Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Two

Cartea lui Daniel - Numărul șaizeci și doi

Unveiling the Jewels of William Miller’s Prophetic Vision: A Critical Examination of Adventism’s Departure from the ‘Great Light’ and the Call to Return to the True Foundations

Dezvăluirea nestematelor viziunii profetice a lui William Miller: O examinare critică a abaterii Adventismului de la „Marea Lumină” și a chemării de a reveni la temeliile adevărate

Author

Jeff Pippenger

Published

January 26, 2024

Formats

PDF
Word

The jewels of William Miller’s dream will shine ten times brighter than they shone in the history of the Millerites. The Millerites’ understanding of the knowledge that was increased during their history was accurate, but incomplete. When their understanding is placed into a more accurate historical setting it identifies more serious implications, for it not only expands the prophetic truths represented by the jewels, but it also produces the test for ten virgins of the last days. The Millerite understanding is represented upon the two pioneer charts (1843 and 1850). Both charts were a fulfillment of the tables prophesied in Habakkuk’s chapter two, and the fact that the charts were a fulfillment of Habakkuk, and also that those very truths were the foundational truths of Adventism were identified as such by the Spirit of Prophecy.

Nestematele din visul lui William Miller vor străluci de zece ori mai intens decât au strălucit în istoria milleriților. Înțelegerea milleriților cu privire la cunoștința care a fost sporită în timpul istoriei lor a fost corectă, dar incompletă. Când înțelegerea lor este așezată într-un cadru istoric mai precis, ea evidențiază implicații mai serioase, căci nu numai că lărgește adevărurile profetice reprezentate de nestemate, ci produce și testul pentru cele zece fecioare ale zilelor din urmă. Înțelegerea millerită este reprezentată pe cele două hărți ale pionierilor (1843 și 1850). Ambele hărți au constituit o împlinire a tăblițelor profețite în capitolul al doilea din Habacuc, iar faptul că hărțile au fost o împlinire a profeției lui Habacuc și, de asemenea, că acele adevăruri erau chiar adevărurile fundamentale ale Adventismului au fost identificate ca atare de Duhul Profeției.

The understanding of a few of the foundational truths were increased in glory as the Millerites were led into an understanding of the heavenly sanctuary and the truths associated with the sanctuary, after the great disappointment of October 22, 1844. But Adventism’s transition into a Laodicean condition in 1856, and their ultimate rejection of the “seven times” in 1863, led them into the wilderness of Laodicea. No significant truth has been brought forth through Adventism since the 1850’s. If you doubt that claim, then identify why it is incorrect.

Înțelegerea câtorva dintre adevărurile fundamentale a sporit în slavă pe măsură ce Milleriții au fost conduși la o înțelegere a sanctuarului ceresc și a adevărurilor asociate sanctuarului, după marea dezamăgire din 22 octombrie 1844. Dar trecerea Adventismului într-o stare laodiceană în 1856 și, în cele din urmă, respingerea de către adventiști, în 1863, a "șapte vremi", i-au dus în pustiul Laodiceei. Niciun adevăr semnificativ nu a fost adus la iveală în cadrul Adventismului de la anii 1850 încoace. Dacă pui la îndoială această afirmație, atunci identifică de ce este incorectă.

The Millerites were correct on the understanding of Daniel two, but their understanding was limited. Adventism never went beyond the Millerite understanding. Today all eight kingdoms represented in Daniel chapter two can be seen, as can the symbolism of Daniel praying to understand the secret of Nebuchadnezzar’s dream. That secret represents the final prophetic secret, (all the prophets are identifying the last days), and the last prophetic secret is what John identifies as the Revelation of Jesus Christ. That secret is unsealed when the “time is at hand,” just before probation closes, and that secret is now being unsealed, for those who choose to see.

Milleriții au avut o înțelegere corectă a capitolului doi din Daniel, însă înțelegerea lor a fost limitată. Adventismul nu a depășit niciodată înțelegerea millerită. Astăzi pot fi recunoscute toate cele opt împărății reprezentate în capitolul doi din Daniel, precum și simbolismul rugăciunii lui Daniel pentru a înțelege taina visului lui Nebucadnețar. Acea taină reprezintă taina profetică finală (toți profeții identifică zilele de pe urmă), iar taina profetică finală este ceea ce Ioan identifică drept Revelația lui Isus Hristos. Acea taină este desigilată atunci când „timpul este aproape”, chiar înainte ca perioada de probă să se închidă, iar acea taină se desigilează acum, pentru cei care aleg să vadă.

The Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel was identified by inspiration as correct, but by 1901, Adventism began a process of rejecting that foundational truth, and by the 1930’s Adventism had reverted back to the old Protestant view, which claims that “the daily” represents some aspect of Christ’s sanctuary ministry. That satanic view, the Spirit of Prophecy says, came from “angels that had been expelled from heaven.” Today the correct Millerite view of “the daily,” can be seen as not only the symbol of paganism, but as the symbol of the rebellion of Adventism, which brings the strong delusion upon those who do not love the truth.

Înțelegerea millerită a expresiei „necurmata” din cartea lui Daniel a fost identificată prin inspirație ca fiind corectă, dar până în 1901 Adventismul a început un proces de respingere a acelui adevăr fundamental, iar până în anii 1930 Adventismul revenise la vechea viziune protestantă, care susține că „necurmata” reprezintă un anumit aspect al slujirii lui Hristos în sanctuar. Acea viziune satanică, spune Spiritul Profetic, a venit de la „îngeri care fuseseră izgoniți din cer”. Astăzi, viziunea millerită corectă privitoare la „necurmata” poate fi văzută nu numai drept simbolul păgânismului, ci și drept simbolul răzvrătirii Adventismului, care aduce o puternică amăgire asupra celor care nu iubesc adevărul.

