Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Three

Cartea lui Daniel - Numărul o sută trei

Unlocking Prophecy: Understanding the Triple Application of Prophetic Frameworks

Deslușirea profeției: înțelegerea aplicării triple a cadrelor profetice

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word

We have been considering triple applications of prophecy. We are doing this for the purpose of identifying that when the Lord unsealed the last six verses of Daniel eleven with the collapse of the Soviet Union at the “time of the end” in 1989, an “increase of knowledge” was produced that was to test that generation of God’s people.

Am analizat aplicațiile triple ale profeției. Facem aceasta în scopul de a arăta că, atunci când Domnul a desigilat ultimele șase versete din Daniel capitolul unsprezece, odată cu prăbușirea Uniunii Sovietice la „vremea sfârșitului”, în 1989, s-a produs o „sporire a cunoștinței”, menită să pună la încercare acea generație a poporului lui Dumnezeu.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Și el a zis: Du-te pe calea ta, Daniele; căci cuvintele sunt ascunse și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și lămuriți; dar cei nelegiuiți vor săvârși nelegiuirea; și niciunul dintre cei nelegiuiți nu va înțelege; iar cei înțelepți vor înțelege. Daniel 12:9, 10.

Whenever a truth is unsealed by the Lion of the tribe of Judah, Satan works to resist the message. The resistance offered against the truths revealed in those final verses of Daniel eleven forced a deeper study of the truths connected with the verses in order that a sanctified defense against the errors which were proposed to undermine the truths revealed would not stand. One of the principles that was brought to light in the midst of that debate, was the triple application of prophecy. It was initially recognized in connection with the necessity to be correct about what “the daily” in the book of Daniel represented (paganism), and the correct history associated with the “taking away of the daily” (508 AD).

Ori de câte ori un adevăr este desigilat de Leul din seminția lui Iuda, Satana lucrează pentru a se împotrivi mesajului. Rezistența opusă adevărurilor descoperite în acele versete finale din Daniel, capitolul unsprezece, a impus un studiu mai aprofundat al adevărurilor legate de acele versete, pentru ca o apărare sfințită împotriva erorilor care erau propuse pentru a submina adevărurile revelate să nu stea în picioare. Unul dintre principiile aduse la lumină în mijlocul acelei dezbateri a fost aplicarea triplă a profeției. Aceasta a fost recunoscută inițial în legătură cu necesitatea de a stabili corect ce anume reprezenta „necurmatul” în cartea lui Daniel (păgânismul) și cu istoria corectă asociată „înlăturării necurmatului” (508 d.Hr.).

The recognition of three desolating powers as the framework of prophecy, paralleled the Millerite framework of prophecy being the first two desolating powers, and the Millerite identification of “the daily” as paganism provided a history consistent with the last six verses of Daniel eleven, as Sister White said it should. Thus, the resistance against the unsealed knowledge at the time of the end in 1989, produced greater light, as the knowledge was increased, and it also identified specific rules for the movement of the third angel, that paralleled the development of certain prophetic rules that had been assembled and employed in the movement of the first angel by William Miller.

Recunoașterea a trei puteri pustiitoare drept cadrul profeției a fost paralelă cu cadrul profetic millerit, alcătuit din primele două puteri pustiitoare, iar identificarea millerită a «necurmatei» drept păgânism a furnizat o istorie în concordanță cu ultimele șase versete din Daniel unsprezece, așa cum a spus Sora White că ar trebui. Astfel, rezistența împotriva cunoașterii desigilate la timpul sfârșitului, în 1989, a produs o lumină mai mare, pe măsură ce cunoașterea a crescut, și a identificat, de asemenea, reguli specifice pentru mișcarea celui de-al treilea înger, care erau paralele cu dezvoltarea anumitor reguli profetice ce fuseseră adunate și folosite, în mișcarea primului înger, de către William Miller.

We have considered the triple application of the three Rome’s, the three falls of Babylon, and the three Elijah’s and are now addressing the three messengers who prepare the way for the Messenger of the Covenant. We have identified a close overlap and parallel of the three Rome’s, with the three falls of Babylon, and also a close parallel to the three Elijah’s and the three messengers who prepare the way. In the last days William Miller and Future for America both represent the third Elijah and also the third messenger who prepares the way. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel parallels the movement of the third angel.

