Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Three

Књига пророка Данила — сто осамдесет трећи део

The Eternal Foundation: Christ in Prophetic History and the Believer’s Faith

Вечни темељ: Христос у пророчкој историји и вери верника

Author

Jeff Pippenger

Published

April 13, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life.” That “truth” identified two aspects of Christ. The first was that Christ is an element of prophetic history. The waymarks that represent the events of prophetic history, represent Christ. His association with the events identifies the sacredness of the prophetic waymarks, and provides the logic for Sister White so often saying that we must guard the waymarks, for those waymarks represent Jesus Christ. The waymark that represented the testing theme in the time of Christ was His baptism, and it aligned with other events in the sacred reform lines, distinguished by the descent of a Divine symbol.

„истина коју је Петар исповедио јесте темељ верникове вере. То је оно што је сам Христос прогласио за вечни живот.“ Та „истина“ је поистовећивала два аспекта Христа. Први је био да је Христос елемент пророчке историје. Путокази који представљају догађаје пророчке историје, представљају Христа. Његова повезаност са догађајима потврђује светост пророчких путоказа и пружа логику зашто је сестра Вајт тако често говорила да морамо чувати путоказе, јер ти путокази представљају Исуса Христа. Путоказ који је представљао тему испитивања у Христово време било је Његово крштење, и оно се усклађивало са другим догађајима у светим реформним линијама, обележеним силаском божанског симбола.

In the reform line of Moses, Divinity descended and abode in a burning bush, a symbol of the creator combining with the creation. In the reform line at the end of the seventy years, Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, and at the same time Daniel was changed into the image of Christ. In the reform line of Christ, the Holy Spirit descended in the form of a dove to anoint God’s Son, the symbol of Divinity combined with humanity. In Millerite history the angel that descended on August 11, 1840 was “no less a personage than Jesus Christ,” who descended with a little book that was to be eaten, and He was that little book. There He demonstrated that the combination of Divinity with humanity is accomplished by eating and drinking the flesh and blood of the Bread of Heaven.

У реформној линији Мојсија, Божанство је сишло и обитавало у запаљеном грму, симболу сједињења Творца са творевином. У реформној линији на крају седамдесет година, Михаило је сишао да оснажи Кира да крене напред с првом уредбом, а у исто време Данило је био преображен у обличје Христа. У реформној линији Христа, Свети Дух је сишао у обличју голуба да помаже Сина Божјега, симбол Божанства сједињеног са човечанством. У милеритској историји анђео који је сишао 11. августа 1840. био је „ни мање ни више него Исус Христос“, који је сишао с малом књигом коју је требало појести, и Он је био та мала књига. Ту је показао да се сједињење Божанства са човечанством остварује једењем и пијењем тела и крви Хлеба Небескога.

Sacred history is sacred because it is embodied by the presence of Christ. The predictions of God’s Word that identify future events, are Jesus Christ, for He is the “Word.” When those predictions are fulfilled in history, the events represent the fulfillment of His word, and His Word is Truth. It is His Word that sets forth the prediction, and it is His Word that is fulfilled when the event arrives, so at the beginning and at the ending it is Jesus Christ, for He is the Alpha and Omega. Therefore, when Peter proclaimed that Jesus was the Christ and the Son of the living God, he was identifying a waymark that was Jesus Christ and a waymark that reaches its perfect fulfillment in the last days. September 11, 2001 was the perfect fulfillment of Christ.

Света историја је света зато што је отеловљена присуством Христа. Предсказања Божје Речи која препознају будуће догађаје јесу Исус Христос, јер Он је „Реч“. Када се та предсказања испуне у историји, ти догађаји представљају испуњење Његове речи, а Његова Реч је Истина. Његова је Реч та која износи предсказање, и Његова је Реч та која се испуњава када догађај дође, тако да су и на почетку и на свршетку Исус Христос, јер Он је Алфа и Омега. Стога, када је Петар објавио да је Исус Христос и Син Бога живога, он је указао на путоказ који је био Исус Христос и на путоказ који достиже своје савршено испуњење у последњим данима. 11. септембар 2001. био је савршено испуњење Христа.