The Millerites were led to the correct date for the expiration of the twenty-three hundred years, and Adventism immediately after the Great Disappointment recognized increased light associated with that prophecy, but with their rejection of the “seven times,” from 1856 through 1863, and even unto this very day, they have seen no advancing light from the doctrine they claim is their central pillar and foundation. Today the “seven times” can be seen, (by those willing to see), as being directly associated with every time period of the twenty-three hundred year prophecy.

Mileriții au fost călăuziți spre data corectă pentru încheierea celor două mii trei sute de ani, iar Adventismul, imediat după Marea Dezamăgire, a recunoscut o lumină sporită asociată cu acea profeție; însă, respingând „cele șapte vremuri”, din 1856 până în 1863, și chiar până în ziua de azi, ei nu au văzut nicio lumină progresivă din partea doctrinei pe care o susțin a fi stâlpul lor central și temelia lor. Astăzi, „cele șapte vremuri” pot fi văzute (de cei dispuși să vadă) ca fiind asociate în mod direct cu fiecare perioadă de timp a profeției celor două mii trei sute de ani.

The first forty-nine years represents the cycle of the land resting every seventh year that is repeated seven times. The four hundred and ninety years represents not only a period of probation for ancient Israel, but it identifies how many years of rebellion against the command to allow the land to rest would transpire in order to accumulate a total of seventy years that the land was prevented from resting (which is the period of captivity for that very rebellion). The week Christ confirmed the covenant is structured by three and a half years to the cross and three and a half years after the cross. In that week Christ was gathering all men, for he said if he was lifted up, he would gather all men.

Primul interval de patruzeci și nouă de ani reprezintă ciclul în care pământul se odihnește la fiecare al șaptelea an, repetat de șapte ori. Cei patru sute nouăzeci de ani reprezintă nu doar o perioadă de probațiune pentru Israelul antic, ci indică și câți ani de răzvrătire împotriva poruncii de a lăsa pământul să se odihnească aveau să se scurgă, pentru a se cumula un total de șaptezeci de ani în care pământul a fost împiedicat să se odihnească (aceasta fiind perioada de captivitate pentru însăși acea răzvrătire). Săptămâna în care Hristos a confirmat legământul este alcătuită din trei ani și jumătate până la cruce și trei ani și jumătate după cruce. În acea săptămână, Hristos îi aduna pe toți oamenii, căci a spus că, dacă va fi înălțat, îi va aduna pe toți oamenii.

> Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. John 12:31, 32.

> Acum este judecata lumii acesteia; acum va fi aruncat afară stăpânitorul lumii acesteia. Iar Eu, dacă voi fi înălțat de pe pământ, îi voi atrage pe toți oamenii la Mine. Ioan 12:31, 32.

The twenty-five hundred and twenty days in which Christ confirmed the covenant and gathered men unto Himself, represents the twenty-five hundred and twenty years that God scattered His rebellious people, due to the quarrel of His covenant. The “seven times” carried out against the northern kingdom of Israel, represented the scattering of twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC and ended in 1798. The year 538, divides the two periods and creates two successive periods of twelve-hundred and sixty years. The first period representing the trampling down of the sanctuary and host by paganism, and the second the trampling down accomplished by papalism.

Cele două mii cinci sute douăzeci de zile în care Hristos a întărit legământul și a adunat oamenii la Sine reprezintă cei două mii cinci sute douăzeci de ani în care Dumnezeu Și‑a împrăștiat poporul Său răzvrătit, din pricina certei legământului Său. „Cele șapte vremuri” aduse împotriva regatului de nord al lui Israel au reprezentat împrăștierea de două mii cinci sute douăzeci de ani, care a început în 723 î.Hr. și s‑a încheiat în 1798. Anul 538 desparte cele două perioade și creează două perioade succesive de o mie două sute șaizeci de ani. Prima perioadă reprezintă călcarea în picioare a sanctuarului și a oștirii de către păgânism, iar a doua, călcarea în picioare săvârșită de papalism.

The “seven times,” of twenty-five hundred and twenty years against the southern kingdom that began in 677 BC, and ended in 1844, ended on October 22, 1844. It is a symbol of the curse of the covenant, and concluded by the sounding of the jubilee trumpet which was to be blown upon the Day of Atonement. The antitypical Day of Atonement that began on October 22, 1844 represents a period of time. It is the period of the Investigative Judgment, and during that period of time the jubilee trumpet associated with the sacred cycle of seven was to be sounded.

Perioada celor „șapte vremi”, de două mii cinci sute douăzeci de ani, împotriva regatului de la miazăzi, care a început în 677 î.Hr. și s-a încheiat în 1844, s-a încheiat la 22 octombrie 1844. Ea este un simbol al blestemului legământului și este încheiată prin sunarea trâmbiței jubileului, care trebuia să sune în Ziua Ispășirii. Ziua Ispășirii antitipice, care a început la 22 octombrie 1844, reprezintă o perioadă de timp. Aceasta este perioada Judecății de Cercetare, iar în cursul acelei perioade trâmbița jubileului, asociată cu ciclul sacru șeptenar, trebuia să sune.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Dar în zilele când se va auzi glasul îngerului al șaptelea, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit El robilor Săi, prorocilor. Apocalipsa 10:7.