Am analizat aplicarea triplă a celor trei Rome, a celor trei căderi ale Babilonului și a celor trei Ilie și ne ocupăm acum de cei trei soli care pregătesc calea pentru Mesagerul Legământului. Am identificat o suprapunere strânsă și un paralelism între cele trei Rome și cele trei căderi ale Babilonului, precum și un paralelism strâns cu cei trei Ilie și cu cei trei soli care pregătesc calea. În zilele din urmă, William Miller și Future for America reprezintă ambii atât pe al treilea Ilie, cât și pe al treilea sol care pregătește calea. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru, iar mișcarea primului înger este paralelă cu mișcarea celui de-al treilea înger.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> Dumnezeu a dat soliilor din Apocalipsa 14 locul lor în linia profeției, iar lucrarea lor nu trebuie să înceteze până la încheierea istoriei acestui pământ. Soliile primului și celui de-al doilea înger rămân adevăr pentru acest timp și trebuie să se desfășoare în paralel cu cea care urmează. Al treilea înger își proclamă avertizarea cu glas tare. „După aceste lucruri,” a zis Ioan, „am văzut un alt înger coborând din cer, având mare putere, și pământul a fost luminat de slava lui.” În această iluminare, lumina tuturor celor trei solii se îmbină. Materialele din 1888, 803, 804.

The movement of the first and second angels, was led by William Miller. Sister White identifies Miller as the “chosen messenger.”

Mișcarea primului și a celui de-al doilea înger a fost condusă de William Miller. Sora White îl identifică pe Miller drept "mesagerul ales".

> “William Miller was disturbing Satan’s kingdom, and the arch-enemy sought not only to counteract the effect of the message, but to destroy the messenger himself.” Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

> William Miller tulbura împărăția lui Satana, iar marele vrăjmaș a căutat nu numai să contracareze efectul mesajului, ci să-l nimicească pe însuși mesagerul. Spiritul Profeției, volumul 4, 219.

She also identifies that Miller had been typified by both Elijah and John the Baptist.

Ea identifică, de asemenea, faptul că Miller fusese preînchipuit atât de Ilie, cât și de Ioan Botezătorul.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance.” Early Writings, 233.

> Mii au fost călăuziți să îmbrățișeze adevărul propovăduit de William Miller, iar slujitori ai lui Dumnezeu au fost ridicați în duhul și puterea lui Ilie pentru a proclama mesajul. Asemenea lui Ioan, Înaintemergătorul lui Isus, cei care au predicat acest mesaj solemn s-au simțit constrânși să pună securea la rădăcina pomului și să-i cheme pe oameni să aducă roade vrednice de pocăință. Scrieri timpurii, 233.

John the Baptist, who according to Jesus was the second Elijah, was also the first messenger who was to prepare the way for the Messenger of the Covenant. It is therefore evident that the movement of the third angel will have a “chosen messenger.” That messenger will have been typified by Elijah, John the Baptist and William Miller. Together with Miller the two chosen messengers represent the beginning and the ending of the movement of the three angels of Revelation fourteen, and in doing so, together they represent both the third Elijah and also the third messenger who is to prepare the way for the Messenger of the Covenant.

Ioan Botezătorul, care, potrivit lui Isus, a fost al doilea Ilie, a fost, de asemenea, cel dintâi sol care trebuia să pregătească calea pentru Solul Legământului. Prin urmare, este evident că mișcarea celui de-al treilea înger va avea un „sol ales”. Acel sol va fi fost prefigurat de Ilie, Ioan Botezătorul și William Miller. Împreună cu Miller, cei doi soli aleși reprezintă începutul și sfârșitul mișcării celor trei îngeri din Apocalipsa 14 și, făcând astfel, ei împreună reprezintă atât pe al treilea Ilie, cât și pe al treilea sol care urmează să pregătească calea pentru Solul Legământului.

