocupe acel loc anume și să poarte marea greutate ce avea să se sprijine pe ea. Dacă ar fi făcut o alegere neînțeleaptă pentru acest loc important, siguranța întregii clădiri ar fi fost primejduită. Trebuiau să găsească o piatră capabilă să reziste influenței soarelui, înghețului și furtunii. Mai multe pietre fuseseră alese în diferite rânduri, dar, sub presiunea unor greutăți imense, se sfărâmaseră în bucăți. Altele nu putuseră suporta proba schimbărilor atmosferice bruște. Dar, în cele din urmă, atenția a fost îndreptată spre piatra atât de multă vreme lepădată. Fusese expusă aerului, soarelui și furtunii, fără să arate cea mai mică fisură. Zidarii au examinat această piatră. Trecuse prin orice probă, în afară de una. Dacă putea să treacă proba unei presiuni severe, hotărâseră s-o accepte drept piatra din capul unghiului. Încercarea a fost făcută. Piatra a fost acceptată, adusă în locul ei rânduit și s-a constatat că se potrivea exact. În vedenie profetică, lui Isaia i s-a arătat că această piatră era un simbol al lui Hristos. El spune:

> “‘Sanctify the Lord of hosts Himself; and let Him be your fear, and let Him be your dread. And He shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’ Carried down in prophetic vision to the first advent, the prophet is shown that Christ is to bear trials and tests of which the treatment of the chief cornerstone in the temple of Solomon was symbolic. ‘Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste.’ Isaiah 8:13–15; 28:16.

> „Sfințiți pe Domnul oștirilor Însuși; și El să fie temerea voastră și groaza voastră. Și El va fi un sanctuar; dar va fi și o piatră de poticnire și o stâncă de sminteală pentru ambele case ale lui Israel, ca un laț și ca o cursă pentru locuitorii Ierusalimului. Și mulți dintre ei se vor poticni, vor cădea, vor fi zdrobiți, vor fi prinși și vor fi luați.” Coborât în viziune profetică până la prima venire, profetului i se arată că Hristos are să suporte încercări și probe, pe care le simboliza felul în care a fost tratată piatra din capul unghiului din templul lui Solomon. „De aceea, așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, pun în Sion, ca temelie, o piatră, o piatră încercată, o piatră din capul unghiului, prețioasă, o temelie sigură: cel ce crede nu se va grăbi.” Isaia 8:13-15; 28:16.

> “In infinite wisdom, God chose the foundation stone, and laid it Himself. He called it ‘a sure foundation.’ The entire world may lay upon it their burdens and griefs; it can endure them all. With perfect safety they may build upon it. Christ is a ‘tried stone.’ Those who trust in Him, He never disappoints. He has borne every test. He has endured the pressure of Adam’s guilt, and the guilt of his posterity, and has come off more than conqueror of the powers of evil. He has borne the burdens cast upon Him by every repenting sinner. In Christ the guilty heart has found relief. He is the sure foundation. All who make Him their dependence rest in perfect security.

> În înțelepciunea Sa infinită, Dumnezeu a ales piatra de temelie și a așezat-o El Însuși. El a numit-o „o temelie sigură”. Întreaga lume își poate așeza asupra ei poverile și durerile; le poate suporta pe toate. Cu deplină siguranță pot zidi pe ea. Hristos este „o piatră încercată”. Pe cei care se încred în El nu-i dezamăgește niciodată. El a suportat orice încercare. A îndurat apăsarea vinei lui Adam și a vinei urmașilor lui și a ieșit mai mult decât biruitor asupra puterilor răului. El a purtat poverile aruncate asupra Lui de fiecare păcătos pocăit. În Hristos, inima vinovată a găsit ușurare. El este temelia sigură. Toți cei care Îl au drept sprijin se odihnesc în deplină siguranță.

> “In Isaiah’s prophecy, Christ is declared to be both a sure foundation and a stone of stumbling. The apostle Peter, writing by inspiration of the Holy Spirit, clearly shows to whom Christ is a foundation stone, and to whom a rock of offense:

> În profeția lui Isaia, Hristos este declarat a fi atât o temelie sigură, cât și o piatră de poticnire. Apostolul Petru, scriind prin inspirația Duhului Sfânt, arată limpede cui îi este Hristos piatră de temelie și cui îi este stâncă de sminteală:

> “‘If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the Scripture, Behold, I lay in Sion a chief cornerstone, elect, precious: and he that believeth on Him shall not be confounded. Unto you therefore which believe He is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, and a stone of stumbling, and a rock of offense, even to them which stumble at the word, being disobedient.’ 1 Peter 2:3–8.

> „Dacă, într-adevăr, ați gustat că Domnul este bun. Apropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată într-adevăr de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și de mare preț, și voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, o preoție sfântă, pentru a aduce jertfe duhovnicești, bineplăcute lui Dumnezeu, prin Iisus Hristos. De aceea este și scris în Scriptură: Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, de mare preț; și cel ce crede în El nu va fi dat de rușine. Pentru voi deci, care credeți, El este de preț; iar pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o ziditorii, aceea a ajuns piatra din capul unghiului, și piatră de poticnire, și stâncă de sminteală, pentru cei care se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători.” 1 Petru 2:3-8.