The sounding of the seventh Trumpet, which began on October 22, 1844, represents the Jubilee Trumpet of the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus twenty-five. The Millerites were ultimately correct on the dating of the twenty-three-hundred-year prophecy, and Adventism came to understand more of it just after the Great Disappointment, but Miller’s “jewel” of the period of twenty-three-hundred-years is today shining ten times brighter. Every prophetic characteristic of the seven periods represented within the period of twenty-three-hundred-years, has a direct prophetic connection with the twenty-five-hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

Sunarea celei de-a șaptea Trâmbițe, care a început la 22 octombrie 1844, reprezintă Trâmbița Jubiliară a septenarului sacru, după cum este prezentat în Leviticul douăzeci și cinci. Milleriții au avut, în cele din urmă, dreptate cu privire la datarea profeției de două mii trei sute de ani, iar Adventismul a ajuns să înțeleagă mai mult din ea imediat după Marea Dezamăgire, dar „giuvaerul” lui Miller al perioadei de două mii trei sute de ani strălucește astăzi de zece ori mai puternic. Fiecare caracteristică profetică a celor șapte perioade reprezentate în cadrul perioadei de două mii trei sute de ani are o legătură profetică directă cu cei două mii cinci sute douăzeci de ani („de șapte ori”) din capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase ale Leviticului.

The Millerites rejected the claim of apostate Protestantism and Catholicism that the “robbers of thy people,” who “exalted themselves,” and “fell” was a symbol of Antiochus Epiphanes, and they were correct. They knew and defended the truth that it is Rome that in God’s prophetic word is represented as the “robbers of thy people that established the vision”, not some unknown and historically insignificant Syrian king that established the vision.

Milleriții au respins pretenția protestantismului apostat și a catolicismului potrivit căreia „jefuitorii poporului tău”, care „s-au înălțat” și „au căzut”, ar fi un simbol al lui Antioh Epifanes, și au avut dreptate. Ei cunoșteau și apărau adevărul potrivit căruia tocmai Roma este cea care, în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu, este reprezentată drept „jefuitorii poporului tău care au statornicit vedenia”, nu vreun rege sirian necunoscut și lipsit de importanță istorică ce a statornicit vedenia.

Today the Adventist theologians teach that the “robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes. Today, the argument which in Millerite history represented that the former covenant people who were being passed by did not, and could not, understand the vision (which is established by the correct understanding of the “robbers of thy people”), is once again being repeated by the former covenant people who are once again being passed by.

Astăzi, teologii adventiști învață că „tâlharii poporului tău” îl reprezintă pe Antioh Epifanes. Astăzi, argumentul care, în istoria milerită, susținea că fostul popor al legământului, care era trecut cu vederea, nu înțelegea și nici nu putea să înțeleagă vedenia (care este întemeiată prin înțelegerea corectă a expresiei „tâlharii poporului tău”), este din nou repetat de către fostul popor al legământului, care este, din nou, trecut cu vederea.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Când nu este descoperire, poporul piere; dar cel ce păzește Legea este fericit. Proverbe 29:18.

The Millerites taught correctly that the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus twenty-six, was the longest and last time prophecy in the Bible, but Laodicean Adventism rejected that “jewel” in 1863, and today it can be seen, (by those who wish to see), that not only were the Millerites correct in identifying the “seven times” as the longest time prophecy in the Bible, but also that “the curse”, which is God’s indignation, was carried out against both the northern and southern kingdoms of Israel.

Milleriții au învățat în mod corect că cei două mii cinci sute douăzeci de ani („de șapte ori”) din Leviticul 26 reprezentau cea mai lungă și ultima profeție de timp din Biblie, dar Adventismul laodicean a respins acea „nestemată” în 1863, iar astăzi se poate vedea (de către cei care doresc să vadă) că nu numai că Milleriții au avut dreptate identificând „de șapte ori” drept cea mai lungă profeție de timp din Biblie, ci și că „blestemul”, care este indignarea lui Dumnezeu, a fost dus la îndeplinire împotriva ambelor regate, cel de nord și cel de sud, ale lui Israel.

Today the respective conclusions of those two indignations, which the book of Daniel addresses (as do other prophets), can be seen to be two bookends (first and last) of a period of forty-six years, when Christ erected the Millerite temple, as typified by the forty-six days Moses was on the mount receiving instructions for erecting the wilderness tabernacle; and by the forty-six years of Herod’s remodeling of the temple which the Pharisees referred to in their conversation with Christ about Him “resurrecting” by the cleansing of a temple that had been “destroyed” by traders and money-changers, and also by the resurrection of His human temple that was created with forty-six chromosomes. Today, the Millerite foundational truths are as correct as ever, but they are now ten times more profound.

Astăzi, încheierile respective ale acelor două mânii, pe care le abordează cartea lui Daniel (ca și alți profeți), pot fi văzute ca două borne de capăt (prima și ultima) ale unei perioade de patruzeci și șase de ani, când Hristos a ridicat templul milerit, așa cum a fost prefigurat de cele patruzeci și șase de zile în care Moise a stat pe munte primind instrucțiuni pentru ridicarea cortului întâlnirii din pustie; și de cei patruzeci și șase de ani ai refacerii templului de către Irod, la care s-au referit fariseii în convorbirea lor cu Hristos despre «învierea» prin curățirea unui templu care fusese «distrus» de negustori și schimbători de bani, și, de asemenea, de învierea templului Său omenesc, care a fost creat cu patruzeci și șase de cromozomi. Astăzi, adevărurile fundamentale milerite sunt la fel de corecte ca întotdeauna, dar acum sunt de zece ori mai profunde.

Today it can be seen (by those willing to see), that when Christ introduced Himself as Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets) in the thirteenth verse, of Daniel chapter eight, that He was presenting the connection between a vision that represented a period of twenty-three hundred years and another vision that represented twenty-five hundred and twenty years. When the relation of these two prophetic periods is recognized, it can be seen that they are directly connected with the twelve-hundred-and-sixty-years of papal rule, which in turn is connected with the twelve-hundred-and-ninety-years of Daniel twelve and also the thirteen-hundred-and-thirty-five-years of the same verse.