To reject the message of either the beginning or ending chosen messenger is death, and the message of Future for America is based upon the prophetic application of “line upon line,” which is the methodology of the latter rain. Through the application of “line upon line” it is established that the Millerite movement typified the movement of Future for America. A waymark of the Millerite history is William Miller, the “chosen messenger.” To reject that waymark is to reject the message, so it is established by the beginning and ending of Adventism, that a rejection of the messenger is also a rejection of the message, for the message identifies a chosen messenger. Therefore, to reject the message is to reject the messenger and vise-versa. Without a dancer, there is no dance.

A respinge solia solului ales de la început sau de la sfârșit înseamnă moarte, iar solia Future for America se întemeiază pe aplicarea profetică a principiului „linie peste linie”, care este metodologia ploii târzii. Prin aplicarea principiului „linie peste linie” se stabilește că mișcarea millerită a tipificat mișcarea Future for America. Un jalon al istoriei millerite este William Miller, „solul ales”. A respinge acel jalon înseamnă a respinge solia, astfel încât, prin începutul și încheierea Adventismului, se stabilește că respingerea solului este, de asemenea, respingerea soliei, căci solia identifică un sol ales. Prin urmare, a respinge solia înseamnă a respinge solul și invers. Fără un dansator nu există dans.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rendering of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> Mi-a fost îndreptată atenția înapoi spre proclamarea primei veniri a lui Hristos. Ioan a fost trimis în duhul și puterea lui Ilie, ca să pregătească calea lui Isus. Cei ce au respins mărturia lui Ioan nu au avut niciun folos din învățăturile lui Isus. Împotrivirea lor față de mesajul care prevestea venirea Lui i-a așezat într-o poziție în care nu puteau primi lesne cele mai puternice dovezi că El era Mesia. Satana i-a îndemnat pe cei ce respinseseră mesajul lui Ioan să meargă și mai departe, să-L respingă și să-L răstignească pe Hristos. Prin aceasta s-au așezat într-o situație în care nu puteau primi binecuvântarea din ziua Cincizecimii, care i-ar fi învățat calea spre sanctuarul ceresc. Sfâșierea perdelei templului a arătat că jertfele și rânduielile iudaice nu vor mai fi primite. Marea Jertfă fusese adusă și fusese primită, iar Duhul Sfânt, care S-a pogorât în ziua Cincizecimii, a îndreptat mințile ucenicilor de la sanctuarul pământesc la cel ceresc, unde Isus intrase prin însuși sângele Său, ca să reverse asupra ucenicilor Săi beneficiile ispășirii Sale. Dar iudeii au fost lăsați în întuneric deplin. Au pierdut toată lumina pe care ar fi putut-o avea cu privire la planul mântuirii și au continuat să se încreadă în jertfele și ofrandele lor zadarnice. Sanctuarul ceresc luase locul celui pământesc, totuși ei nu aveau cunoștință de această schimbare. De aceea nu puteau beneficia de mijlocirea lui Hristos în Locul Sfânt.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 259–261.

> Mulți privesc cu groază la purtarea iudeilor în respingerea și răstignirea lui Hristos; și, pe măsură ce citesc istoria rușinoasei Lui batjocoriri, cred că Îl iubesc și că nu s-ar fi lepădat de El ca Petru și nu L-ar fi răstignit ca iudeii. Dar Dumnezeu, care citește inimile tuturor, a pus la probă acea dragoste pentru Isus pe care mărturiseau că o simt. Întregul cer a urmărit cu cel mai profund interes primirea soliei primului înger. Însă mulți care mărturiseau că Îl iubesc pe Isus și care vărsau lacrimi citind istoria crucii, au luat în derâdere vestea bună a venirii Sale. În loc să primească solia cu bucurie, au declarat-o o amăgire. I-au urât pe cei care iubeau arătarea Sa și i-au exclus din biserici. Cei care au respins prima solie nu au putut primi vreun folos din a doua; și nici nu le-a fost de vreun folos strigătul de la miezul nopții, care trebuia să-i pregătească să intre împreună cu Isus, prin credință, în Sfânta Sfintelor a sanctuarului ceresc. Iar prin respingerea celor două solii anterioare, și-au întunecat în așa măsură înțelegerea, încât nu văd nicio lumină în a treia solie îngerească, care arată calea spre Sfânta Sfintelor. Am văzut că, așa cum iudeii L-au răstignit pe Isus, tot astfel bisericile nominale au răstignit aceste solii și, prin urmare, nu au cunoaștere cu privire la calea spre Sfânta Sfintelor și nu pot fi beneficiari ai mijlocirii lui Isus acolo. La fel ca iudeii, care aduceau jertfele lor zadarnice, ei înalță rugăciunile lor zadarnice către încăperea pe care Isus a părăsit-o; iar Satana, mulțumit de înșelăciune, îmbracă o înfățișare religioasă și îndreaptă mințile acestor creștini cu numele spre sine, lucrând cu puterea lui, cu semnele și minunile lui mincinoase, ca să-i prindă în cursa lui. Scrieri timpurii, 259-261.