> “To those who believe, Christ is the sure foundation. These are they who fall upon the Rock and are broken. Submission to Christ and faith in Him are here represented. To fall upon the Rock and be broken is to give up our self-righteousness and to go to Christ with the humility of a child, repenting of our transgressions, and believing in His forgiving love. And so also it is by faith and obedience that we build on Christ as our foundation.

> Pentru cei care cred, Hristos este temelia cea sigură. Aceștia sunt cei care cad peste Stâncă și se sfărâmă. Aici sunt reprezentate supunerea față de Hristos și credința în El. A cădea peste Stâncă și a fi sfărâmați înseamnă a renunța la îndreptățirea de sine și a merge la Hristos cu smerenia unui copil, pocăindu-ne de călcările noastre de lege și crezând în iubirea Lui iertătoare. Și tot astfel, prin credință și ascultare, zidim pe Hristos, ca pe temelia noastră.

> “Upon this living stone, Jews and Gentiles alike may build. This is the only foundation upon which we may securely build. It is broad enough for all, and strong enough to sustain the weight and burden of the whole world. And by connection with Christ, the living stone, all who build upon this foundation become living stones. Many persons are by their own endeavors hewn, polished, and beautified; but they cannot become ‘living stones,’ because they are not connected with Christ. Without this connection, no man can be saved. Without the life of Christ in us, we cannot withstand the storms of temptation. Our eternal safety depends upon our building upon the sure foundation. Multitudes are today building upon foundations that have not been tested. When the rain falls, and the tempest rages, and the floods come, their house will fall, because it is not founded upon the eternal Rock, the chief cornerstone Christ Jesus.

> Pe această Piatră vie pot zidi, deopotrivă, Iudei și Neamuri. Aceasta este singura temelie pe care putem zidi în siguranță. Ea este îndeajuns de largă pentru toți și îndeajuns de puternică pentru a susține greutatea și povara întregii lumi. Iar prin unirea cu Hristos, Piatra vie, toți cei ce zidesc pe această temelie devin pietre vii. Mulți oameni sunt, prin propriile lor strădanii, ciopliți, șlefuiți și înfrumusețați; dar nu pot deveni „pietre vii”, pentru că nu sunt uniți cu Hristos. Fără această legătură, nimeni nu poate fi mântuit. Fără viața lui Hristos în noi, nu putem rezista furtunilor ispitei. Siguranța noastră veșnică depinde de zidirea noastră pe temelia cea sigură. Mulțimi zidesc astăzi pe temelii care nu au fost încercate. Când ploaia cade, și furtuna se dezlănțuie, și vin puhoaiele, casa lor va cădea, pentru că nu este întemeiată pe Stânca veșnică, Piatra din capul unghiului, Hristos Isus.

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: … He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Pentru cei care se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători”, Hristos este o stâncă de sminteală. Dar „piatra pe care au lepădat-o ziditorii a ajuns să fie capul unghiului.” Asemenea pietrei lepădate, Hristos, în misiunea Sa pământească, îndurase neglijare și abuzuri. El a fost „disprețuit și părăsit de oameni; om al durerii și obișnuit cu suferința: ... El a fost disprețuit, și noi nu L-am prețuit.” Isaia 53:3. Dar se apropia timpul când avea să fie proslăvit. Prin învierea din morți El avea să fie declarat „Fiul lui Dumnezeu cu putere.” Romani 1:4. La a doua Sa venire El avea să fie descoperit ca Domn al cerului și al pământului. Cei care erau acum pe cale să-L răstignească aveau să-I recunoască măreția. Înaintea universului, piatra lepădată avea să devină capul unghiului.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> Și peste „oricine va cădea, îl va zdrobi până la pulbere”. Poporul care L-a respins pe Hristos avea curând să vadă nimicirea cetății și a neamului său. Slava lor avea să fie frântă și împrăștiată ca pulberea înaintea vântului. Și ce anume i-a nimicit pe iudei? A fost Stânca pe care, dacă ar fi zidit, le-ar fi fost siguranță. A fost bunătatea lui Dumnezeu disprețuită, dreptatea respinsă, îndurarea nesocotită. Oamenii s-au pus împotriva lui Dumnezeu, iar tot ceea ce le-ar fi fost mântuire s-a prefăcut în pierzarea lor. Tot ceea ce Dumnezeu a rânduit spre viață au aflat a fi spre moarte. În răstignirea lui Hristos de către iudei era cuprinsă nimicirea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost povara care i-a cufundat în ruină pentru lumea aceasta și pentru cea viitoare. Așa va fi în marea zi de pe urmă, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, piatra de poticnire pentru ei, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Strălucirea feței Sale, care pentru cei drepți este viață, va fi pentru cei răi un foc mistuitor. Din pricina dragostei respinse, a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” Desire of Ages, 597–600.

> „Prin multe pilde și avertizări repetate, Isus a arătat care avea să fie urmarea pentru iudei a respingerii Fiului lui Dumnezeu. Prin aceste cuvinte El Se adresa tuturor celor din orice veac care refuză să-L primească drept Răscumpărător. Fiecare avertizare este pentru ei. Templul profanat, fiul neascultător, vierii necredincioși, zidarii disprețuitori, își au corespondentul în experiența fiecărui păcătos. Dacă nu se pocăiește, osânda pe care ei au prefigurat-o va fi a lui.” Desire of Ages, 597-600.

We will continue this in the next article.

Vom continua aceasta în articolul următor.

Back to Articles