Astăzi se poate observa (de către cei dispuși să vadă) că, atunci când Hristos S-a prezentat ca Palmoni (Minunatul Numărător sau Numărătorul Tainelor) în versetul al treisprezecelea al capitolului opt din Daniel, El prezenta legătura dintre o vedenie care reprezenta o perioadă de două mii trei sute de ani și o altă vedenie care reprezenta două mii cinci sute douăzeci de ani. Când este recunoscută relația dintre aceste două perioade profetice, se poate vedea că ele sunt legate în mod direct de cei o mie două sute șaizeci de ani ai stăpânirii papale, care, la rândul ei, este legată de cei o mie două sute nouăzeci de ani din Daniel doisprezece și, de asemenea, de cei o mie trei sute treizeci și cinci de ani din același verset.

The are many more direct connections of prophetic periods that are associated with the two visions of verses thirteen and fourteen of Daniel eight, but they are only recognized by those who wish to see. But today, beyond the connections of all the time periods that are brought together by the two visions is the revelation of the name of Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets). The Millerites were correct on the two verses, but limited, and today Adventism is simply in complete and utter darkness.

Există mult mai multe conexiuni directe ale perioadelor profetice care sunt asociate cu cele două viziuni din versetele treisprezece și paisprezece ale lui Daniel, capitolul opt, dar ele sunt recunoscute doar de cei care doresc să vadă. Însă astăzi, dincolo de conexiunile tuturor perioadelor de timp care sunt aduse împreună de cele două viziuni, stă descoperirea numelui Palmoni (Minunatul Numărător, sau Numărătorul Tainelor). Mileriții au avut dreptate în privința celor două versete, dar în mod limitat, iar astăzi Adventismul se află pur și simplu în întuneric deplin și absolut.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Isaiah 29:9–12.

> Opriți-vă și minunați-vă; strigați și strigați: s-au îmbătat, dar nu de vin; se clatină, dar nu de băutură tare. Căci Domnul a turnat peste voi duhul somnului adânc și v-a închis ochii, pe profeți și pe cârmuitorii voștri; pe văzători i-a acoperit. Și vedenia tuturor a ajuns pentru voi ca și cuvintele unei cărți pecetluite, pe care o înmânează unuia știutor de carte, zicând: Citește aceasta, te rog; iar el zice: Nu pot, fiindcă este pecetluită. Apoi cartea se dă unuia care nu știe carte, zicând: Citește aceasta, te rog; și el zice: Nu știu carte. Isaia 29:9-12.

Sister White identifies that William Miller was given “great light” upon the book of Revelation, but his understanding of chapters twelve, thirteen, seventeen and eighteen of Revelation was, quite simply, not correct. Those incorrect understandings are not represented upon the two sacred charts, but what is represented from the book of Revelation, chapter nine, is the “jewel” that Islam is represented by the three Woes.

Sora White arată că lui William Miller i-a fost dată „o mare lumină” cu privire la cartea Apocalipsei, însă înțelegerea lui asupra capitolelor doisprezece, treisprezece, șaptesprezece și optsprezece ale Apocalipsei nu era, pur și simplu, corectă. Aceste înțelegeri greșite nu sunt reprezentate pe cele două planșe sacre, însă ceea ce este reprezentat din cartea Apocalipsei, capitolul nouă, este „nestemata”, anume că Islamul este reprezentat de cele trei Vaiuri.

> “Preachers and people have looked upon the book of Revelation as mysterious and of less importance than other portions of the Sacred Scriptures. But I saw that this book is indeed a revelation given for the especial benefit of those who should live in the last days, to guide them in ascertaining their true position and their duty. God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Early Writings, 231.

> „Predicatorii și oamenii au privit cartea Apocalipsei ca misterioasă și de mai mică însemnătate decât alte părți ale Sfintelor Scripturi. Dar am văzut că această carte este într-adevăr o revelație dată spre folosul deosebit al celor care aveau să trăiască în zilele de pe urmă, pentru a-i călăuzi în stabilirea adevăratei lor poziții și a datoriei lor. Dumnezeu a îndreptat mintea lui William Miller asupra profețiilor și i-a dat o mare lumină asupra cărții Apocalipsei.” Scrieri timpurii, 231.

The expression “great light” in the writings of Sister White is very informative. Miller understood the churches, seals and trumpets of Revelation, for holy angels “directed his mind” on these subjects. The “great light” given to Miller was represented on the two sacred tables, and the doctrinal truths that were the “great light” were identified in his dream as “jewels”. Adventism was given that “great light” and began covering it up with counterfeit jewels beginning in 1863. The principle of “light” is that “light” is what Christ uses to judge a person or a people.

Expresia „marea lumină” din scrierile sorei White este deosebit de lămuritoare. Miller a înțeles bisericile, pecețile și trâmbițele Apocalipsei, căci îngeri sfinți „i-au călăuzit mintea” asupra acestor subiecte. „Marea lumină” dată lui Miller a fost reprezentată pe cele două table sfinte, iar adevărurile doctrinare care constituiau „marea lumină” au fost identificate în visul său drept „bijuterii”. Adventismului i-a fost dată acea „mare lumină”, iar începând din 1863 a început să o acopere cu bijuterii contrafăcute. Principiul „luminii” este că „lumina” este ceea ce Hristos folosește pentru a judeca o persoană sau un popor.

Not only does “light” judge a people, but the “light” which they could have had if they had not resisted (as they did in 1856, as only one of many examples). The other attribute associated with “light,” is that the “light” that is rejected produces a corresponding degree of darkness. Adventism rejected and covered up the “great light” given by God to Miller that represents the foundations of Adventism.

