Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Five

Књига пророка Данила — Број четрдесет пет

The Symbolic Transformation: Unraveling the Mystery of the Daily in the Book of Daniel

Симболичка преобразба: разоткривање тајне свакодневне службе у Књизи пророка Данила

Author

Jeff Pippenger

Published

January 9, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “daily” in the book of Daniel was recognized by William Miller as a symbol of pagan Rome or paganism, but in the last days it is the symbol of the rejection of William Miller’s foundational truths. It represents the end of a rebellion that began in 1863, with the rejection of Miller’s understanding of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six. When Adventism rejected the correct identification of “the daily” as paganism, they turned the symbol of Satan into a symbol of Christ. Isaiah identifies that this work was turning things upside down. The rejection of “the daily” was put in place in the 1930’s (the third generation of Adventism), but it had been a controversy since 1901 (the second generation of Adventism). As with ancient Israel, a progressive rejection of truth led to the acceptance of an error that contained the elements of the unpardonable sin.

„Свакодневна“ у књизи пророка Данила била је од стране Вилијама Милера препозната као симбол паганског Рима или паганизма, али у последњим данима она је симбол одбацивања темељних истина Вилијама Милера. Она представља крај побуне која је започела 1863. године, одбацивањем Милеровог разумевања Мојсијевих „седам времена“ из Левитске двадесет шесте главе. Када је адвентизам одбацио исправно поистовећење „свакодневне“ са паганизмом, претворио је симбол Сатане у симбол Христа. Исаија указује да је то дело било извртање поретка. Одбацивање „свакодневне“ учвршћено је током 1930-их (треће генерације адвентизма), али је било предмет спорења још од 1901. године (друге генерације адвентизма). Као и код древног Израиља, постепено одбацивање истине довело је до прихватања заблуде која је у себи садржавала елементе неопростивог греха.

The unpardonable sin for the quibbling Jews, was represented when they identified the works that Christ had done as the works of Satan. Ancient Israel is the premier symbol of modern Israel, and modern Israel did that very thing, only in reverse. They took the works of Satan (paganism), and attributed those works to Christ. Ancient Israel’s rebellion includes their choice of Satan as their king.

Неопростиви грех свадљивих Јевреја био је представљен онда када су дела која је Христос чинио приписали Сотониним делима. Древни Израел је првенствени симбол модерног Израела, а модерни Израел је учинио управо то исто, само обрнуто. Узели су Сотонина дела (паганство) и та дела приписали Христу. Побуна древног Израела обухвата и њихов избор Сотоне за свога цара.

> When Pilate therefore heard that saying, he brought Jesus forth, and sat down in the judgment seat in a place that is called the Pavement, but in the Hebrew, Gabbatha. And it was the preparation of the passover, and about the sixth hour: and he saith unto the Jews, Behold your King! But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. Then delivered he him therefore unto them to be crucified. And they took Jesus, and led him away. John 19:13–16.

> Када, дакле, Пилат чу ту реч, изведе Исуса напоље и седе на судијску столицу на месту које се зове Камени плочник, а јеврејски Гавата. А беше припрема за Пасху, и око шестога часа; и рече Јеврејима: Ево цара вашега! А они повикаше: Уклони га, уклони га, распни га. Пилат им рече: Зар да распнем цара вашега? Првосвештеници одговорише: Немамо цара осим ћесара. Тада га, дакле, предаде њима да буде распет. И они узеше Исуса и одведоше га. Јован 19:13–16.

Pilate was the representative of pagan Rome, and Sister White identifies that the dragon who was kicked out of heaven in Revelation chapter twelve, is Satan, but in a secondary sense the dragon, is also pagan Rome. The dragon is therefore symbolized by “the daily.” The end of ancient Israel’s rebellion, when they publicly proclaimed, “We have no king but Caesar,” represented their public declaration that they were subjects of their king, and their king was Satan. That rebellion against God as King, began in the days of Samuel the prophet, when they rejected God as their king and demanded that they be given a human king so they could be as the other nations.

