Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eleven

Cartea lui Daniel - Numărul o sută unsprezece

Unveiling the Prophetic Significance of Abubakar in the First Woe of Revelation

Dezvăluirea semnificației profetice a lui Abubakar în primul vai din Apocalipsa

Author

Jeff Pippenger

Published

March 2, 2024

Formats

PDF
Word

In the prophetic history of the first Woe, the leader who followed Mohammed was Abu Bakr Abdullah ibn Abi Quhafa, father-in-law of Mohammed. We will refer to him as Abubakar. Both he and Mohammed are referenced in the first four verses. Abubakar was the first Islamic ruler after Mohammed, and history records a command that he gave to his soldiers, that is represented in verse four of Revelation chapter nine. The command represents the sealing process that began at the arrival of the third woe, which was also the Seventh Trumpet, which was also the arrival of the third angel.

În istoria profetică a primului Vai, conducătorul care i-a succedat lui Mohammed a fost Abu Bakr Abdullah ibn Abi Quhafa, socrul lui Mohammed. Îl vom numi Abubakar. Atât el, cât și Mohammed sunt menționați în primele patru versete. Abubakar a fost primul conducător islamic după Mohammed, iar istoria consemnează o poruncă pe care le-a dat-o soldaților săi, care este reprezentată în versetul patru din capitolul nouă al Apocalipsei. Acea poruncă reprezintă procesul de pecetluire care a început odată cu sosirea celui de-al treilea Vai, care a fost, de asemenea, A Șaptea Trâmbiță, care a fost, la rândul ei, sosirea celui de-al treilea înger.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:1–4.

> Și îngerul al cincilea a sunat din trâmbiță, și am văzut o stea căzând din cer pe pământ; și i s-a dat cheia puțului Adâncului. Și a deschis puțul Adâncului; și s-a ridicat din puț un fum, ca fumul unui mare cuptor; și soarele și văzduhul s-au întunecat din pricina fumului puțului. Și din fum au ieșit pe pământ lăcuste; și li s-a dat putere, ca puterea scorpionilor pământului. Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreo verdeață, nici vreun copac, ci numai pe oamenii care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:1-4.

The “star” that fell from heaven was Mohammed, who began his ministry in the year 606. Mohammed was given a “key” that was to “open” the “bottomless pit” allowing “smoke” to darken the “sun and the air,” and brought forth “locusts” who were given “power” as the power of “scorpions.” The key was a military battle that produced weakness in the Roman’s military strength, thus allowing the rise of the warfare of Islam. The bottomless pit is a symbol of Arabia, the birthplace of Islam, and the smoke represented the false religion of Islam that was to spread across the earth and take possession of the same geography that would be swarmed by the swarms of locusts that sweep across northern Africa, southern Europe and Arabia. The locusts are a symbol of Islam, and power prophetically represents military power. Their power was to be as scorpions, which strike unexpectedly. Uriah Smith states:

„Steaua” care a căzut din cer a fost Mahomed, care și-a început lucrarea în anul 606. Lui Mahomed i s-a dat o „cheie” cu care să „deschidă” „adâncul fără fund”, permițând „fumului” să întunece „soarele și văzduhul” și aducând la iveală „lăcuste” cărora li s-a dat „putere” precum puterea „scorpionilor”. Cheia a fost o bătălie militară care a produs slăbiciune în puterea militară a romanilor, permițând astfel ridicarea războiului islamic. Adâncul fără fund este un simbol al Arabiei, leagănul Islamului, iar fumul reprezenta falsa religie a Islamului, care avea să se răspândească pe pământ și să ia în stăpânire aceleași regiuni pe care le năpădesc roiurile de lăcuste ce mătură Africa de Nord, Europa de Sud și Arabia. Lăcustele sunt un simbol al Islamului, iar puterea reprezintă în mod profetic puterea militară. Puterea lor urma să fie ca a scorpionilor, care lovesc pe neașteptate. Uriah Smith afirmă:

> “A star fell from heaven unto the earth; and to him was given the key of the bottomless pit.

> O stea a căzut din cer pe pământ; și i s-a dat cheia puțului Adâncului.