To reject the prophetic fulfillment of September 11, 2001, is to reject Christ, the Son of the living God. That truth, expressed by Peter, was “the foundation of the believer’s faith,” and on September 11, 2001 Christ led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths,” which represent the “foundations” of the movement of the first and third angels’ messages. Peter represented the one hundred and forty-four thousand, who are sealed during the period when the four angels are restraining the four winds. The sealing time is a specific prophetic period, beginning on September 11, 2001 and ending at the soon coming Sunday law. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Одбацити пророчко испуњење 11. септембра 2001. значи одбацити Христа, Сина Бога живога. Та истина, коју је изразио Петар, била је „темељ вере верника“, и 11. септембра 2001. Христос је повео свој народ последњих дана назад на Јеремијине „старе стазе“, које представљају „темеље“ покрета порука првог и трећег анђела. Петар је представљао сто четрдесет и четири хиљаде, који су запечаћени у раздобљу када четири анђела задржавају четири ветра. Време запечаћења је одређено пророчко раздобље, које почиње 11. септембра 2001. и завршава се скорим доласком закона о недељи. Исус увек крај нечега приказује почетком нечега.

At the beginning of the sealing time the angel of Revelation eighteen descended, as had the Holy Spirit at the baptism, and that angel was “no less a personage than Jesus Christ,” for the angel that descended to lighten the earth with His glory in the Millerite history was “no less a personage than Jesus Christ.” At the soon coming Sunday law “no less a personage than Jesus Christ,” descends again and presents the second of the two messages of Revelation eighteen, as He calls His other flock out of Babylon. In the middle of the period of the sealing time, an angel descended, as the second angel descended on April 19, 1844, at the first disappointment of the Millerite movement.

На почетку времена запечаћења анђео из Откривења осамнаесте главе сишао је, као што је и Свети Дух сишао приликом крштења, а тај анђео био је „ништа мање него сам Исус Христос“, јер анђео који је сишао да обасја земљу својом славом у милеритској историји био је „ништа мање него сам Исус Христос“. При ускоро долазећем недељном закону „ништа мање него сам Исус Христос“ поново силази и износи другу од две поруке из Откривења осамнаесте главе, док позива своје друго стадо из Вавилона. Усред раздобља времена запечаћења, један анђео је сишао, као што је други анђео сишао 19. априла 1844. године, при првом разочарању милеритског покрета.

Between the arrival of that second angel, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, many angels were sent to add power to the second angel as the Midnight Cry message arrived. Speaking of the history when these angels arrived in Millerite history, Sister White informs us that those that rejected these messages had crucified Christ just as assuredly as the Jews crucified Christ.

Између доласка тог другог анђела и доласка трећег анђела, 22. октобра 1844. године, многи анђели били су послати да додају силу другом анђелу, када је стизала порука Поноћног вапаја. Говорећи о историји када су ти анђели дошли у милеритској историји, сестра Вајт нас обавештава да су они који су одбацили ове поруке разапели Христа исто тако сигурно као што су Јевреји разапели Христа.

> “I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there.” Early Writings, 261.

> „Видела сам да су, као што су Јевреји разапели Исуса, тако и номиналне цркве разапеле ове поруке, и стога немају никаквог знања о путу у Светињу над светињама, нити могу имати користи од Исусовог посредовања тамо.“ Early Writings, 261.

The messages represented by the angels, when rejected, represent the crucifixion of Christ, for He embodies the messages and their historical fulfillment. On July 18, 2020, “no less a personage than Jesus Christ” descended, marking the first disappointment and the beginning of the tarrying time. Slain in the streets, the dead dry bones of His last-day people were to be awakened by hearing the only voice that can bring people back to life.

Поруке које представљају анђели, када су одбачене, представљају распеће Христа, јер Он отеловљује те поруке и њихово историјско испуњење. Дана 18. јула 2020. године, „ни мање личности од Исуса Христа“ сишао је, означивши прво разочарање и почетак времена одлагања. Убијен на улицама, мртве суве кости Његовог народа последњих дана требало је да буду пробуђене слушањем јединог гласа који може вратити људе у живот.

> Verily, verily, I say unto you, The hour is coming, and now is, when the dead shall hear the voice of the Son of God: and they that hear shall live. For as the Father hath life in himself; so hath he given to the Son to have life in himself; And hath given him authority to execute judgment also, because he is the Son of man. Marvel not at this: for the hour is coming, in the which all that are in the graves shall hear his voice, And shall come forth; they that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation. John 5:25–29.

> Заиста, заиста вам кажем: долази час, и већ је настао, када ће мртви чути глас Сина Божјега; и који чују, оживеће. Јер као што Отац има живот у себи, тако је и Сину дао да има живот у себи; и дао Му је власт да и суд чини, јер је Син Човечији. Не чудите се томе; јер долази час у који ће сви који су у гробовима чути глас Његов, и изаћи ће: који су чинили добро, у васкрсење живота; а који су чинили зло, у васкрсење осуде. Јован 5:25–29.

In July of 2023, His voice called the dead dry bones to life, and Alpha and Omega then repeated the beginning of the sealing time, for July 2023, marks the ending period of the sealing time. His people were then again called back to Jeremiah’s old paths, to the foundations of Millerite history. The foundational message of the Millerites’ beginning and ending were the first and last messages of Millerite history, which was the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six.