Пилат је био представник паганског Рима, а сестра Вајт указује да је аждаја која је збачена с неба у дванаестом поглављу Откривења Сатана, али да је, у секундарном смислу, аждаја такође и пагански Рим. Аждаја је, дакле, симболизована изразом „свагдашња“. Крај побуне древног Израиља, када су јавно објавили: „Немамо цара осим ћесара“, представљао је њихово јавно изјашњење да су поданици свога цара, а њихов цар био је Сатана. Та побуна против Бога као Цара отпочела је у данима пророка Самуила, када су одбацили Бога као свога цара и захтевали да им се постави човек-цар како би били као остали народи.

> Then all the elders of Israel gathered themselves together, and came to Samuel unto Ramah, And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. 1 Samuel 8:4–8.

> Тада се сабраше све старешине Израиљеве, и дођоше Самуилу у Раму, и рекоше му: Ето, ти си остарео, а синови твоји не ходе путевима твојим; зато нам сада постави цара да нам суди, као што је у свих народа. Али Самуилу не беше по вољи то што рекоше: Дај нам цара да нам суди. И Самуило се помоли Господу. А Господ рече Самуилу: Послушај глас народа у свему што ти говоре; јер не одбацише тебе, него одбацише мене, да не царујем над њима. По свим делима која чинише од дана кад их изведох из Египта па до данас, остављајући мене и служећи другим боговима, тако чине и теби. 1 Самуилова 8:4–8.

Ancient Israel never recognized that they had rejected God, or that their desire for an earthly king would progress to the point where they crucified the Messiah, and chose Satan as their king. Their rebellion was hidden from their eyes by their own self-righteous ideas that in spite of rejecting God, they were still the chosen people, for after all, they reasoned, God still maintained a holy prophetic ministry, even after Samuel.

Древни Израиљ никада није увидео да је одбацио Бога, нити да ће њихова жеља за земаљским царем напредовати дотле да распну Месију и изаберу Сатану за свога цара. Њихова побуна била је сакривена од њихових очију њиховим сопственим самоправедним представама да су, упркос одбацивању Бога, и даље изабрани народ, јер су, на крају крајева, расуђивали да је Бог и после Самуила још увек одржавао свету пророчку службу.

They misinterpreted the prophetic ministry of the prophets, believing that the presence of God’s prophets proved they were God’s chosen people. They did not see that they were far from God and the prophets were seeking to lead them back to God, for they interpreted the activity of the prophets as evidence of God’s leading. This was in spite of their continued rejection of all the messages of the prophets that were sent to them. The same deception came upon Adventism in 1863.

Погрешно су тумачили пророчку службу пророка, верујући да присуство Божјих пророка доказује да су они Божји изабрани народ. Нису увиђали да су далеко од Бога и да су пророци настојали да их врате Богу, јер су деловање пророка тумачили као доказ Божјег вођства. То је било упркос њиховом упорном одбацивању свих порука пророка које су им биле послане. Иста обмана снашла је адвентизам 1863. године.

Adventism rejected the movement that had been brought together through the ministry of William Miller, and chose to become a legally registered church the same year in which they rejected Moses’ message of the “seven times,” as delivered by Elijah (William Miller). The same year they produced a counterfeit prophetic chart, that could no longer be read, and could no longer “speak” as per Habakkuk 2, verse 3, for it required a handout to explain it. Habakkuk’s charts could be read just as they existed and therefore they could “speak”.

Адвентизам је одбацио покрет који је био окупљен кроз службу Вилијама Милера и изабрао да постане правно регистрована црква исте године у којој су одбацили Мојсијеву поруку о „седам времена“, како ју је објавио Илија (William Miller). Те исте године начинили су кривотворену пророчку карту, која се више није могла читати и више није могла „говорити“ према Авакуму 2, стих 3, јер је захтевала додатни штампани лист да би се објаснила. Авакумове карте могле су се читати онакве какве су биле и стога су могле „говорити“.