> “While the Persian monarch contemplated the wonders of his art and power, he received an epistle from an obscure citizen of Mecca, inviting him to acknowledge Mohammed as the apostle of God. He rejected the invitation, and tore the epistle. ‘It is thus,’ exclaimed the Arabian prophet, ‘that God will tear the kingdom, and reject the supplication of Chosroes.’ Placed on the verge of these two empires of the East, Mohammed observed with secret joy the progress of mutual destruction; and in the midst of the Persian triumphs he ventured to foretell, that, before many years should elapse, victory would again return to the banners of the Romans. ‘At the time when this prediction is said to have been delivered, no prophecy could be more distant from its accomplishment since the first twelve years of Heraclius announced the approaching dissolution of the empire.’. ..

> În vreme ce monarhul persan contempla minunile artei și puterii sale, a primit o epistolă de la un cetățean obscur al Meccăi, care îl invita să-l recunoască pe Mohammed drept apostolul lui Dumnezeu. El a respins invitația și a sfâșiat epistola. „Astfel,” a exclamat profetul arab, „Dumnezeu va sfâșia împărăția și va respinge ruga lui Chosroes.” Așezat la hotarul acestor două imperii ale Răsăritului, Mohammed privea cu bucurie tainică progresul distrugerii reciproce; iar în toiul triumfurilor persane a îndrăznit să prorocească faptul că, înainte de a se scurge mulți ani, biruința avea să se întoarcă iarăși sub steagurile romanilor. „În vremea când se spune că această prezicere ar fi fost rostită, nicio profeție nu putea fi mai departe de împlinirea ei, din moment ce primii doisprezece ani ai lui Heraclius anunțau apropiata dizolvare a imperiului.” ..

> “Chosroes subjugated the Roman possession [in] Asia and Africa. And ‘the Roman empire,’ at that period, ‘was reduced to the walls of Constantinople, with the remnant of Greece, Italy, and Africa, and some maritime cities, from Tyre to Trebizond, of the Asiatic coast. The experience of six years at length persuaded the Persian monarch to renounce the conquest of Constantinople, and to specify the annual tribute of the ransom of the Roman empire,—a thousand talents of gold, a thousand talents of silver, a thousand silk robes, a thousand horses, and a thousand virgins. Heraclius subscribed to these ignominious terms. But the time and space which he obtained to collect those treasures from the poverty of the East were industriously employed in the preparation of a bold and desperate attack.’

> "Chosroes a supus stăpânirea romană [din] Asia și Africa. Iar 'imperiul roman', în acea perioadă, 'a fost restrâns la zidurile Constantinopolului, împreună cu rămășița Greciei, Italiei și Africii, și câteva orașe maritime, de la Tir la Trapezunt, de pe coasta asiatică. Experiența a șase ani, în cele din urmă, l-a convins pe monarhul persan să renunțe la cucerirea Constantinopolului și să precizeze tributul anual al răscumpărării imperiului roman — o mie de talanți de aur, o mie de talanți de argint, o mie de veșminte de mătase, o mie de cai și o mie de fecioare. Heraclius a subscris acestor condiții infamante. Dar timpul și răgazul pe care le-a obținut pentru a strânge acele comori din sărăcia Răsăritului au fost întrebuințate cu sârguință în pregătirea unui atac îndrăzneț și disperat.'"

> “The king of Persia despised the obscure Saracen, and derided the message of the pretended prophet of Mecca. Even the overthrow of the Roman empire would not have opened a door for Mohammedanism, or for the progress of the Saracenic armed propagators of an imposture, though the monarch of the Persians and chagan of the Avars (the successor of Attila) had divided between them the remains of the kingdoms of the Caesars. Chosroes himself fell. The Persian and Roman monarchies exhausted each other’s strength. And before a sword was put into the hands of the false prophet, it was smitten from the hands of those who would have checked his career and crushed his power.

> Regele Persiei l-a disprețuit pe saracinul obscur și a batjocorit mesajul așa-zisului profet din Mecca. Nici măcar răsturnarea Imperiului Roman nu ar fi deschis o poartă pentru mahometanism, nici pentru progresul propagatorilor sarazini înarmați ai unei imposturi, deși monarhul perșilor și caganul avarilor (succesorul lui Attila) își împărțiseră între ei rămășițele împărățiilor Cezarilor. Chosroes însuși a căzut. Monarhiile persană și romană și-au epuizat reciproc puterile. Și, înainte ca o sabie să fie pusă în mâinile falsului profet, ea a fost smulsă din mâinile celor care i-ar fi stăvilit înaintarea și i-ar fi zdrobit puterea.