Nu numai că "lumina" judecă un popor, ci și "lumina" pe care ar fi putut-o avea dacă nu s-ar fi împotrivit (așa cum au făcut în 1856, doar ca unul dintre numeroasele exemple). Celălalt atribut asociat cu "lumina" este că "lumina" respinsă produce o măsură corespunzătoare de întuneric. Adventismul a respins și a tăinuit "marea lumină" dată de Dumnezeu lui Miller, care reprezintă temeliile Adventismului.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had “great light:” ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Cel care vede dincolo de suprafață, care citește inimile tuturor oamenilor, spune despre aceia care au avut "mare lumină:" 'Nu sunt mâhniți și uimiți din pricina stării lor morale și spirituale.' Da, și-au ales propriile lor căi, iar sufletul lor își găsește plăcerea în urâciunile lor. De asemenea, Eu voi alege amăgirile lor și voi aduce peste ei temerile lor; fiindcă atunci când am chemat, nimeni n-a răspuns; când am vorbit, n-au auzit: ci au făcut rău înaintea ochilor Mei și au ales ceea ce nu Mi-a plăcut.' 'Dumnezeu le va trimite o puternică amăgire, ca să creadă o minciună,' pentru că n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți,' 'ci au găsit plăcere în nelegiuire.' Isaia 66:3, 4; 2 Tesaloniceni 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have “once known the truth,” mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> „Învățătorul ceresc a întrebat: ‘Ce amăgire mai puternică poate înșela mintea decât pretenția că zidești pe temelia cea dreaptă și că Dumnezeu îți primește faptele, când, în realitate, înfăptuiești multe lucruri după politica lumească și păcătuiești împotriva lui Iehova? O, este o mare înșelăciune, o amăgire fascinantă, care pune stăpânire pe minți atunci când oamenii care au „cândva cunoscut adevărul,” confundă forma evlaviei cu duhul și puterea ei; când socotesc că sunt bogați și s-au îmbogățit și că nu au trebuință de nimic, pe când, în realitate, au trebuință de toate.’” Mărturii, volumul 8, 249, 250.

Laodicea, which Adventism became in 1856, represents those who once were given “great light,” but are destined to receive the “strong delusion” of Second Thessalonians, while all the time believing the false foundation they have erected through the introduction of counterfeit coins and jewels is ordained of God, but actually it is a foundation that is built upon sand. Adventism is “a church that has had great light, great evidence”, but is a “church” that has discarded “the message the Lord” has “sent”, and has since received “the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories”.

Laodiceea, în care s-a transformat Adventismul în 1856, îi reprezintă pe aceia cărora cândva li s-a dat „mare lumină”, dar care sunt destinați să primească „puternica amăgire” din A doua Epistolă către Tesaloniceni, în timp ce, în tot acest răstimp, cred că temelia falsă pe care au ridicat-o prin introducerea de monede și bijuterii contrafăcute este rânduită de Dumnezeu, însă, în realitate, este o temelie zidită pe nisip. Adventismul este „o biserică care a avut mare lumină, mari dovezi”, dar este o „biserică” care a lepădat „solia pe care Domnul” a „trimis-o” și, de atunci, a primit „cele mai neîntemeiate afirmații și presupuneri false și teorii false”.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by “a church that has had great light,” great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> Slujitorii nesfințiți se ridică împotriva lui Dumnezeu. Îl laudă pe Hristos și pe dumnezeul acestei lumi din aceeași suflare. Deși, declarativ, Îl primesc pe Hristos, îl îmbrățișează pe Baraba și, prin faptele lor, spun: „Nu pe Omul acesta, ci pe Baraba.” Să ia aminte toți cei ce citesc aceste rânduri. Satana s-a fălit cu ceea ce poate face. El socotește să destrame unitatea pentru care Hristos S-a rugat să existe în Biserica Sa. El zice: „Voi ieși și voi fi un duh mincinos, ca să-i înșel pe câți pot, să critic, să condamn și să falsific.” Dacă fiul înșelăciunii și al mărturiei mincinoase este primit de către „o biserică ce a avut multă lumină”, care a avut mari dovezi, acea biserică va lepăda mesajul pe care Domnul l-a trimis și va primi cele mai neîntemeiate afirmații, presupuneri false și teorii false. Satana râde de nebunia lor, căci el știe ce este adevărul.

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> Mulți vor sta la amvoanele noastre cu făclia proorociei mincinoase în mâini, aprinsă din făclia infernală a Satanei. Dacă îndoielile și necredința sunt întreținute, slujitorii credincioși vor fi îndepărtați de la poporul care crede că știe atât de mult. 'Dacă ai fi cunoscut,' a zis Hristos, 'chiar tu, măcar în această zi a ta, lucrurile care țin de pacea ta! Dar acum ele sunt ascunse de ochii tăi.'