Adventism refused to accomplish any self-examination of the choice they made in 1863, for after all they had the prophetess among them, proving they were the remnant people identified in the book of Revelation, which had the Spirit of Prophecy. They manifested the same spirit and attitude of ancient Israel, and the rebellion that began with the rejection of the first jewel that was discovered by Miller, ultimately led to their rejection of Miller’s identification of the jewel of “the daily” also.

Адвентизам је одбио да изврши било какво самоиспитивање у погледу избора који су начинили 1863. године, јер су, уосталом, међу собом имали пророчицу, што је доказивало да су они народ остатка препознат у књизи Откривења, који је имао Дух пророштва. Они су испољили исти дух и став древног Израиља, а побуна која је отпочела одбацивањем првог драгуља који је Милер открио, на крају је довела и до њиховог одбацивања Милеровог препознавања драгуља „свакодневне“ такође.

Modern Israel rejected Miller’s understanding of “the daily,” a symbol of pagan Rome, which in turn is a symbol of Satan, and claimed that “the daily” is a symbol of Christ. In other words, modern Israel chose to accept a satanic symbol as a symbol of Christ. Just as ancient Israel proclaimed that they had no king but Caesar, a representative of pagan Rome, which is a symbol of Satan.

Савремени Израел одбацио је Милерово разумевање „свакодневне“, симбола паганског Рима, који је заузврат симбол Сатане, и тврдио да је „свакодневна“ симбол Христа. Другим речима, савремени Израел изабрао је да прихвати сатански симбол као симбол Христа. Као што је древни Израел објавио да нема другога цара осим ћесара, представника паганског Рима, који је симбол Сатане.

In terms of prophetic application, that choice demanded that modern Israel would need to redefine chapters seven, eight and nine of Daniel, which were the very chapters that are represented by the Ulai River, and were the increase of knowledge in Millerite history. They would be forced to change those chapters, for chapter eight directly references “the daily” three times.

У погледу пророчке примене, тај избор је захтевао да савремени Израел мора изнова да одреди седмо, осмо и девето поглавље Данила, управо она поглавља која су представљена реком Улај и која су била умножавање знања у милеритској историји. Били би приморани да измене та поглавља, јер осмо поглавље непосредно упућује на „свакодневну“ три пута.

Forced by the history where the vision of the Ulai River was unsealed, the Millerites could see no other earthly kingdoms before Christ returned and set up His everlasting kingdom, as represented in Daniel chapter two. They therefore treated the fourth kingdom of Rome as one kingdom with two aspects. Those two aspects were directly represented in chapters seven and eight of Daniel. Daniel identifies that the vision he received in chapter eight was to be understood in connection with the vision of chapter seven.

Принуђени историјом у којој је виђење о реци Улају било отпечаћено, милерити нису могли видети никаква друга земаљска царства пре него што се Христос врати и успостави Своје вечно царство, као што је представљено у другој глави Данила. Стога су четврто царство Рима сматрали једним царством са два аспекта. Та два аспекта била су непосредно представљена у седмој и осмој глави Данила. Данило указује да виђење које је примио у осмој глави треба разумети у вези са виђењем из седме главе.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. Daniel 8:1.

> Треће године царовања цара Валтазара јави ми се виђење, мени Данилу, после онога које ми се јави у почетку. Данило 8:1.

The vision “which appeared unto” Daniel “at the first,” was the vision of chapter seven.

Виђење које се „јавило“ Данилу „испочетка“ било је виђење из седме главе.

> In the first year of Belshazzar king of Babylon Daniel had a dream and visions of his head upon his bed: then he wrote the dream, and told the sum of the matters. Daniel 7:1.

> Прве године Валтазара, цара вавилонског, Данило усни сан и виде утваре главе своје на постељи својој; потом записа сан и изнесе суштину ствари. Данило 7:1.

The two visions represent two aspects of the kingdoms of Bible prophecy that had first been represented in chapter two of Daniel. The four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome were repeated in chapters seven, and then again in chapter eight, but with a distinction between the political elements of the four kingdoms and the religious elements of the four kingdoms. In Daniel seven, the kingdoms are represented by beasts of prey, but in chapter eight the same kingdoms are presented by sanctuary beasts. Daniel wished to understand the vision of chapter seven, and Gabriel came to him to explain.