> “‘Since the days of Scipio and Hannibal, no bolder enterprise has been attempted than that which Heraclius achieved for the deliverance of the empire. He explored his perilous way through the Black Sea and the mountains of Armenia, penetrated into the heart of Persia, and recalled the armies of the great king to the defense of their bleeding country.’

> Din zilele lui Scipio și Hannibal nu s-a încercat o întreprindere mai îndrăzneață decât aceea pe care Heraclius a înfăptuit-o pentru salvarea imperiului. El a străbătut, pe o cale primejdioasă, Marea Neagră și munții Armeniei, a pătruns în inima Persiei și a rechemat oștirile marelui rege la apărarea patriei lor sângerânde.

> “In the battle of Nineveh, which was fiercely fought from daybreak to the eleventh hour, twenty-eight standards, besides those which might be broken or torn, were taken from the Persians; the greatest part of their army was cut in pieces, and the victors, concealing their own loss, passed the night on the field. The cities and palaces of Assyria were opened for the first time to the Romans.’

> În bătălia de la Ninive, care s-a purtat cu înverșunare de la ivirea zorilor până la ceasul al unsprezecelea, au fost luate de la perși douăzeci și opt de stindarde, în afară de cele care puteau fi frânte ori sfâșiate; cea mai mare parte a oștirii lor a fost tăiată în bucăți, iar învingătorii, ascunzându-și propriile pierderi, au petrecut noaptea pe câmpul de luptă. Orașele și palatele Asiriei au fost deschise pentru întâia oară romanilor.

> “The Roman emperor was not strengthened by the conquests which he achieved; and a way was prepared at the same time, and by the same means, for the multitudes of Saracens from Arabia, like locusts from the same region, who, propagating in their course the dark and delusive Mohammedan creed, speedily overspread both the Persian and the Roman empire.

> Împăratul roman nu a fost întărit de cuceririle pe care le-a dobândit; și, în același timp, prin aceleași mijloace, s-a pregătit o cale pentru mulțimile de saraceni din Arabia, aidoma lăcustelor din același ținut, care, răspândind în drumul lor întunecata și amăgitoarea credință mahometană, au năpădit curând deopotrivă Imperiul Persan și pe cel Roman.

> “More complete illustration of this fact could not be desired than is supplied in the concluding words of the chapter from Gibbon, from which the preceding extracts are taken. ‘Although a victorious army had been formed under the standard of Heraclius, the unnatural effort seems to have exhausted rather than exercised their strength. While the emperor triumphed at Constantinople or Jerusalem, an obscure town on the confines of Syria was pillaged by the Saracens, and they cut in pieces some troops who advanced to its relief,—an ordinary and trifling occurrence, had it not been the prelude of a mighty revolution. These robbers were the apostles of Mohammed; their frantic valor had emerged from the desert; and in the last eight years of his reign, Heraclius lost to the Arabs the same provinces which he had rescued from the Persians.

> „Nu s-ar putea dori o ilustrare mai deplină a acestui fapt decât cea oferită de cuvintele de încheiere ale capitolului lui Gibbon, din care au fost preluate extrasele precedente. ‘Deși sub stindardul lui Heraclius se formase o armată victorioasă, acest efort nefiresc pare să le fi epuizat, mai degrabă decât să le fi întărit, puterile. În timp ce împăratul triumfa la Constantinopol sau la Ierusalim, un oraș obscur de la hotarele Siriei a fost prădat de sarazini, iar ei au măcelărit câteva trupe care înaintaseră în ajutorul său — o întâmplare obișnuită și neînsemnată, dacă n-ar fi fost preludiul unei mari revoluții. Acești tâlhari erau apostolii lui Mahomed; vitejia lor frenetică ieșise din pustiu; iar în ultimii opt ani ai domniei sale, Heraclius a pierdut în fața arabilor aceleași provincii pe care le recucerise de la perși.”