У јулу 2023. године, Његов глас је позвао мртве суве кости у живот, а Алфа и Омега су потом поновили почетак времена запечаћења, јер јул 2023. означава завршни период времена запечаћења. Његов народ је тада поново био позван назад на старе стазе Јеремијине, ка темељима милеритске историје. Темељна порука почетка и завршетка милерита биле су прва и последња порука милеритске историје, а то су била „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге.

In July 2023, God’s last day people were once again commanded to take the little book and eat it. As they eat the little book, they are then tested to see if they will acknowledge the message of the third Woe in Revelation chapter nine (the tidings of the east) and the message of Daniel chapter eleven (the tidings of the north). The testing process leads them to verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven, which is the Battle of Panium, which is Caesarea Philippi and which is the message of the Midnight Cry where the two classes who have heard His voice are manifested, one class “that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation.”

У јулу 2023. године, Божјем народу последњих дана поново је било заповеђено да узме књижицу и да је поједе. Док једу књижицу, они се затим испитују да би се видело хоће ли признати поруку трећег Тешко из деветог поглавља Откривења (вести са истока) и поруку из једанаестог поглавља Данила (вести са севера). Тај процес испитивања води их ка тринаестом до петнаестом стиху једанаестог поглавља Данила, што је Битка код Панијума, што је Кесарија Филипова и што је порука Поноћног вапаја, где се показују две групе које су чуле Његов глас, једна група „који су чинили добро за васкрсење живота; а који су чинили зло за васкрсење суда.”

There are three voices in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and they are all the voice of “no less a personage than Jesus Christ.” The first voice of Revelation eighteen sounded when the great buildings of New York city were brought down by a touch from God. The second voice is the voice of Michael the archangel who calls the dead out of their graves. The third voice is the second voice of Revelation chapter eighteen that calls His other flock out of Babylon in the hour of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven. The perfect fulfillment of Peter’s confession at Caesarea Philippi is made when Christ leads His last day people to “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Постоје три гласа у време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, и сви су они глас „ни мање личности него Исуса Христа“. Први глас из Откривења осамнаест зачуо се када су велике зграде града Њујорка биле оборене Божјим додиром. Други глас јесте глас Михаила арханђела, који позива мртве из њихових гробова. Трећи глас јесте други глас из осамнаестог поглавља Откривења, који позива Његово друго стадо да изађе из Вавилона у часу „великог земљотреса“ из једанаестог поглавља Откривења. Савршено испуњење Петровог признања у Кесарији Филиповој остварује се када Христос поведе свој народ последњих дана ка „оном делу Даниловог пророштва који се односи на последње дане“.

Panium of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, is the “portion” of the prophecy of Daniel that was sealed up that identifies the message of the Midnight Cry. Panium is the Exeter camp meeting in August of 1844, it’s a history that is fulfilled in the second term of Donald Trump, and it is the prophetic message that impresses the seal of God upon the foreheads of the one hundred and forty-four thousand. The verses we are now studying are very holy ground.

Панијум из тринаестог до петнаестог стиха једанаесте главе Данила јесте „део“ Даниловог пророчанства који је био запечаћен, а који поистовећује вест Поноћног поклича. Панијум је логорски састанак у Ексетеру у августу 1844. године; то је историја која се испуњава у другом мандату Доналда Трампа, и то је пророчка вест која утискује печат Божји на чела сто четрдесет и четири хиљаде. Стихови које сада проучавамо веома су свето тле.

> “The truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life. But the possession of this knowledge was no ground for self-glorification. Through no wisdom or goodness of his own had it been revealed to Peter. Never can humanity, of itself, attain to a knowledge of the divine. ‘It is as high as heaven; what canst thou do? deeper than hell; what canst thou know?’ Job 11:8. Only the spirit of adoption can reveal to us the deep things of God, which ‘eye hath not seen, nor ear heard, neither have entered into the heart of man.’ ‘God hath revealed them unto us by His Spirit: for the Spirit searcheth all things, yea, the deep things of God.’ 1 Corinthians 2:9, 10. ‘The secret of the Lord is with them that fear Him;’ and the fact that Peter discerned the glory of Christ was an evidence that he had been ‘taught of God.’ Psalm 25:14; John 6:45. Ah, indeed, ‘blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee.’