Those “who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus,” and those “who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry.” The ministry of John preceded the baptism of Christ, who shortly thereafter cleansed the temple at the beginning of His ministry. Miller’s ministry prepared for Christ to purify the sons of Levi when He came suddenly on October 22, 1844. In either of those two witnesses, the rejection of the messenger who prepares the way, equates to death.

Cei „care au respins mărturia lui Ioan nu au avut niciun folos din învățăturile lui Isus”, iar cei „care au respins prima solie nu au putut avea niciun folos din a doua; nici strigarea de la miezul nopții nu le-a fost de folos.” Lucrarea lui Ioan a precedat botezul lui Hristos; la puțin timp după aceea, El a curățit templul la începutul lucrării Sale. Lucrarea lui Miller a pregătit pentru ca Hristos să-i curățească pe fiii lui Levi când a venit deodată, la 22 octombrie 1844. În cazul oricăruia dintre acești doi martori, respingerea solului care pregătește calea echivalează cu moartea.

The purging and purification that was accomplished by Christ in His work as the Messenger of the Covenant was for the purpose of raising up a people to accomplish the work of carrying the message of salvation to the world. The work is accomplished in advance of the period of time representing when the executive judgment begins. The destruction of Jerusalem in the history of the disciples represents the executive judgment, and Adventism turned away from their responsibility to accomplish that work, but the Lord had tried to gather them together. He had led His people to publish the 1850 chart as the graphical representation of the message they could have carried to the world.

Curățirea și purificarea pe care le-a înfăptuit Hristos în lucrarea Sa ca Sol al Legământului au avut ca scop ridicarea unui popor care să împlinească lucrarea de a purta mesajul mântuirii către lume. Acea lucrare se împlinește înaintea perioadei de timp care reprezintă momentul în care începe judecata executivă. Distrugerea Ierusalimului din vremea ucenicilor reprezintă judecata executivă, iar Adventismul s-a abătut de la responsabilitatea de a împlini acea lucrare, însă Domnul încercase să-i adune laolaltă. El Își condusese poporul să publice diagrama din 1850 ca reprezentare grafică a mesajului pe care ar fi putut să-l poarte către lume.

> “It was not the will of God that Israel should wander forty years in the wilderness; He desired to lead them directly to the land of Canaan and establish them there, a holy, happy people. But ‘they could not enter in because of unbelief.’ Hebrews 3:19. Because of their backsliding and apostasy they perished in the desert, and others were raised up to enter the Promised Land. In like manner, it was not the will of God that the coming of Christ should be so long delayed and His people should remain so many years in this world of sin and sorrow. But unbelief separated them from God. As they refused to do the work which He had appointed them, others were raised up to proclaim the message. In mercy to the world, Jesus delays His coming, that sinners may have an opportunity to hear the warning and find in Him a shelter before the wrath of God shall be poured out.” The Great Controversy, 458.

> „Nu a fost voia lui Dumnezeu ca Israel să rătăcească patruzeci de ani în pustie; El a dorit să-i călăuzească direct în țara Canaanului și să-i așeze acolo ca un popor sfânt și fericit. Dar «n-au putut să intre din pricina necredinței.» Evrei 3:19. Din pricina abaterii lor și a apostaziei au pierit în deșert, iar alții au fost ridicați ca să intre în Țara Făgăduită. În același fel, nu a fost voia lui Dumnezeu ca venirea lui Hristos să fie atât de mult întârziată și poporul Său să rămână atâția ani în această lume a păcatului și a durerii. Dar necredința i-a despărțit de Dumnezeu. Întrucât au refuzat să facă lucrarea pe care El le-o rânduise, alții au fost ridicați să proclame solia. Din milă față de lume, Isus Își întârzie venirea, pentru ca păcătoșii să aibă prilejul să audă avertizarea și să găsească în El un adăpost înainte ca mânia lui Dumnezeu să fie revărsată.” The Great Controversy, 458.