> “‘The spirit of fraud and enthusiasm, whose abode is not in the heavens,’ was let loose on earth. The bottomless pit needed but a key to open it, and that key was the fall of Chosroes. He had contemptuously torn the letter of an obscure citizen of Mecca. But when from his ‘blaze of glory’ he sunk into the ‘tower of darkness’ which no eye could penetrate, the name of Chosroes was suddenly to pass into oblivion before that of Mohammed; and the crescent seemed but to wait its rising till the falling of the star. Chosroes, after his entire discomfiture and loss of empire, was murdered in the year 628; and the year 629 is marked by ‘the conquest of Arabia,’ and ‘the first war of the Mohammedans against the Roman empire.’ ‘And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth; and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit.’ He fell unto the earth. When the strength of the Roman empire was exhausted, and the great king of the East lay dead in his tower of darkness, the pillage of an obscure town on the borders of Syria was ‘the prelude of a mighty revolution.’ ‘’The robbers were the apostles of Mohammed, and their frantic valor emerged from the desert.’

> 'Duhul înșelăciunii și al entuziasmului, a cărui locuință nu este în ceruri,' a fost dezlănțuit pe pământ. Adâncul fără fund nu avea nevoie decât de o cheie ca să fie deschis, iar acea cheie a fost căderea lui Chosroes. El sfâșiase cu dispreț scrisoarea unui cetățean obscur din Mecca. Dar când, din 'strălucirea slavei' sale, s-a cufundat în 'turnul întunericului' în care niciun ochi nu putea pătrunde, numele lui Chosroes avea deodată să treacă în uitare înaintea celui al lui Mohammed; iar semiluna părea doar să-și aștepte răsăritul până la căderea stelei. Chosroes, după desăvârșita sa înfrângere și pierderea imperiului, a fost asasinat în anul 628; iar anul 629 este marcat de 'cucerirea Arabiei' și de 'primul război al mahomedanilor împotriva Imperiului Roman.' 'Și a trâmbițat al cincilea înger, și am văzut o stea căzând din cer pe pământ; și i s-a dat cheia adâncului fără fund. Și a deschis adâncul fără fund.' El a căzut pe pământ. Când tăria Imperiului Roman era epuizată, iar marele rege al Răsăritului zăcea mort în turnul său al întunericului, jefuirea unui oraș obscur de la hotarele Siriei a fost 'preludiul unei mari revoluții.' ''Tâlharii erau apostolii lui Mohammed, iar vitejia lor frenetică a ieșit din pustiu.'

> “The Bottomless Pit.—The meaning of this term may be learned from the Greek , which is defined ‘deep, bottomless, profound,’ and may refer to any waste, desolate, and uncultivated place. It is applied to the earth in its original state of chaos. Gen.1:2. In this instance it may appropriately refer to the unknown wastes of the Arabian desert, from the borders of which issued the hordes of Saracens like swarms of locusts. And the fall of Chosroes, the Persian king, may well be represented as the opening of the bottomless pit, inasmuch as it prepared the way for the followers of Mohammed to issue from their obscure country, and propagate their delusive doctrines with fire and sword, till they had spread their darkness over all the Eastern empire.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495–498.

> Adâncul fără fund. – Sensul acestui termen poate fi înțeles din grecescul , care este definit ca „adânc, fără fund, profund” și poate desemna orice loc pustiu, părăsit și necultivat. Termenul este aplicat pământului în starea sa originară de haos. Gen. 1:2. În acest caz el poate face în mod potrivit referire la pustietățile necunoscute ale deșertului arab, de la ale cărui margini au ieșit hoardele de sarazini ca roiuri de lăcuste. Iar căderea lui Chosroes, regele persan, poate bine fi reprezentată ca deschiderea adâncului fără fund, întrucât a pregătit calea pentru ca urmașii lui Mohammed să iasă din țara lor obscură și să-și propage doctrinele amăgitoare cu focul și sabia, până ce și-au răspândit întunericul peste întregul imperiu răsăritean. Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495-498.

The first woe, which is the fifth trumpet identifies the beginning of the warfare of Islam against Rome, and it identifies a battle between Rome and Persia where Rome prevailed, but in doing so expended its military strength to the extent that it could not prevent the rise of the Islamic power. The prophetic characteristics of the first woe and the second woe, identify the prophetic characteristics of the third woe, and it is important to recognize the first two woes as symbols of the history of the third woe, for that history represents the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began on September 11, 2001. After the prophetic history represented by Mohammed in the first three verses, verse four introduces Abubakar, the first leader after Mohammed.