> „Истина коју је Петар исповедио темељ је вере верника. То је оно што је сам Христос објавио као живот вечни. Али поседовање овог знања није давало никаквог основа за самопрослављање. Петру оно није било откривено ни по каквој сопственој мудрости или доброти. Човечанство никада не може, само од себе, достићи познање божанскога. „Високо је као небо; шта ћеш учинити? дубље је од гроба; шта ћеш знати?“ Јов 11:8. Једино нам дух усиновљења може открити дубине Божје, које „око не виде, и ухо не чу, и у срце човеку не дође“. „А нама је Бог открио Духом својим; јер Дух све испитује, и дубине Божје.“ 1. Коринћанима 2:9, 10. „Тајна Господња је у оних који га се боје;“ а чињеница да је Петар разазнао Христову славу била је доказ да је био „научен од Бога“. Псалам 25:14; Јован 6:45. Ах, заиста, „благо теби, Симоне, сине Јонин: јер ти то не открише тело и крв.“

> “Jesus continued: ‘I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build My church; and the gates of hell shall not prevail against it.’ The word Peter signifies a stone,—a rolling stone. Peter was not the rock upon which the church was founded. The gates of hell did prevail against him when he denied his Lord with cursing and swearing. The church was built upon One against whom the gates of hell could not prevail.” The Desire of Ages, 413

> „Исус је наставио: ‘И ја теби кажем: ти си Петар, и на овој стени сазидаћу Цркву Своју, и врата пакла неће је надвладати.’ Реч Петар означава камен,—котрљајући камен. Петар није био стена на којој је Црква утемељена. Врата пакла јесу надвладала њега када се, уз клетву и заклињање, одрекао свога Господа. Црква је била сазидана на Ономе против кога врата пакла нису могла надвладати.“ Чежња векова, 413

The message Christ was presenting to His disciples at Caesarea Philippi was and is the message of the Midnight Cry, and it is placed within the context of a spiritual war between the Greek god Pan, whose temple was called “the gates of hell,” and the two apostate horns of the earth beast. The Maccabees were God’s apostate people, who professed to be the defenders of God’s church, as they were warring against the religion of the Greeks. They identified themselves as both the religious and political leaders. They represent the apostate Protestantism of those fallen churches that, with the government of the United States, are now forming an image of the beast and are warring against the globalist’s religion of woke-ism and Mother Earth. The apostate horns prevail in their struggle with the religious and political elements of globalism, and at the same time the true Protestant horn is being purified by the removal of the last remnants of the foolish virgins, in advance of being lifted up as an ensign at the “great earthquake” of the soon coming Sunday law.

Порука коју је Христос изнео својим ученицима у Кесарији Филиповој била је и јесте порука Поноћног поклича, и она је смештена у оквир духовног рата између грчког бога Пана, чији је храм био називан „вратима пакла“, и два отпадничка рога звери из земље. Макавеји су били Божји отпаднички народ, који је исповедао да је бранилац Божје цркве, док је ратовао против религије Грка. Они су се представљали и као верске и као политичке вође. Они представљају отпаднички протестантизам оних палих цркава које сада, заједно са владом Сједињених Држава, образују лик звери и ратују против религије глобалиста — вокизма и Мајке Земље. Отпаднички рогови преовладавају у својој борби са верским и политичким елементима глобализма, а у исто време се прави протестантски рог чисти уклањањем последњих остатака лудих девојака, пре него што буде подигнут као застава при „великом земљотресу“ ускоро долазећег закона о недељи.

The portion of the prophecy of the book of Daniel that relates to the last days, which is also the Revelation of Jesus Christ, and is the message of the Midnight Cry, is unsealed by the Lion of the tribe of Judah at Caesarea Philippi, which is Panium. It is unsealed in the midst of the warfare between atheistic beast from the bottomless pit and the horn of Republicanism that began to stir up that beast in 2015, and against the genuine horn of Protestantism that is now being resurrected as a mighty army.

Део пророчанства књиге пророка Данила који се односи на последње дане, који је уједно и Откривење Исуса Христа, и који је вест Поноћног вапаја, распечаћује Лав из племена Јудиног у Кесарији Филиповој, то јест у Панијуму. Оно се распечаћује усред ратовања између атеистичке звери из бездана и рога републиканизма који је почео да подстиче ту звер 2015. године, и против истинског рога протестантизма који се сада васкрсава као моћна војска.

The truth that Peter confessed represents the waymark of September 11, 2001, and also that Christ is the Son of the living God. The truth of what is represented by Jesus being the Son of God, is a testing truth as certainly as was whether Jesus was the Messiah or not in the days of Peter. The proclamation that Jesus is the Son of God represents everything that had been revealed of who the Son is. It represents not only that He was God’s Son, but that He was also the son of man. It is the truth of the incarnation of divinity into humanity, which is the very work that is accomplished during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The truth of the “incarnation,” is the truth at the end that was typified by the truth of the “Sabbath” at the beginning.