Две визије представљају два аспекта царстава библијског пророштва која су најпре била представљена у другој глави Данила. Четири царства — Вавилон, Мидо-Персија, Грчка и Рим — поновљена су у седмој глави, а затим поново и у осмој глави, али уз разликовање између политичких елемената четири царства и верских елемената четири царства. У Данилу 7, царства су представљена зверима грабљивицама, а у осмој глави та иста царства приказана су животињама светилишта. Данило је желео да разуме визију из седме главе, и Гаврило је дошао к њему да му је објасни.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. These great beasts, which are four, are four kings, which shall arise out of the earth. But the saints of the most High shall take the kingdom, and possess the kingdom forever, even for ever and ever. Daniel 7:15–18.

> Мене, Данила, ожалости дух мој усред тела мога, и виђења главе моје узнемирише ме. Приступих једноме од оних који стајаху онде и запитах га за истину о свему томе. И он ми каза, и објави ми значење тих ствари. Ове велике звери, којих су четири, јесу четири цара, који ће устати из земље. Али свеци Свевишњега примиће царство и држаће царство довека, у све векове. Данило 7:15–18.

Daniel was informed that the four beasts were four earthly kingdoms that would exist until God’s everlasting kingdom would be set up, in agreement with Daniel chapter two. There were to be four earthly kingdoms that preceded the arrival of God’s everlasting kingdom, as represented by the rock that was cut out of the mountain and filled the whole earth in chapter two.

Данилу је било откривено да су четири звери представљале четири земаљска царства која ће постојати све док не буде успостављено Божје вечно царство, у сагласности са другом главом књиге пророка Данила. Требало је да постоје четири земаљска царства која ће претходити доласку Божјег вечног царства, као што је представљено каменом који је био одсечен од горе и испунио сву земљу у другој глави.

Sister White took the Millerite understanding of those four kingdoms well beyond the Millerite understanding, when she addressed the earth beast of Revelation chapter thirteen.

Сестра Вајт је милеритско разумевање она четири царства знатно превазишла у односу на милеритско разумевање, када се осврнула на звер из земље у тринаестом поглављу Откривења.

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation seventeen an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.” The Great Controversy, 439.

> „У овом тренутку уводи се још један симбол. Пророк каже: ‘И видјех другу звијер гдје излази из земље; и имаше два рога као у јагњета.’ Стих 11. И сама појава ове звијери и начин њеног уздизања указују на то да је народ који она представља различит од оних приказаних под претходним симболима. Велика царства која су владала свијетом била су пророку Данилу представљена као звијери грабљивице, које су излазиле када су ‘четири вјетра небеска ударила на велико море.’ Данило 7:2. У седамнаестој глави Откривења анђео је објаснио да воде представљају ‘народе, и мноштва, и нације, и језике.’ Откривење 17:15. Вјетрови су симбол сукоба. Четири вјетра небеска што ударају на велико море представљају страшне призоре освајања и револуције, посредством којих су царства дошла до моћи.“ Велика борба, 439.

The beasts are symbols of the conquests that were accomplished as the kingdoms came to power. A beast of prey prophetically represents the political, economic and military power of a kingdom. The same kingdoms represented in Daniel chapter two and seven, are also represented in chapter eight, but there they are all associated with elements derived from God’s sanctuary, and in so doing they represent the religious element of the kingdoms, for they were all a union of church and State.