Primul vai, care este a cincea trâmbiță, identifică începutul războiului Islamului împotriva Romei și identifică o bătălie între Roma și Persia, în care Roma a biruit, dar, făcând aceasta, și-a epuizat puterea militară până într-atât încât nu a putut împiedica ascensiunea puterii islamice. Caracteristicile profetice ale primului vai și ale celui de-al doilea vai identifică caracteristicile profetice ale celui de-al treilea vai, și este important să fie recunoscute primele două vai drept simboluri ale istoriei celui de-al treilea vai, căci acea istorie reprezintă perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii, care a început la 11 septembrie 2001. După istoria profetică reprezentată de Mohammed în primele trei versete, versetul patru îl introduce pe Abubakar, primul conducător după Mohammed.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreo verdeață, nici vreun copac; ci numai pe acei oameni care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:4.

The command of Abubakar instructed the Islamic warriors to make a distinction between two types of worshippers that existed in the Roman territories at that time. One class was the Catholics, who had some religious orders that shaved the back of their heads (the tonsure), and observed the worship of Sunday. The other class were seventh-day Sabbath keepers, and the Sabbath is the seal of God.

Ordinul lui Abubakar le cerea războinicilor islamici să facă deosebirea între două tipuri de închinători care existau în teritoriile romane la acea vreme. O categorie era cea a catolicilor, care aveau unele ordine religioase ce își radeau partea din spate a capului (tonsura) și respectau cultul duminical. Cealaltă categorie era formată din păzitori ai Sabatului zilei a șaptea, iar Sabatul este pecetea lui Dumnezeu.

> “After the death of Mohammed, he was succeeded in the command by Abubekr, A.D. 632, who, as soon as he had fairly established his authority and government, dispatched a circular letter to the Arabian tribes, from which the following is an extract:—

> După moartea lui Mahomed, la conducere i-a urmat Abubekr, în anul 632 d.Hr., care, de îndată ce își consolidase temeinic autoritatea și guvernarea, a expediat o scrisoare circulară triburilor arabe, din care se redă următorul extras:

> “‘When you fight the battles of the Lord, acquit yourselves like men, without turning your backs; but let not your victory be stained with the blood of women and children. Destroy no palm-trees, nor burn any fields of corn. Cut down no fruit-trees, nor do any mischief to cattle, only such as you kill to eat. When you make any covenant or article, stand to it, and be as good as your word. And as you go, you will find some religious persons who live retired in monasteries, and propose to themselves to serve God that way; let them alone, and neither kill them nor destroy their monasteries. And you will find another sort of people that belong to the synagogue of Satan, who have shaven crowns; be sure you cleave their skulls, and give them no quarter till they either turn Mohammedans or pay tribute.’

> 'Când luptați luptele Domnului, purtați-vă ca niște bărbați, fără să dați înapoi; dar să nu fie pătată biruința voastră cu sângele femeilor și copiilor. Să nu nimiciți palmieri, nici să nu ardeți câmpuri de grâne. Să nu tăiați pomi roditori, nici să nu pricinuiți vreo stricăciune vitelor, afară de cele pe care le junghiați spre hrană. Când încheiați vreun legământ sau vreo învoială, rămâneți statornici în el și arătați-vă oameni de cuvânt. Iar în drumul vostru, veți afla unii oameni evlavioși care trăiesc retrași în mănăstiri și și-au propus să-I slujească lui Dumnezeu în felul acesta; lăsați-i în pace și nici să nu-i ucideți, nici să nu le distrugeți mănăstirile. Și veți găsi un alt fel de oameni, care țin de sinagoga Satanei, care au creștetul ras; negreșit să le despicați craniile și să nu le dați cruțare până ce ori se fac mahometani, ori plătesc tribut.'

> “It is not said in prophecy or in history that the more humane injunctions were as scrupulously obeyed as the ferocious mandate; but it was so commanded them. And the preceding are the only instructions recorded by Gibbon, as given by Abubekr to the chiefs whose duty it was to issue the commands to all the Saracen hosts. The commands are alike discriminating with the prediction, as if the caliph himself had been acting in known as well as direct obedience to a higher mandate than that of mortal man; and in the very act of going forth to fight against the religion of Jesus, and to propagate Mohammedanism in its stead, he repeated the words which it was foretold in the Revelation of Jesus Christ that he would say.