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> Totuși, temelia lui Dumnezeu stă neclintită. Domnul îi cunoaște pe ai Săi. Slujitorul sfințit nu trebuie să aibă vicleșug în gura lui. Trebuie să fie deschis ca lumina zilei, curat de orice întinăciune a răului. O slujire și o presă sfințite vor fi o putere în a face să strălucească lumina adevărului asupra acestei generații potrivnice. Lumină, fraților, mai multă lumină ne trebuie. Sunați din trâmbiță în Sion; dați de știre pe muntele cel sfânt. Adunați oastea Domnului, cu inimi sfințite, ca să audă ce va spune Domnul poporului Său; căci El are lumină sporită pentru toți cei ce vor asculta. Să fie înarmați și echipați și să se suie la luptă — în ajutorul Domnului împotriva celor puternici. Dumnezeu Însuși va lucra pentru Israel. Orice limbă mincinoasă va fi amuțită. Mâinile îngerilor vor răsturna uneltirile înșelătoare care se urzesc. Întăriturile lui Satana nu vor birui niciodată. Biruința va însoți solia îngerului al treilea. Așa cum Căpetenia oștirii Domnului a dărâmat zidurile Ierihonului, tot așa poporul păzitor al poruncilor Domnului va birui, iar toate elementele potrivnice vor fi înfrânte. Niciun suflet să nu se plângă de slujitorii lui Dumnezeu care au venit la ei cu o solie trimisă din cer. Nu le mai căutați cusururi, zicând: „Sunt prea categorici; vorbesc prea apăsat.” Pot vorbi apăsat; dar oare nu este nevoie? Dumnezeu va face urechile celor ce aud să țiuiască, dacă nu vor lua aminte la glasul Său sau la solia Sa. El îi va osândi pe cei ce se împotrivesc Cuvântului lui Dumnezeu.

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Satana a luat toate măsurile posibile pentru ca nimic să nu vină în mijlocul nostru, ca popor, care să ne mustre și să ne dojenească și să ne îndemne să lepădăm greșelile noastre. Dar există un popor care va purta chivotul lui Dumnezeu. Unii vor ieși din mijlocul nostru, și aceștia nu vor mai purta chivotul. Dar aceștia nu pot înălța ziduri ca să împiedice adevărul; căci el va merge înainte și în sus până la sfârșit. În trecut Dumnezeu a ridicat bărbați, și El are încă bărbați ai prilejului, în așteptare, pregătiți să împlinească porunca Sa—bărbați care vor trece prin restricții care nu sunt decât ca niște ziduri tencuite cu mortar netemperat. Când Dumnezeu pune Duhul Său peste oameni, ei vor lucra. Vor proclama cuvântul Domnului; își vor înălța glasul ca o trâmbiță. Adevărul nu va fi micșorat, nici nu-și va pierde puterea în mâinile lor. Ei vor arăta poporului nelegiuirile lui și casei lui Iacov păcatele ei.” Mărturii pentru slujitori, 409-411.

To identify the satanic symbol of “the daily” as a symbol of Christ is to praise “Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’” The truths represented in Miller’s dream as “jewels”, and also graphically illustrated upon the two sacred tables, are the “great light,” which Miller was given, and that Adventism has rejected.

A identifica simbolul satanic al „necurmatului” drept simbol al lui Hristos înseamnă a aduce laudă „lui Hristos și dumnezeului acestui veac din aceeași suflare. Deși declară că Îl primesc pe Hristos, îl îmbrățișează pe Baraba și, prin faptele lor, spun: «Nu pe Acesta, ci pe Baraba.»” Adevărurile reprezentate în visul lui Miller ca „nestemate” și, de asemenea, ilustrate grafic pe cele două table sacre, sunt „marea lumină”, care i-a fost dată lui Miller și pe care Adventismul a respins-o.

They profess to be praising Christ with a satanic symbol, and claim they are standing upon the foundation of God, when it is a counterfeit foundation that brings strong delusion to all who take their stand upon that faulty doctrinal structure. There is nothing new under the sun, and modern Israel is simply walking in the prophetic footsteps of ancient Israel.

Ei pretind că Îl slăvesc pe Hristos printr-un simbol satanic și susțin că stau pe temelia lui Dumnezeu, când, în realitate, este o temelie contrafăcută care aduce o amăgire puternică tuturor celor care își întemeiază poziția pe acea structură doctrinară defectuoasă. Nu este nimic nou sub soare, iar Israelul modern nu face decât să meargă pe urmele profetice ale vechiului Israel.

> “One matter burdens my soul: The great lack of the love of God, which has been lost through continued resistance of light and truth, and the influence of those who have been engaged in active labor, who, in the face of evidence piled upon evidence, have exerted an influence to counteract the work of the message God has sent. I point them to the Jewish nation and ask, Must we leave our brethren to pass over the same path of blind resistance, till the very end of probation? If ever a people needed true and faithful watchmen, who will not hold their peace, who will cry day and night, sounding the warnings God has given, it is Seventh-day Adventists. Those who have had great light, blessed opportunities, who, like Capernaum, have been exalted to heaven in point of privilege, shall they by non-improvement be left to darkness corresponding to the greatness of the light given?

> O chestiune apasă sufletul meu: marea lipsă a iubirii lui Dumnezeu, iubire care s-a pierdut prin împotrivirea neîntreruptă față de lumină și adevăr și prin influența celor care au fost angajați în lucrare activă și care, în fața dovezilor grămădite peste dovezi, au exercitat o influență menită să contracareze lucrarea soliei pe care Dumnezeu a trimis-o. Le indic națiunea iudaică și întreb: Trebuie oare să-i lăsăm pe frații noștri să străbată același drum al împotrivirii oarbe, până la însuși sfârșitul timpului de probă? Dacă vreodată un popor a avut nevoie de străjeri adevărați și credincioși, care să nu tacă, care să strige zi și noapte, sunând avertizările pe care le-a dat Dumnezeu, acesta este poporul Adventiștilor de Ziua a Șaptea. Cei care au avut mare lumină, ocazii binecuvântate, care, asemenea Capernaumului, au fost înălțați până la cer în ce privește privilegiul, vor fi ei, prin nevalorificarea lor, lăsați într-un întuneric corespunzător măreției luminii date?

> “I wish to plead with our brethren who shall assemble at the General Conference to heed the message given to the Laodiceans. What a condition of blindness is theirs! This subject has been brought to your notice again and again, but your dissatisfaction with your spiritual condition has not been deep and painful enough to work reform. ‘Thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ The guilt of self-deception is upon our churches. The religious life of many is a lie.” Manuscript Releases, volume 16, 106, 107.