Had Adventism only held fast their faith, “their work would have been completed.”

De-ar fi Adventismul păstrat nestrămutată credința lor, "lucrarea lor ar fi fost încheiată."

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Dacă adventiștii, după marea dezamăgire din 1844, ar fi rămas neclintiți în credință și ar fi mers înainte uniți în providența deschisă a lui Dumnezeu, primind solia îngerului al treilea și, în puterea Duhului Sfânt, proclamând-o lumii, ar fi văzut mântuirea lui Dumnezeu; Domnul ar fi lucrat cu putere prin eforturile lor, lucrarea ar fi fost încheiată, iar Hristos ar fi venit până acum ca să-Și primească poporul la răsplata lor. Însă, în perioada de îndoială și incertitudine care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii advent și-au părăsit credința. . . . Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit pe temeiul poruncilor lui Dumnezeu și al credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!” Evanghelizare, 695.

In the Spring of 1844, the Messenger of the Covenant purified the movement of the Millerites, and then in the Fall brought the message of the third angel. Miller, his message and the movement he represented, had fulfilled the parable of the ten virgins. At the Exeter, NH camp meeting the message of the Midnight Cry arrived and in two short months it was demonstrated which of the virgins had the oil. The two classes were manifested, and the third angel arrived with a message in his hand that was to be eaten, but the wise virgins “yielded their faith” in “the period of doubt and uncertainty.”

În primăvara anului 1844, Solul Legământului a purificat mișcarea millerită, iar apoi, în toamnă, a adus solia celui de-al treilea înger. Miller, mesajul său și mișcarea pe care o reprezenta împliniseră pilda celor zece fecioare. La adunarea de tabără de la Exeter, NH, a sosit solia Strigătului de la Miezul Nopții și, în două luni scurte, s-a demonstrat care dintre fecioare avea untdelemnul. Cele două clase s-au manifestat, iar al treilea înger a sosit cu o solie în mâna sa, care urma să fie mâncată, dar fecioarele înțelepte „și-au cedat credința” în „perioada de îndoială și incertitudine”.

The “period of doubt and uncertainty” had been represented by the disciples at His death, but on the third day He began to open the message of His resurrection to His disciples, and they did not “yield their faith.” The period of doubt and uncertainty for the wise virgins of the movement of the first and second angels’ messages continued for roughly three years, at which point the Lord revealed to Sister White that He had stretched forth His hand to again gather the remnant of His people. He led His people to begin their publishing work and to produce Habakkuk’s second table, but “many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness.”

„Perioada de îndoială și incertitudine” fusese ilustrată de ucenici în momentul morții Sale, dar a treia zi El a început să le descopere ucenicilor solia învierii Sale, iar ei nu și-au „lepădat credința”. Perioada de îndoială și incertitudine pentru fecioarele înțelepte ale mișcării primelor două solii îngerești a continuat aproximativ trei ani, moment în care Domnul i-a descoperit Sorei White că Își întinsese mâna ca să adune din nou rămășița poporului Său. El Și-a călăuzit poporul să-și înceapă lucrarea de publicații și să întocmească a doua tablă a lui Habacuc, dar „mulți dintre credincioșii mișcării advente și-au lepădat credința. . . . Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric.”

In 1849, William Miller, the chosen messenger of the first and second angels’ message was laid to rest. Had the wise virgins of October 22, 1844 “held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God,” the Lord would have raised up another messenger in the spirit and power of Elijah. Instead “the coming of Christ” was “delayed and His people” “in like manner” to ancient Israel would “remain” “many years in this world of sin and sorrow.”