> Nu se spune nici în profeție, nici în istorie că poruncile mai umane au fost respectate cu aceeași scrupulozitate ca porunca feroce; dar astfel li s-a poruncit. Iar cele precedente sunt singurele instrucțiuni consemnate de Gibbon ca fiind date de Abubekr căpeteniilor a căror datorie era să dea poruncile tuturor oștirilor saracene. Poruncile sunt la fel de precise ca prevestirea, ca și cum însuși califul ar fi acționat într-o ascultare atât conștientă, cât și directă față de un mandat mai înalt decât cel al omului muritor; și chiar în actul de a porni să lupte împotriva religiei lui Isus și să răspândească mahomedanismul în locul ei, el a repetat cuvintele despre care se prevestise în Apocalipsa lui Isus Hristos că le va rosti.

> “The Seal of God in Their Foreheads.—In remarks upon chapter 7:1–3, we have shown that the seal of God is the Sabbath of the fourth commandment; and history is not silent upon the fact that there have been observers of the true Sabbath all through the present dispensation. But the question has here arisen with many, who were those men who at this time had the seal of God in their foreheads, and who thereby became exempt from Mohammedan oppression? Let the reader bear in mind the fact, already alluded to, that there have been those all through this dispensation who have had the seal of God in their foreheads, or have been intelligent observers of the true Sabbath; and let them consider further that what the prophecy asserts is that the attacks of this desolating Turkish power are not directed against them, but against another class. The subject is thus freed from all difficulty; for this is all that the prophecy really asserts. Only one class of persons is directly brought to view in the text; namely, those who have not the seal of God in their foreheads; and the preservation of those who have the seal of God is brought in only by implication. Accordingly, we do not learn from history that any of these were involved in any of the calamities inflicted by the Saracens upon the objects of their hate. They were commissioned against another class of men. And the destruction to come upon this class of men is not put in contrast with the preservation of other men, but only with that of the fruits and verdure of the earth; thus, Hurt not the grass, trees, nor any green thing, but only a certain class of men. And in fulfilment, we have the strange spectacle of an army of invaders sparing those things which such armies usually destroy, namely, the face and productions of nature; and, in pursuance of their permission to hurt those men who had not the seal of God in their foreheads, cleaving the skulls of a class of religionists with shaven crowns, who belonged to the synagogue of Satan.

> Pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor.-În observațiile asupra capitolului 7:1-3, am arătat că pecetea lui Dumnezeu este Sabatul poruncii a patra; iar istoria nu tace cu privire la faptul că au existat păzitori ai adevăratului Sabat de-a lungul întregii prezentei dispensații. Dar aici a apărut pentru mulți întrebarea: cine erau acei oameni care, în acest timp, aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor și care, prin aceasta, au devenit scutiți de asuprirea mahomedană? Să aibă cititorul în vedere faptul, deja amintit, că au existat, pe tot parcursul acestei dispensații, unii care au avut pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor, adică au fost păzitori conștienți ai adevăratului Sabat; și să ia în considerare, în plus, că ceea ce afirmă profeția este că atacurile acestei puteri turcești pustiitoare nu sunt îndreptate împotriva lor, ci împotriva altei clase. Astfel, subiectul este lipsit de orice dificultate; căci aceasta este tot ceea ce afirmă, în realitate, profeția. Numai o singură clasă de persoane este adusă în mod direct în vedere în text; și anume, aceia care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor; iar ocrotirea celor care au pecetea lui Dumnezeu este introdusă doar prin implicație. În consecință, nu aflăm din istorie că vreunul dintre aceștia ar fi fost implicat în vreuna dintre calamitățile pricinuite de sarazini asupra obiectelor urii lor. Ei au fost împuterniciți împotriva altei clase de oameni. Iar nimicirea ce avea să vină asupra acestei clase de oameni nu este pusă în contrast cu ocrotirea altor oameni, ci numai cu cea a roadelor și verdeții pământului; astfel: Nu vătămați iarba, pomii, nici vreo verdeață, ci numai o anumită clasă de oameni. Iar în împlinire, avem ciudatul spectacol al unei armate de invadatori cruțând acele lucruri pe care asemenea armate le distrug de obicei, și anume fața și producțiile naturii; și, în virtutea permisiunii de a vătăma pe acei oameni care nu aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor, despicând craniile unei clase de religioși cu creștetul ras în coroană, care aparțineau sinagogii Satanei.