> Doresc să fac un apel către frații noștri care se vor aduna la Conferința Generală să ia aminte la solia dată laodicienilor. În ce stare de orbire se află ei! Acest subiect v-a fost adus în atenție din nou și din nou, dar nemulțumirea voastră față de starea voastră spirituală nu a fost destul de adâncă și de dureroasă ca să lucreze o reformă. «Tu zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol». Vina autoînșelării apasă asupra bisericilor noastre. Viața religioasă a multora este o minciună. Manuscript Releases, volumul 16, 106, 107.

“Capernaum” was the city which Jesus chose as his own city.

„Capernaum” a fost cetatea pe care Iisus Și-a ales-o drept propria Sa cetate.

> “At Capernaum Jesus dwelt in the intervals of His journeys to and fro, and it came to be known as ‘His own city.’ It was on the shores of the Sea of Galilee, and near the borders of the beautiful plain of Gennesaret, if not actually upon it.” The Desire of Ages, 252.

> În Capernaum, Isus locuia în intervalele dintre călătoriile Sale de ducere și întoarcere, iar Capernaum a ajuns să fie cunoscut drept „cetatea Sa”. Se afla pe țărmurile Mării Galileii și aproape de hotarele frumoasei câmpii a Ghenezaretului, dacă nu chiar pe ea. Dorința veacurilor, 252.

Christ chose Capernaum as he had chosen Jerusalem of old.

Hristos a ales Cafarnaumul, precum alesese odinioară Ierusalimul.

> And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there. 1 Kings 11:36.

> Iar fiului său îi voi da o seminție, pentru ca robul Meu David să aibă întotdeauna o candelă înaintea Mea la Ierusalim, cetatea pe care Mi-am ales-o, ca să-Mi pun Numele acolo. 1 Împăraților 11:36.

Christ chose Adventism as his city in 1844, and by 1863, Adventism had rebuilt the city of “Jericho”, a symbol of Laodicean comfort and affluency. As with ancient Israel, so too, with modern Israel. Adventism believes they are the citizens of God’s special city, but they have rejected the “great light” that provides the evidence of citizenship. Like unto Shilo, in the time of Eli, Hophni and Phineas, Adventism will be judged according to the “great light” they were given opportunity to receive.

Hristos a ales Adventismul drept cetatea Sa în 1844, iar până în 1863 Adventismul reconstruise cetatea „Ierihon”, un simbol al confortului și belșugului laodicean. Așa cum a fost cu Vechiul Israel, tot așa și cu Israelul modern. Adventismul crede despre sine că este constituit din cetățenii cetății deosebite a lui Dumnezeu, dar a respins „marea lumină” care oferă dovada cetățeniei. Asemenea lui Șilo, în vremea lui Eli, Hofni și Fineas, Adventismul va fi judecat după „marea lumină” pe care i s-a dat ocazia să o primească.

> “Among the professed children of God, how little patience has been manifested, how many bitter words have been spoken, how much denunciation has been uttered against those not of our faith. Many have looked upon those belonging to other churches as great sinners, when the Lord does not thus regard them. Those who look thus upon the members of other churches, have need to humble themselves under the mighty hand of God. Those whom they condemn may have had but little light, few opportunities and privileges. If they had had the light that many of the members of our churches have had, they might have advanced at a far greater rate, and have better represented their faith to the world. Of those who boast of their light, and yet fail to walk in it, Christ says, ‘But I say unto you, It shall be more tolerable for Tyre and Sidon at the day of judgment, than for you. And thou, Capernaum [Seventh-day Adventists, who have had great light], which art exalted unto heaven [in point of privilege], shalt be brought down to hell: for if the mighty works, which have been done in thee, had been done in Sodom, it would have remained until this day. But I say unto you, That it shall be more tolerable for the land of Sodom in the day of judgment, than for thee.’ At that time Jesus answered and said, ‘I thank thee, O Father, Lord of heaven and earth, because thou hast hid these things from the wise and prudent [in their own estimation], and hast revealed them unto babes.’

> Între cei ce se declară copii ai lui Dumnezeu, cât de puțină răbdare s-a manifestat, câte cuvinte amare s-au rostit, câtă osândire s-a rostit împotriva celor care nu sunt de credința noastră. Mulți i-au privit pe cei ce aparțin altor biserici ca pe niște mari păcătoși, când Domnul nu îi privește astfel. Cei care îi privesc astfel pe membrii altor biserici au nevoie să se smerească sub mâna cea puternică a lui Dumnezeu. Cei pe care îi condamnă poate că au avut doar puțină lumină, puține ocazii și privilegii. Dacă ar fi avut lumina pe care au avut-o mulți dintre membrii bisericilor noastre, ar fi putut înainta mult mai mult și ar fi reprezentat credința lor înaintea lumii mult mai bine. Despre cei care se fălesc cu lumina lor și totuși nu umblă în ea, Hristos spune, 'Dar Eu vă spun: va fi mai ușor pentru Tir și Sidon în ziua judecății decât pentru voi. Și tu, Capernaum [Adventiștii de Ziua a Șaptea, care au avut mare lumină], care ești înălțată până la cer [în ce privește privilegiul], vei fi coborâtă până la iad; căci dacă lucrările puternice care s-au făcut în tine s-ar fi făcut în Sodoma, ea ar fi rămas până în ziua de azi. Dar Eu vă spun că va fi mai ușor pentru țara Sodomei în ziua judecății decât pentru tine.' În vremea aceea Isus a răspuns și a zis, 'Îți mulțumesc, Tată, Doamne al cerului și al pământului, pentru că ai ascuns aceste lucruri de cei înțelepți și pricepuți [în propria lor socotință] și le-ai descoperit pruncilor.'