Истина коју је Петар исповедио представља путоказ од 11. септембра 2001. године, а такође и то да је Христос Син живога Бога. Истина о ономе што је представљено тиме што је Исус Син Божји јесте истина провере, исто тако сигурно као што је у Петрове дане била истина провере да ли је Исус Месија или није. Објава да је Исус Син Божји представља све што је било откривено о томе ко је Син. Она представља не само да је Он био Божји Син, него и да је био Син човечји. То је истина оваплоћења божанства у човечанство, што је управо дело које се извршава у време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. Истина о „оваплоћењу“ јесте истина на крају која је била предочена истином о „суботи“ на почетку.

October 22, 1844 marked the arrival of the third angel. When an angel arrives, a special truth adapted to the period where the truth is unsealed is opened by the Lion of the tribe of Judah, and that truth then tests the generation where that truth is opened up. On October 22, 1844 the truths associated with the work of Christ, who suddenly came unto the temple He had raised in the forty-six years from 1798 unto 1844, were revealed. Christ’s work of judgment, the law of God, His role as High Priest, the issue of the mark of the beast and the sealing of the one hundred and forty-four thousand were all opened up. Sister White was shown that of those truths, there was one truth which the Alpha and Omega identified in a special light.

22. oktobar 1844. označio je dolazak trećeg anđela. Kada anđeo dolazi, Lav iz Judinog plemena otvara posebnu istinu prilagođenu razdoblju u kojem je ta istina razapečaćena, i ta istina zatim ispituje naraštaj u kojem je otvorena. Dana 22. oktobra 1844. otkrivene su istine povezane sa delom Hrista, koji je iznenada došao u hram koji je On podigao tokom četrdeset i šest godina, od 1798. do 1844. Hristovo delo suda, Božji zakon, Njegova uloga Prvosveštenika, pitanje žiga zveri i zapečaćenje sto četrdeset i četiri hiljade — sve je to bilo otvoreno. Sestri Vajt bilo je pokazano da među tim istinama postoji jedna istina koju su Alfa i Omega istakli u posebnoj svetlosti.

> “I was amazed as I saw the fourth commandment in the very center of the ten precepts, with a soft halo of light encircling it. Said the angel: ‘It is the only one of the ten which defines the living God who created the heavens and the earth and all things that are therein. When the foundations of the earth were laid, then was laid the foundation of the Sabbath also.’” Testimonies, volume 1, 75.

> „Задивила сам се када сам видела четврту заповест у самом средишту десет прописа, са благим ореолом светлости који ју је окруживао. Анђео рече: ‘Она је једина од десет која одређује живога Бога који је створио небеса и земљу и све што је у њима. Када су били положени темељи земље, тада је био положен и темељ суботе.’“ Testimonies, том 1, 75.

The sealing time of the one hundred and forty-four thousand had arrived, but it was to be delayed by the rebellion of 1863. On September 11, 2001 the sealing process began when Christ, represented as the mighty angel of Revelation chapter eighteen, descended with a hidden book in His hand that God’s last day people were to eat. The Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning, so in the last days there was another truth that was placed in a special light, and it was directly connected to the Sabbath truth that was highlighted the first time Christ attempted to seal the one hundred and forty-four thousand.

Време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде било је наступило, али је требало да буде одложено због побуне из 1863. године. Дана 11. септембра 2001. године започео је процес запечаћења када је Христос, представљен као силни анђео из осамнаесте главе Откривења, сишао са скривеном књигом у својој руци, коју је Божји народ последњих дана требало да поједе. Алфа и Омега увек приказује крај почетком, те је тако у последњим данима постојала још једна истина која је била стављена у посебну светлост, и она је била непосредно повезана са истином о суботи која је била истакнута први пут када је Христос покушао да запечати сто четрдесет и четири хиљаде.

> “The time has come for Daniel to stand in his lot. The time has come for the light given him to go to the world as never before. If those for whom the Lord has done so much will walk in the light, their knowledge of Christ and the prophecies relating to Him will be greatly increased as they near the close of this earth’s history.

> „Дошло је време да Данило стане на своје место. Дошло је време да светлост која му је дата пође у свет као никада раније. Ако они за које је Господ толико учинио буду ходили у светлости, њихово познање Христа и пророштава која се односе на Њега биће у великој мери умножено како се буду приближавали завршетку историје ове земље.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. They are of infinite worth in God’s sight, for they are one with Christ. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key which unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will not be able to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus will see light in God’s light.” Manuscript Releases, number 21, 406, 407.