În 1849, William Miller, solul ales al soliei primului și celui de-al doilea înger, a fost așezat la odihnă. Dacă fecioarele înțelepte de la 22 octombrie 1844 „ar fi ținut cu tărie credința și ar fi urmat uniți în providența deschisă a lui Dumnezeu”, Domnul ar fi ridicat un alt sol în duhul și puterea lui Ilie. În schimb, „venirea lui Hristos” a fost „întârziată și poporul Său” „în același fel” ca Israelul din vechime avea să „rămână” „mulți ani în această lume a păcatului și a întristării.”

One hundred and twenty-six years after the rebellion of 1863, the Lord raised up the chosen messenger of the third angel. His work was both to prepare the way for the Messenger of the Covenant to suddenly come into His temple and to enter into a covenant relationship with the one hundred and forty-four thousand, during the closing scenes of the investigative judgment, but also to present a message that confronts the threefold union of Ahab, Jezebel and her prophets in the period of the Executive Judgment, which begins at the soon-coming Sunday law.

O sută douăzeci și șase de ani după rebeliunea din 1863, Domnul a ridicat solul ales al celui de-al treilea înger. Lucrarea lui era atât să pregătească calea pentru ca Solul Legământului să intre deodată în Templul Său și să intre într-o relație de legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, în timpul scenelor de încheiere ale judecății de cercetare, cât și să prezinte un mesaj care confruntă unirea triplă a lui Ahab, a Izabelei și a prorocilor ei, în perioada Judecății Executive, care începe odată cu legea duminicală, iminentă.

The third messenger who prepares the way represents a work, a message, a messenger, and a movement during the closing scenes of the Investigative Judgment. The third Elijah represents a work, a message, a messenger and a movement during the closing scenes of the Executive Judgment. The message of the messenger who prepares the way, and the message of Elijah, is the message of the third of the three Woes of Revelation chapters eight through eleven.

Al treilea sol care pregătește calea reprezintă o lucrare, o solie, un sol și o mișcare în timpul scenelor de încheiere ale Judecății de Cercetare. Al treilea Ilie reprezintă o lucrare, o solie, un sol și o mișcare în timpul scenelor de încheiere ale Judecății Executorii. Solia atât a solului care pregătește calea, cât și a lui Ilie este solia celui de-al treilea dintre cele trei Vaiuri din Apocalipsa, capitolele opt până la unsprezece.

In the history represented by the messenger who prepares the way, the message of the third Woe, represents the Trumpet which calls Laodicean Adventism to “buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see.” It is the message of God’s love that shows God’s people their transgressions, for “As many as” He loves, He “rebukes and chastens.” It is the message of Christ’s righteousness that calls men to accept His character, which is manifested in the time period when the Messenger of the Covenant is accomplishing the work of cleansing the soul temple, and therefore He calls those whom He loves to manifest His character and be “zealous therefore, and repent,” for He is “at the” dispensation “door,” that represents the close of probation, where He “will spue” Laodicean Adventism “out of” His “mouth.” That dispensational “door” is the door that He “openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth.”

În istoria reprezentată de solul care pregătește calea, solia celui de-al treilea "Vai" reprezintă Trâmbița care cheamă adventismul laodicean să "cumpere de la Mine aur lămurit în foc, ca să te îmbogățești; și veșminte albe, ca să te îmbraci, și rușinea goliciunii tale să nu se arate; și să-ți ungi ochii cu alifie, ca să vezi." Este solia iubirii lui Dumnezeu, care îi arată poporului lui Dumnezeu fărădelegile lor, căci "pe câți" îi iubește, El "îi mustră și îi pedepsește." Este solia neprihănirii lui Hristos, care îi cheamă pe oameni să primească caracterul Său, caracter ce se manifestă în perioada când Solul Legământului împlinește lucrarea de curățire a templului sufletului; și, de aceea, El îi cheamă pe cei pe care îi iubește să manifeste caracterul Său și să fie "plini de râvnă, deci, și să se pocăiască", căci El este "la" "ușa" dispensațională, care reprezintă închiderea timpului de har, unde El "îl va vărsa" pe adventismul laodicean "din" "gura" Sa. Acea "ușă" dispensațională este ușa pe care El "o deschide, și nimeni n-o închide; și o închide, și nimeni n-o deschide."