Звери су символи освајања која су била извршена док су царства долазила на власт. Звер грабљивица пророчки представља политичку, економску и војну силу једног царства. Иста царства представљена у другој и седмој глави Данила представљена су и у осмој глави, али су тамо сва повезана са елементима преузетим из Божјег светилишта, и тиме представљају верски елемент тих царстава, јер су сва била сједињење Цркве и државе.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. I saw the ram pushing westward, and northward, and southward; so that no beasts might stand before him, neither was there any that could deliver out of his hand; but he did according to his will, and became great. And as I was considering, behold, an he goat came from the west on the face of the whole earth, and touched not the ground: and the goat had a notable horn between his eyes. And he came to the ram that had two horns, which I had seen standing before the river, and ran unto him in the fury of his power. And I saw him come close unto the ram, and he was moved with choler against him, and smote the ram, and brake his two horns: and there was no power in the ram to stand before him, but he cast him down to the ground, and stamped upon him: and there was none that could deliver the ram out of his hand. Therefore the he goat waxed very great: and when he was strong, the great horn was broken; and for it came up four notable ones toward the four winds of heaven. Daniel 8:1–8.

> Треће године царовања цара Валтасара показа ми се виђење, мени Данилу, после онога које ми се јавило најпре. И видех у виђењу; и догоди се, кад видех, да бејах у Сузи, у двору, који је у покрајини Елам; и видех у виђењу, и бејах крај реке Улаја. Тада подигох очи своје и погледах, и гле, стајаше пред реком ован који имаше два рога; и оба рога беху висока, али један беше виши од другога, и виши израсте последњи. Видех овна где боде на запад и на север и на југ, тако да никакве звери не могаху опстати пред њим, нити беше икога ко би могао избавити из руке његове; него чињаше по својој вољи и постаде велик. И док ја размишљах, гле, дође јарац са запада преко лица све земље и не дотицаше се земље; а јарац имаше знаменит рог међу својим очима. И дође до овна који имаше два рога, кога видех где стоји пред реком, и потрча на њега у јарости силе своје. И видех га где приђе сасвим близу овну, и разјари се на њега, па удари овна и сломи му оба рога; и не беше снаге у овну да стане пред њим, него га обори на земљу и погази га; и не беше никога ко би могао избавити овна из руке његове. Зато јарац постаде врло велик; а кад ојача, велики рог би сломљен; и на његово место израсоше четири знаменита рога према четири ветра небеска. Данило 8:1–8.

Chapter eight begins with Daniel affirming that he is then living in the history of the first kingdom of Bible prophecy (Babylon), but his vision does not identify any symbol that was to represent Babylon, for it begins with the ram that represented the second earthly kingdom of Medo-Persia. The absence of a symbol of Babylon is purposeful, for a primary characteristic of Babylon is that it represents a kingdom that is removed, and thereafter restored, as represented by Nebuchadnezzar’s “seven times” living as a beast. During that “seven times” an element of spiritual Babylon (the papacy), is represented, for the papacy is the kingdom that is forgotten for seventy symbolic years, during which she had a deadly wound. The fact that Daniel identifies that he receives the vision “in the third year of the reign of king Belshazzar,” identifies Babylon as the kingdom that precedes the second kingdom of Medo-Persia, but it emphasizes Babylon as the hidden, or forgotten kingdom that is forgotten during the days of one king.

Осмо поглавље започиње тиме што Данило потврђује да тада још живи у историјском раздобљу првог царства библијског пророштва (Вавилона), али његово виђење не наводи ниједан симбол који би представљао Вавилон, јер оно почиње овном који је представљао друго земаљско царство, Мидо-Персију. Одсуство симбола за Вавилон је намерно, јер је једно од основних обележја Вавилона то што он представља царство које бива уклоњено, а потом обновљено, као што је приказано Навуходоносоровим „седам времена“ живљења као звери. Током тих „седам времена“ представљен је један елемент духовног Вавилона (папство), јер је папство царство које је заборављено током седамдесет симболичних година, за време којих је имало смртну рану. Чињеница да Данило наводи да је виђење примио „треће године владавине цара Валтасара“ показује да је Вавилон царство које претходи другом царству, Мидо-Персији, али истовремено наглашава Вавилон као скривено, или заборављено царство, које је заборављено у данима једнога цара.

The beasts of chapter eight, are not beasts of prey, they are beasts that were used as sacrificial animals in the sanctuary service. The fourth kingdom is represented as “a little horn,” not as a beast, but horns were part of God’s sanctuary, for the altars in God’s sanctuary had horns as part of their design.