> „Они који заједничаре с Богом ходе у светлости Сунца правде. Они не обешчашћују свога Искупитеља тиме што кваре свој пут пред Богом. Небеска светлост обасјава их. Они су од бесконачне вредности у Божјим очима, јер су једно с Христом. Њима је реч Божја превасходно лепа и мила. Они увиђају њену важност. Истина им се открива. Учење о оваплоћењу обасјано је благим сјајем. Они виде да је Свето писмо кључ који откључава све тајне и решава све тешкоће. Они који нису били вољни да приме светлост и ходе у светлости неће моћи да разумеју тајну побожности, али они који нису оклевали да узму крст и пођу за Исусом видеће светлост у Божјој светлости.“ Manuscript Releases, бр. 21, 406, 407.

The doctrine of the incarnation is the truth that Divinity combined with humanity does not sin, and the sign of those who have reached that experience in the last days is the Sabbath.

Доктрина о оваплоћењу јесте истина да Божанство сједињено са човечношћу не греши, а знак оних који су у последњим данима достигли то искуство јесте субота.

> Moreover also I gave them my sabbaths, to be a sign between me and them, that they might know that I am the Lord that sanctify them. Ezekiel 20:12.

> Штавише, дао сам им и своје суботе, да буду знак између мене и њих, да би знали да сам ја Господ који их посвећује. Језекиљ 20:12.

The one hundred and forty-four thousand are sealed for eternity, and the process of the sealing identifies a short period of time at the end of the sealing process, just before the Sunday law, when the seal is impressed. In that short period of time Divinity is combined with humanity, permanently.

Сто четрдесет и четири хиљаде запечаћени су за вечност, а сам процес запечаћења указује на кратак временски период на крају тог процеса, непосредно пре недељног закона, када се печат утискује. У том кратком временском раздобљу божанство се трајно сједињује са човечанством.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.

> „Шта чините, браћо, у великом делу припреме? Они који се сједињују са светом примају световни калуп и припремају се за жиг звери. Они који немају поверења у себе, који се понижавају пред Богом и чисте своје душе послушношћу истини — они примају небески калуп и припремају се за печат Божји на својим челима. Када изађе уредба и жиг буде утиснут, њихов карактер остаће чист и без мане за сву вечност.

> “Now is the time to prepare. The seal of God will never be placed upon the forehead of an impure man or woman. It will never be placed upon the forehead of the ambitious, world-loving man or woman. It will never be placed upon the forehead of men or women of false tongues or deceitful hearts. All who receive the seal must be without spot before God—candidates for heaven. Go forward, my brethren and sisters. I can only write briefly upon these points at this time, merely calling your attention to the necessity of preparation. Search the Scriptures for yourselves, that you may understand the fearful solemnity of the present hour.” Testimonies, volume 5, 216.

> „Сада је време за припрему. Печат Божји никада неће бити стављен на чело нечистог мушкарца или жене. Никада неће бити стављен на чело частољубивог мушкарца или жене који љубе свет. Никада неће бити стављен на чело мушкараца или жена лажљивог језика или преварног срца. Сви који примају печат морају бити без мане пред Богом — кандидати за небо. Идите напред, браћо и сестре моја. У овом тренутку могу само укратко писати о овим тачкама, једино скрећући вашу пажњу на неопходност припреме. Истражујте Писма сами, да бисте разумели страшну свечаност садашњег часа.” Testimonies, volume 5, 216.

The previous passage might suggest that the seal is impressed at the Sunday law, but this is not the case. Sister White is clear that the Sunday law is a great crisis, and she also teaches clearly that character is manifested in a crisis, but never developed in a crisis. The seal is impressed at the Sunday law in the sense that it then becomes visible, for those who then have the seal are lifted up as an ensign. The seal is impressed in a short period of time, just before probation closes, and for Sabbath-keepers, probation closes at the Sunday law. The sealing began on September 11, 2001, and no one then received the seal of God, for as illustrated in the period of time following October 22, 1844, there was first to be a testing process.

Претходни одломак би могао да наговести да се печат утискује у време недељног закона, али то није случај. Сестра Вајт јасно каже да је недељни закон велика криза, а такође јасно учи да се карактер у кризи испољава, али се никада у кризи не развија. Печат се утискује у време недељног закона у том смислу што тада постаје видљив, јер они који тада имају печат бивају подигнути као застава. Печат се утискује у кратком временском раздобљу, непосредно пре затварања времена милости, а за оне који држе суботу, време милости се затвара на недељном закону. Запечаћивање је отпочело 11. септембра 2001. године, и тада нико није примио Божји печат, јер је, као што је приказано у временском раздобљу након 22. октобра 1844. године, најпре требало да уследи процес испитивања.