There is a seeming contradiction that is resolved by the application of “line upon Line,” but many may not even recognize the seeming contradiction. When resolved it adds clarity to the transition from the Investigative to the Executive Judgment which takes place at the soon coming Sunday law. It is resolved by accepting that Pentecost typifies the soon coming Sunday law in the United States. In order to finalize our consideration of the third messenger who prepares the way as a symbol in the Investigative Judgment, in contrast with the third Elijah being a symbol of the Executive Judgment, we will address this seeming contradiction.

Există o aparentă contradicție care este rezolvată prin aplicarea principiului «Linie după Linie», dar pe care mulți nici măcar nu o recunosc. Odată rezolvată, ea aduce claritate tranziției de la Judecata de cercetare la Judecata executivă, care are loc odată cu apropiata lege duminicală. Ea este rezolvată prin acceptarea faptului că Cincizecimea tipifică legea duminicală care va veni în curând în Statele Unite ale Americii. Pentru a încheia analiza noastră privind al treilea mesager care pregătește calea ca simbol în Judecata de cercetare, în contrast cu al treilea Ilie, care este un simbol al Judecății executive, vom aborda această aparentă contradicție.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.

> Îngerul care se unește în proclamarea soliei celui de-al treilea înger va lumina întregul pământ cu slava lui. Aici este prevestită o lucrare de întindere mondială și de o putere neobișnuită. Mișcarea adventă din 1840–1844 a fost o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu; solia primului înger a fost dusă la fiecare stație misionară din lume, iar în unele țări s-a înregistrat cel mai mare interes religios cunoscut în vreo țară de la Reforma secolului al șaisprezecelea încoace; dar acestea urmează să fie întrecute de puternica mișcare în cadrul ultimei avertizări a celui de-al treilea înger.

> “The work will be similar to that of the Day of Pentecost. As the ‘former rain’ was given, in the outpouring of the Holy Spirit at the opening of the gospel, to cause the upspringing of the precious seed, so the ‘latter rain’ will be given at its close for the ripening of the harvest. ‘Then shall we know, if we follow on to know the Lord: His going forth is prepared as the morning; and He shall come unto us as the rain, as the latter and former rain unto the earth.’ Hosea 6:3. ‘Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for He hath given you the former rain moderately, and He will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain.’ Joel 2:23. ‘In the last days, saith God, I will pour out of My Spirit upon all flesh.’ ‘And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved.’ Acts 2:17, 21.

> Lucrarea va fi asemănătoare celei din Ziua Cincizecimii. Așa cum "ploaia timpurie" a fost dată, în revărsarea Duhului Sfânt la începutul vestirii Evangheliei, pentru a face să răsară sămânța de preț, tot astfel "ploaia târzie" va fi dată la încheierea ei, pentru coacerea secerișului. "Atunci vom cunoaște, dacă vom stărui să-L cunoaștem pe Domnul: ieșirea Lui este pregătită ca dimineața; și El va veni la noi ca ploaia, ca ploaia târzie și timpurie peste pământ." Osea 6:3. "Bucurați-vă așadar, fii ai Sionului, și veseliți-vă în Domnul, Dumnezeul vostru: căci El v-a dat ploaia timpurie cu măsură și va face să cadă pentru voi ploaia, ploaia timpurie și ploaia târzie." Ioel 2:23. "În zilele de pe urmă, zice Dumnezeu, voi turna din Duhul Meu peste orice făptură." "Și se va întâmpla că oricine va chema Numele Domnului va fi mântuit." Faptele Apostolilor 2:17, 21.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611.

> „Marea lucrare a evangheliei nu urmează să se încheie cu o manifestare mai mică a puterii lui Dumnezeu decât cea care i-a marcat începutul. Profețiile care s-au împlinit în revărsarea ploii timpurii la începutul evangheliei urmează să se împlinească din nou în ploaia târzie la încheierea ei. Acestea sunt «vremurile de înviorare» spre care privea apostolul Petru când a spus: «Pocăiți-vă, așadar, și întoarceți-vă, pentru ca păcatele voastre să fie șterse, când vor veni de la fața Domnului vremurile de înviorare; și El va trimite pe Isus». Fapte 3:19, 20.” Marea controversă, 611.

Back to Articles