Звери из осме главе нису звери грабљивице; они су животиње које су употребљаване као жртвене животиње у служби светилишта. Четврто царство представљено је као „мали рог“, а не као звер; али рогови су били део Божјег светилишта, јер су олтари у Божјем светилишту имали рогове као део свог устројства.

Not only were the four kingdoms of prophecy represented by Daniel with sanctuary terms, the narrative of the chapter contains several words derived directly from God’s sanctuary service. The narrative in the chapter is presented with Hebrew words drawn from the sanctuary service, but also the action of presenting an offering in the sanctuary service is built within the structure of the chapter. The fact that Daniel purposely associated chapter seven and eight together, allows those who wish to see, that chapter seven, is identifying the statecraft of the kingdoms of Bible prophecy and chapter eight, is identifying the churchcraft of the kingdoms of Bible prophecy.

Не само да су четири царства пророштва код Данила представљена терминологијом светилишта, него наратив у том поглављу садржи и неколико речи изведених непосредно из Божје службе у светилишту. Наратив у том поглављу изложен је хебрејским речима преузетим из службе у светилишту, а и сама радња приношења жртве у служби светилишта уграђена је у структуру тог поглавља. Чињеница да је Данило намерно повезао седмо и осмо поглавље омогућава онима који желе да виде да је у седмом поглављу означено државничко устројство царстава библијског пророштва, а у осмом поглављу црквено устројство царстава библијског пророштва.

Adventism has been forced to cover this fact up with satanic fables, for this recognition reveals that Miller’s jewels were just as God designed them to be. Their rejection of Miller’s understanding of “the daily,” is represented as a claim that “God had no understanding,” for they claim that when God gave the framework to Miller (through the ministry of holy angels), it was not accurate.

Адвентизам је био приморан да ову чињеницу прикрије сатанским баснама, јер ово признање открива да су Милерови драгуљи били управо онакви каквима их је Бог наменио. Њихово одбацивање Милеровог разумевања „свакодневне жртве“ представљено је као тврдња да „Бог није имао разумевања“, јер тврде да, када је Бог дао тај оквир Милеру (кроз службу светих анђела), он није био тачан.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Заиста ће се ваше изопачавање ствари сматрати као грнчарска глина; јер хоће ли дело рећи ономе који га је начинио: Није ме начинио? или ће обличје рећи ономе који га је обликовао: Није имао разума? Исаија 29:16.

The framework of Miller was the prophetic structure he recognized and employed but from 1863 onward, Adventism returned to the theological applications of apostate Protestantism and Catholicism, in order to cover up the jewels of Miller’s dream. Adventism accepted a false framework (the thing framed), in order to reject the work, and also the Maker of the work. In doing so, they claim the Maker of the work has no understanding. The rejection of that framework, was and still is, a rejection of the increase of knowledge that was unsealed in 1798. Those that reject the increase of knowledge reject the work and the Maker of the work, and in terms of Daniel they were “the wicked”.

Милеров оквир био је пророчка структура коју је препознао и употребио, али се од 1863. године па надаље адвентизам вратио теолошким применама отпалог протестантизма и католицизма, како би прикрио драгуље из Милеровог сна. Адвентизам је прихватио лажни оквир (оно што је уоквирено), да би одбацио дело, а такође и Творца тога дела. Чинећи то, они тврде да Творац дела нема разумевања. Одбацивање тог оквира било је, и још увек јесте, одбацивање умножења знања које је било отпечаћено 1798. Они који одбацују умножење знања одбацују дело и Творца дела, и, у смислу Данила, били су „безбожни“.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Многи ће се очистити и убелити и бити окушани; а безбожници ће безбожно чинити; и ниједан од безбожника неће разумети; али ће мудри разумети. Данило 12:10.

The “wicked shall do wickedly”, thus identifying a progressive escalating rejection of truth. The wickeds rejection of the framework is a rejection of God, and in turn God rejects the wicked for the rejection they attempt to accomplish by a counterfeit framework.