In every reform movement, when the divine symbol descends to empower the message that was unsealed at the time of the end, a testing process begins. When Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, the Jews were then tested as to whether they would leave the home they had lived in for the previous seventy years and return to a ruined city and rebuild it. When the Holy Spirit descended at the baptism of Christ, the Jews were tested on the subject of the Messiah. When the mighty angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, that generation was tested on whether they would eat the little book, and all that the little book represented.

У сваком реформном покрету, када божански симбол сиђе да оснажи поруку која је била отпечаћена у време краја, отпочиње процес испитивања. Када је Михаило сишао да оснажи Кира да крене напред с првим указом, Јевреји су тада били стављени на пробу у погледу тога хоће ли напустити дом у којем су живели током претходних седамдесет година и вратити се у разрушени град те га поново саградити. Када је Свети Дух сишао приликом Христовог крштења, Јевреји су били стављени на пробу у погледу Месије. Када је силни анђео из Откривења десете главе сишао 11. августа 1840. године, тај нараштај био је стављен на пробу у погледу тога хоће ли појести књижицу, и свега што је та књижица представљала.

A testing process began on August 11, 1840 that produced two classes of worshippers, and the class that followed the Lamb into the Most Holy Place were candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. The final test for that generation, who failed the testing process, began with the arrival of increased light upon the “seven times,” of Leviticus twenty-six. From 1856 unto 1863, the Laodicean message marked a final period of time in the period that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time is represented by verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

Процес испитивања започео је 11. августа 1840. и произвео је две класе богослужитеља, а класа која је следила Јагње у Светињу над светињама били су кандидати да буду међу сто четрдесет и четири хиљаде. Завршни испит за тај нараштај, који није прошао процес испитивања, започео је доласком увећане светлости о „седам времена“ из Левитске двадесет и шест. Од 1856. до 1863. године, лаодикијска порука означила је завршно раздобље времена у раздобљу које је започело доласком трећег анђела 22. октобра 1844. То раздобље времена представљено је стиховима тринаест до петнаест из једанаестог поглавља Данила.

We will continue this study in the next article.

Ову студију наставићемо у следећем чланку.

> “‘In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not any thing made that was made. In him was life; and the life was the light of men. And the light shineth in darkness; and the darkness comprehended it not.’ ‘And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth’ (John 1:1–5, 14).

> „У почетку беше Реч, и Реч беше у Бога, и Реч беше Бог. Она беше у почетку у Бога. Све је кроз њу постало; и без ње ништа није постало што је постало. У њој беше живот, и живот беше светлост људима. И светлост светли у тами, и тама је не обузе.“ „И Реч постаде тело, и настани се међу нама, (и видесмо славу његову, славу као Јединороднога од Оца,) пуну благодати и истине“ (Јован 1:1–5, 14).

> “This chapter delineates the character and importance of the work of Christ. As one who understands his subject, John ascribes all power to Christ, and speaks of His greatness and majesty. He flashes forth divine rays of precious truth, as light from the sun. He presents Christ as the only Mediator between God and humanity.

> „Ово поглавље описује карактер и значај Христовог дела. Као онај који разуме своју тему, Јован приписује сву силу Христу и говори о Његовој величини и величанству. Он износи божанске зраке драгоцене истине, као светлост од сунца. Он представља Христа као јединог Посредника између Бога и човечанства.

> “The doctrine of the incarnation of Christ in human flesh is a mystery, ‘even the mystery which hath been hid from ages and from generations’ (Colossians 1:26). It is the great and profound mystery of godliness. ‘The Word was made flesh, and dwelt among us’ (John 1:14). Christ took upon Himself human nature, a nature inferior to His heavenly nature. Nothing so shows the wonderful condescension of God as this. He ‘so loved the world, that he gave his only begotten Son’ (John 3:16). John presents this wonderful subject with such simplicity that all may grasp the ideas set forth, and be enlightened.

> „Доктрина о Христовом оваплоћењу у људском телу јесте тајна, ‘тајна која је била сакривена од векова и од нараштаја’ (Колошанима 1:26). То је велика и дубока тајна побожности. ‘И Реч постаде тело и настани се међу нама’ (Јован 1:14). Христос је узео на Себе људску природу, природу нижу од Своје небеске природе. Ништа тако не показује чудесно снисхођење Божје као ово. Он је ‘тако заволео свет да је дао Сина свога јединородног’ (Јован 3:16). Јован излаже ову чудесну тему с таквом једноставношћу да сви могу схватити изложене мисли и бити просвећени.“

> “Christ did not make believe take human nature; He did verily take it. He did in reality possess human nature. ‘As the children are partakers of flesh and blood, he also himself likewise took part of the same’ (Hebrews 2:14). He was the son of Mary; He was of the seed of David according to human descent. He is declared to be a man, even the Man Christ Jesus. ‘This man,’ writes Paul, ‘was counted worthy of more glory than Moses, inasmuch as he who hath builded the house hath more honour than the house’ (Hebrews 3:3).