> “‘And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim.’

> Și acum, fiindcă ați făcut toate aceste lucruri, zice Domnul, și v-am vorbit, sculându-Mă dis-de-dimineață și vorbind, dar n-ați ascultat; și v-am chemat, dar n-ați răspuns; de aceea voi face casei acesteia, care este chemată cu Numele Meu, în care vă încredeți, și locului pe care vi l-am dat vouă și părinților voștri, cum am făcut la Șilo. Și vă voi lepăda dinaintea feței Mele, cum i-am lepădat pe toți frații voștri, toată sămânța lui Efraim.

> “The Lord has established among us institutions of great importance, and they are to be managed, not as worldly institutions are managed, but after God’s order. They are to be managed with an eye single to his glory, that by all means perishing souls may be saved. To the people of God the testimonies of the Spirit have come, and yet many have not taken heed to reproofs, warnings, and counsels.

> Domnul a întemeiat în mijlocul nostru instituții de mare însemnătate, iar ele trebuie administrate nu așa cum sunt administrate instituțiile lumești, ci după rânduiala lui Dumnezeu. Ele trebuie administrate cu privirea neîmpărțită îndreptată numai spre slava Sa, pentru ca prin toate mijloacele sufletele pe cale de pierzare să fie mântuite. Poporului lui Dumnezeu i-au venit mărturiile Duhului, și totuși mulți nu au luat aminte la mustrări, avertizări și sfaturi.

> “‘Here now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: fear ye not me saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual degree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? but this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. . . . They judge not the cause, the cause of the fatherless, yet they prosper; and the right of the needy do they not judge. Shall I not visit for these things? saith the Lord; shall not my soul be revenged on such a nation as this?’

> '"Ascultați acum aceasta, O, popor nebun și fără pricepere; care aveți ochi și nu vedeți; care aveți urechi și nu auziți: Nu vă temeți de Mine? zice Domnul: nu veți tremura înaintea Feței Mele, Eu, care am așezat nisipul ca hotar al mării printr-o hotărâre veșnică, așa încât ea să nu-l poată trece: și, deși valurile ei se zbuciumă, totuși nu pot birui; deși vuiesc, totuși nu pot trece peste el? Dar poporul acesta are o inimă potrivnică și răzvrătită; s-au răzvrătit și s-au îndepărtat. Și nu zic în inima lor: Să ne temem acum de Domnul Dumnezeul nostru, Cel ce dă ploaie, și timpurie, și târzie, la vremea ei: El ne păstrează săptămânile rânduite ale secerișului. Nelegiuirile voastre au abătut de la voi aceste lucruri, iar păcatele voastre v-au lipsit de bine. . . . Ei nu judecă pricina, pricina orfanului, totuși propășesc; iar dreptul celui nevoiaș nu-l judecă. Să nu cercetez Eu pentru aceste lucruri? zice Domnul; nu se va răzbuna sufletul Meu pe un neam ca acesta?"'

> “Shall the Lord be compelled to say, ‘Pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee’? ‘Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain. . . . Wilt thou not from this time cry unto me, My father, thou art the guide of my youth?’” Review and Herald, August 1, 1893.

> „Va fi oare Domnul silit să spună: «Nu te ruga pentru poporul acesta, nici nu înălța strigăt, nici rugăciune pentru ei, nici nu mijloci la Mine: căci nu te voi asculta»? «De aceea, ploile au fost oprite și nu a fost ploaie târzie. . . . Nu vei striga tu, de acum înainte, către Mine: Tatăl meu, Tu ești călăuza tinereții mele?»” Review and Herald, 1 august 1893.

We will continue our consideration of the “great light” that was given to William Miller on the book of Revelation in the next article.

Vom continua în articolul următor analiza noastră a «marii lumini» care i-a fost dată lui William Miller cu privire la Cartea Apocalipsei.

> “When Christ came into the world to exemplify true religion, and to exalt the principles that should govern the hearts and actions of men, falsehood had taken so deep a hold upon those who had had so great light, that they no longer comprehended the light, and had no inclination to yield up tradition for truth. They rejected the heavenly Teacher, they crucified the Lord of glory, that they might retain their own customs and inventions. The very same spirit is manifested in the world today. Men are averse to investigating truth, lest their traditions should be disturbed, and a new order of things should be brought in. There is with humanity a constant liability to err, and men are naturally inclined to highly exalt human ideas and knowledge, while the divine and eternal is not discerned or appreciated.” Counsels on Sabbath School Work, 47.

> „Când Hristos a venit în lume pentru a exemplifica adevărata religie și pentru a înălța principiile care ar trebui să guverneze inimile și acțiunile oamenilor, neadevărul pusese atât de adânc stăpânire asupra acelora care avuseseră o lumină atât de mare, încât ei nu mai înțelegeau lumina și nu aveau nicio înclinație să lepede tradiția pentru adevăr. Ei L-au respins pe Învățătorul ceresc, L-au răstignit pe Domnul slavei, ca să-și poată păstra propriile lor obiceiuri și născociri. Același duh se manifestă în lume astăzi. Oamenii se feresc să cerceteze adevărul, de teamă ca nu cumva tradițiile lor să fie tulburate și să se introducă o nouă rânduială a lucrurilor. În omenire există o necontenită predispoziție de a greși, iar oamenii sunt în mod firesc înclinați să înalțe peste măsură ideile și cunoașterea omenească, în timp ce ceea ce este divin și veșnic nu este discernut sau prețuit.” Counsels on Sabbath School Work, 47.

Back to Articles