„Безбожници ће безбожно поступати“, чиме се указује на поступно, све веће одбацивање истине. Одбацивање оквира од стране безбожника јесте одбацивање Бога, а заузврат Бог одбацује безбожнике због одбацивања које настоје да остваре посредством кривотвореног оквира.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мој народ пропада због недостатка знања; зато што си одбацио знање, и ја ћу одбацити тебе, да ми више не будеш свештеник; пошто си заборавио закон Бога свога, и ја ћу заборавити децу твоју. Осија 4:6.

God’s people, who were God’s “priests” from 1844 through to 1863, were rejected for their lack of the “knowledge” that has been increased through the ministry of William Miller. It is important to consider the context of verse six in Hosea, for the context identifies an escalating rebellion against the truth, represented as the “knowledge.”

Божји народ, који је од 1844. до 1863. био Божји „свештеник“, био је одбачен због недостатка „знања“ које је било умножено кроз службу Вилијама Милера. Важно је размотрити контекст шестог стиха у Осији, јер тај контекст указује на све већу побуну против истине, представљене као „знање“.

> Hear the word of the Lord, ye children of Israel: for the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land. By swearing, and lying, and killing, and stealing, and committing adultery, they break out, and blood toucheth blood. Therefore shall the land mourn, and every one that dwelleth therein shall languish, with the beasts of the field, and with the fowls of heaven; yea, the fishes of the sea also shall be taken away. Yet let no man strive, nor reprove another: for thy people are as they that strive with the priest. Therefore shalt thou fall in the day, and the prophet also shall fall with thee in the night, and I will destroy thy mother. My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. They eat up the sin of my people, and they set their heart on their iniquity. And there shall be, like people, like priest: and I will punish them for their ways, and reward them their doings. For they shall eat, and not have enough: they shall commit whoredom, and shall not increase: because they have left off to take heed to the Lord.

> Чујте реч Господњу, синови Израиљеви; јер Господ има парбу са становницима земље, зато што нема истине, ни милости, ни познања Бога у земљи. Куне се и лаже се, убија се и краде се, и чини се прељуба; провалише све мере, и крв крв достиже. Зато ће земља тужити, и изнемоћи ће сваки који живи у њој, са зверима пољским и са птицама небеским; да, и рибе морске биће узете. Али нека се нико не препире, нити нека ко кога кара; јер је твој народ као они који се препиру са свештеником. Зато ћеш пасти дању, и пророк ће такође пасти с тобом ноћу, и погубићу твоју матер. Народ мој гине због недостатка познања; јер си ти одбацио познање, и ја ћу тебе одбацити да ми не будеш свештеник; пошто си заборавио закон Бога свога, и ја ћу заборавити синове твоје. Што их је више бивало, то су више грешили мени; зато ћу славу њихову претворити у срамоту. Они једу грех народа мога, и срце своје прислањају уз безакоње његово. И биће: какав народ, такав свештеник; и походићу на њима путеве њихове, и наплатићу им дела њихова. Јер ће јести, а неће се наситити; чиниће блуд, а неће се умножити; јер престадоше да пазе на Господа.

> Whoredom and wine and new wine take away the heart. My people ask counsel at their stocks, and their staff declareth unto them: for the spirit of whoredoms hath caused them to err, and they have gone a whoring from under their God. They sacrifice upon the tops of the mountains, and burn incense upon the hills, under oaks and poplars and elms, because the shadow thereof is good: therefore your daughters shall commit whoredom, and your spouses shall commit adultery. I will not punish your daughters when they commit whoredom, nor your spouses when they commit adultery: for themselves are separated with whores, and they sacrifice with harlots: therefore the people that doth not understand shall fall. Though thou, Israel, play the harlot, yet let not Judah offend; and come not ye unto Gilgal, neither go ye up to Bethaven, nor swear, The Lord liveth. For Israel slideth back as a backsliding heifer: now the Lord will feed them as a lamb in a large place. Ephraim is joined to idols: let him alone. Their drink is sour: they have committed whoredom continually: her rulers with shame do love, Give ye. The wind hath bound her up in her wings, and they shall be ashamed because of their sacrifices. Hosea 4:1–19.