> „Христос није привидно узео на себе људску природу; Он ју је заиста узео. Он је у стварности поседовао људску природу. ‘А кад су деца заједничари тела и крви, и Он такође узе удела у томе’ (Јеврејима 2:14). Он је био син Маријин; био је од семена Давидовог по људском пореклу. За Њега се објављује да је човек, и то Човек Христос Исус. ‘Овај човек’, пише Павле, ‘удостоји се веће славе него Мојсије, утолико што већу част од дома има онај који га је саградио’ (Јеврејима 3:3).”

> “But while God’s Word speaks of the humanity of Christ when upon this earth, it also speaks decidedly regarding His pre-existence. The Word existed as a divine being, even as the eternal Son of God, in union and oneness with His Father. From everlasting He was the Mediator of the covenant, the one in whom all nations of the earth, both Jews and Gentiles, if they accepted Him, were to be blessed. ‘The Word was with God, and the Word was God’ (John 1:1). Before men or angels were created, the Word was with God, and was God.

> „Али, док Божја Реч говори о Христовој људској природи док је био на овој земљи, она такође одлучно говори о Његовом преегзистирању. Реч је постојала као божанско Биће, као вечни Син Божји, у заједници и јединству са Својим Оцем. Од вечности Он је био Посредник завета, Онај у коме су сви народи земље, и Јевреји и незнабошци, ако би Га прихватили, требало да буду благословени. ‘У почетку беше Реч, и Реч беше у Бога, и Бог беше Реч’ (Јован 1:1). Пре него што су људи или анђели били створени, Реч беше у Бога, и беше Бог.“

> “The world was made by Him, ‘and without him was not anything made that was made’ (John 1:3). If Christ made all things, He existed before all things. The words spoken in regard to this are so decisive that no one need be left in doubt. Christ was God essentially, and in the highest sense. He was with God from all eternity, God over all, blessed forevermore.

> „Свет је кроз Њега постао, ‘и без њега ништа није постало што је постало’ (Jован 1:3). Ако је Христос створио све, Он је постојао пре свега. Речи изречене у вези с тим толико су одлучне да нико не мора остати у недоумици. Христос је у суштини био Бог, и то у највишем смислу. Био је с Богом од вечности, Бог над свима, благословен довека.“

> “The Lord Jesus Christ, the divine Son of God, existed from eternity, a distinct person, yet one with the Father. He was the surpassing glory of heaven. He was the commander of the heavenly intelligences, and the adoring homage of the angels was received by Him as His right. This was no robbery of God. ‘The Lord possessed me in the beginning of his way,’ He declares, ‘before his works of old. I was set up from everlasting, from the beginning, or ever the earth was. When there were no depths, I was brought forth; when there were no fountains abounding with water. Before the mountains were settled, before the hills was I brought forth: while as yet he had not made the earth, nor the fields, nor the highest part of the dust of the world. When he prepared the heavens, I was there: when he set a compass upon the face of the depth’ (Proverbs 8:22–27).

> „Господ Исус Христос, божански Син Божји, постојао је од вечности, као посебна Личност, а ипак једно са Оцем. Он је био превасходна слава неба. Био је заповедник небеских разумних бића, и обожавајуће поштовање анђела примао је као право које Му припада. То није била никаква отимачина од Бога. ‘Господ ме је имао у почетку пута својега’, изјављује Он, ‘пре дела својих, пре свих времена. Од века сам постављена, од почетка, пре него што је земља постала. Кад још не беше бездана, родих се; кад још не беше извора обилних водом. Пре него што се горе утврдише, пре хумова родих се; још не беше начинио земље ни поља ни почетка праху васељенском. Кад је уређивао небеса, онде бејах; кад је размеравaо круг над лицем бездана’ (Приче 8:22–27).“

> “There are light and glory in the truth that Christ was one with the Father before the foundation of the world was laid. This is the light shining in a dark place, making it resplendent with divine, original glory. This truth, infinitely mysterious in itself, explains other mysterious and otherwise unexplainable truths, while it is enshrined in light, unapproachable and incomprehensible.” Selected Messages, book 1, 246–248.

> „Постоје светлост и слава у истини да је Христос био једно са Оцем пре него што су положени темељи света. То је светлост која сија на тамном месту, чинећи га блиставим божанском, изворном славом. Ова истина, бесконачно тајанствена сама по себи, објашњава друге тајанствене и иначе необјашњиве истине, док је сама обавијена светлошћу, неприступачном и несхватљивом.” Selected Messages, књига 1, 246–248.

Back to Articles