> “These were doubtless a class of monks, or some other division of the Roman Catholic Church. Against these the arms of the Mohammedans were directed. And it seems to us that there is a peculiar fitness, if not design, in describing them as those who had not the seal of God in their foreheads; inasmuch as that is the very church which has robbed the law of God of its seal, by tearing away the true Sabbath, and erecting a counterfeit in its place. And we do not understand, either from the prophecy or from history, that those persons whom Abubekr charged his followers not to molest were in possession of the seal of God, or necessarily constituted the people of God. Who they were, and for what reason they were spared, the meager testimony of Gibbon does not inform us, and we have no other means of knowing; but we have every reason to believe that none of these who had the seal of God were molested, while another class, who emphatically had it not, were put to the sword; and thus the specifications of the prophecy are amply met.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 500–502.

> Aceștia erau fără îndoială o clasă de călugări sau vreo altă diviziune a Bisericii Romano-Catolice. Împotriva acestora erau îndreptate armele mahomedanilor. Și ni se pare că există o potrivire deosebită, dacă nu chiar o intenție, în a-i descrie ca pe aceia care nu aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor; întrucât aceea este chiar Biserica care a jefuit legea lui Dumnezeu de pecetea ei, smulgând adevăratul Sabat și instituind în locul lui o contrafacere. Și nu înțelegem, nici din profeție, nici din istorie, că acele persoane cărora Abubekr le-a poruncit urmașilor săi să nu le facă niciun rău se aflau în posesia peceții lui Dumnezeu sau că alcătuiau în mod necesar poporul lui Dumnezeu. Cine erau ei și din ce pricină au fost cruțați, mărturia săracă a lui Gibbon nu ne informează, iar noi nu avem alte mijloace de a ști; dar avem toate motivele să credem că niciunul dintre aceia care aveau pecetea lui Dumnezeu nu a fost vătămat, în timp ce o altă clasă, care în mod categoric nu o avea, a fost trecută prin sabie; și astfel cerințele profeției sunt pe deplin împlinite. Uriah Smith, Daniel și Apocalipsa, 500-502.

Abubakar consolidated Mohammed’s followers into a Caliphate after Mohammed’s death, so even though they are two different historical figures, taken together they represent the beginning of the testimony of Islam of the first woe, and the historical figure who marks the history of the first woe is Mohammed.

Abubakar a consolidat adepții lui Mohammed într-un califat după moartea lui Mohammed; astfel, deși sunt două figuri istorice diferite, luați împreună ei reprezintă începutul mărturiei Islamului referitoare la primul vai, iar figura istorică ce marchează istoria primului vai este Mohammed.

In the beginning history of the second woe, Mohammed II conquered Constantinople in 1453. In 1449, four angels, representing Islam were loosed. The beginning and ending of the first woe, is marked by a Mohammed, the first and second respectively. Prophetically the beginning and ending of the history of the first woe, bears the signature of Alpha and Omega.

La începutul istoriei celui de-al doilea vai, Mahomed al II-lea a cucerit Constantinopolul în 1453. În 1449, patru îngeri, reprezentând Islamul, au fost dezlegați. Începutul și sfârșitul primului vai sunt marcate de un Mahomed, întâiul și, respectiv, al doilea. În mod profetic, începutul și sfârșitul istoriei primului vai poartă semnătura lui Alfa și Omega.

The beginning of the second woe includes a time prophecy of four angels, who represent Islam who were then loosed, and then restrained on August 11, 1840. From that point until October 22, 1844, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated. The beginning of the second woe identifies the loosing of Islam, and the ending marks the restraining of Islam. Both the first and second woe have precise prophetic markers tying their beginnings to the endings.

Începutul celui de-al doilea vai include o profeție de timp privitoare la patru îngeri, reprezentând Islamul, care a fost atunci dezlegat și apoi restrâns la data de 11 august 1840. Din acel moment și până la 22 octombrie 1844 este ilustrată pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii. Începutul celui de-al doilea vai identifică dezlegarea Islamului, iar încheierea marchează restrângerea Islamului. Atât întâiul, cât și al doilea vai au repere profetice precise care leagă începuturile de încheierile lor.

The first two woes are to be placed upon one another, “line upon line,” in order to identify the third woe. One of the prophetic characteristics that is identified by the first two witnesses of Islam is that they represent a specific period of time that marks the beginning and ending with the signature of Alpha and Omega. They also possess a secondary signature, for the beginning of the first woe, identifies the sealing of God’s people, and the ending of the second woe, also identifies the sealing of God’s people.