> Блуд и вино и младо вино одузимају срце. Мој народ тражи савет од својих идола, и њихов штап им објављује; јер их је дух блуда навео на заблуду, и одблудели су од Бога својега. Приносе жртве на врховима гора, и каде на хумовима, под храстовима и тополама и брестовима, јер је сенка њихова добра; зато ће кћери ваше блудничити, и супруге ваше чинити прељубу. Нећу казнити кћери ваше кад блудниче, нити супруге ваше кад чине прељубу; јер се и сами одвајају с блудницама, и приносе жртве с курвама; зато ће народ који је без разума пропасти. Ако ти, Израиљу, блудничиш, нека се бар Јуда не огреши; и не идите у Галгал, нити узлазите у Ветавен, нити се заклињите: Жив је Господ. Јер Израиљ је непокоран као јуница која се рита; сада ће их Господ пасти као јагње на пространом месту. Јефрем се прилепио уз идоле: остави га. Пиће им се укиселило; непрестано су блудничили; њени кнезови са срамотом воле: Дајте. Ветар ју је обавио својим крилима, и постидеће се због својих жртава. Осија 4:1–19.

The warning of Hosea is that “the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land.” Adventism is God’s people of the last days. In the day that the dirt brush man enters Miller’s room, Adventism, including the people, the priests, the prophets “that doth not understand shall fall,” for they will be “joined to idols.” Their idols are their counterfeit doctrines, woven into a counterfeit framework.

Упозорење Осије јесте да „Господ има парбу са становницима земље, јер нема истине, ни милости, ни познања Бога у земљи.“ Адвентизам је Божји народ последњих дана. У дан када човек са четком за прашину уђе у Милерову собу, адвентизам, укључујући народ, свештенике, пророке, „који не разуме, пашће“, јер ће бити „присаједињени идолима“. Њихови идоли су њихове кривотворене доктрине, уткане у кривотворени оквир.

The rebellion represented by the rejection of the increase of knowledge is a progressive escalation of rebellion that reaches the point where their probation ends with the pronouncement that they are joined to the counterfeit doctrines that are swept from Miller’s room. Their rebellion is represented as the commission of whoredom continually. From 1863 onward until the close of probation, they continually rebel until they are spewed out of the mouth of the Lord.

Побуна представљена одбацивањем умножавања знања јесте поступно појачавање побуне које достиже тачку у којој се њихово време милости завршава објавом да су се сјединили са кривотвореним доктринама које бивају пометене из Милерове собе. Њихова побуна је представљена као непрестано чињење блуда. Од 1863. године па све до завршетка времена милости, они непрестано устају у побуни, све док не буду избљувани из уста Господњих.

The rebellion of rejecting knowledge was represented by their “continually” committing adultery, and although not the same Hebrew word, the meaning is the same as the Hebrew word “tamid” which means “continual”, and that is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Побуна одбацивања знања била је представљена тиме што су „непрестано“ чинили прељубу, и иако то није иста хебрејска реч, значење је исто као код хебрејске речи „tamid“, која значи „непрекидно“, а у књизи пророка Данила преводи се као „свагдашња“.

We will continue our study of the four kingdoms of Bible prophecy in the next article.

У следећем чланку наставићемо наше проучавање четири царства библијског пророштва.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тада сам увидела у вези са ‘Свакодневном’, да је реч ‘жртва’ додата људском мудрошћу и да не припада тексту; и да је Господ дао исправно разумевање о томе онима који су објављивали вапај о часу суда. Када је постојало јединство, пре 1844. године, готово сви су били уједињени у исправном разумевању ‘Свакодневне’; али од 1844. године, у пометњи, прихваћена су друга гледишта, и уследили су тама и забуна.“ Review and Herald, November 1, 1850.

Back to Articles