Primele două vaiuri trebuie suprapuse, „rând după rând”, pentru a identifica al treilea vai. Una dintre caracteristicile profetice pe care o identifică primii doi martori ai Islamului este aceea că ei reprezintă o perioadă de timp specifică, ce marchează începutul și sfârșitul prin semnătura lui Alfa și Omega. Ei au, de asemenea, o semnătură secundară, căci începutul primului vai identifică pecetluirea poporului lui Dumnezeu, iar sfârșitul celui de-al doilea vai identifică, de asemenea, pecetluirea poporului lui Dumnezeu.

The third woe arrived when Islam suddenly and unexpectedly attacked the earth beast of Revelation thirteen, thus beginning the period of the sealing. The sealing of the one-hundred and forty-four thousand ends at the soon-coming Sunday law, and in response to that apostasy national apostasy is followed by national ruin. As typified with pagan Rome and papal Rome national ruin is accomplished by God’s trumpet judgments. The three woes are also trumpets. Islam of the third woe, will strike suddenly and unexpectedly again at the soon coming Sunday law in the United States, when the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand ends. That period has been typified by the beginning period of the first woe, and also by the ending period of the second woe.

Al treilea vai a sosit când Islamul a atacat, pe neașteptate și în mod brusc, fiara care se ridică din pământ din Apocalipsa treisprezece, inițiind astfel perioada pecetluirii. Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii se încheie odată cu legea duminicală iminentă și, ca răspuns la acea apostazie, apostazia națională este urmată de ruină națională. Așa cum a fost prefigurat în cazul Romei păgâne și al Romei papale, ruina națională este adusă prin judecățile de trâmbiță ale lui Dumnezeu. Cele trei vaiuri sunt, de asemenea, trâmbițe. Islamul celui de-al treilea vai va lovi din nou, pe neașteptate și în mod brusc, odată cu apropiata lege duminicală din Statele Unite, când se încheie perioada pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea perioadă a fost prefigurată de perioada de început a primului vai și, de asemenea, de perioada de încheiere a celui de-al doilea vai.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> And Sarah saw the son of Hagar the Egyptian, which she had born unto Abraham, mocking. Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. And the water was spent in the bottle, and she cast the child under one of the shrubs. And she went, and sat her down over against him a good way off, as it were a bowshot: for she said, Let me not see the death of the child. And she sat over against him, and lift up her voice, and wept. And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:9–20.

> Și Sara a văzut pe fiul Agarei, egipteanca, pe care i-l născuse lui Avraam, că își bătea joc. De aceea i-a zis lui Avraam: Izgonește pe roaba aceasta și pe fiul ei, căci fiul acestei roabe nu va moșteni împreună cu fiul meu, cu Isaac. Și lucrul acesta a fost foarte greu în ochii lui Avraam, din pricina fiului său. Dar Dumnezeu i-a zis lui Avraam: Să nu ți se pară greu, din pricina copilului și din pricina roabei tale; în tot ce ți-a spus Sara, ascultă-i glasul, căci în Isaac va fi numită sămânța ta. Și din fiul roabei voi face, de asemenea, un neam, pentru că este sămânța ta. Și Avraam s-a sculat dis-de-dimineață, a luat pâine și un burduf cu apă și i le-a dat Agarei, punându-le pe umărul ei; i-a dat și copilul și a trimis-o. Ea a plecat și a rătăcit prin pustia Berseba. Și s-a isprăvit apa din burduf, și ea a aruncat copilul sub unul dintre tufișuri. Apoi s-a dus și s-a așezat în fața lui, la o bună depărtare, cam cât o aruncătură de arc; căci a zis: Să nu văd moartea copilului. Și a șezut în fața lui, și și-a ridicat glasul și a plâns. Și Dumnezeu a auzit glasul copilului; și îngerul lui Dumnezeu a chemat-o pe Agar din cer și i-a zis: Ce ai, Agar? Nu te teme, căci Dumnezeu a auzit glasul copilului acolo unde este. Scoală-te, ridică copilul și sprijină-l cu mâna ta, căci îl voi face un neam mare. Și Dumnezeu i-a deschis ochii, și ea a văzut o fântână cu apă; s-a dus, a umplut burduful cu apă și i-a dat copilului să bea. Și Dumnezeu a fost cu copilul; el a crescut, a locuit în pustie și a ajuns un arcaș. Geneza 21:9-20.

Back to Articles