Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Eight

Књига пророка Данила — број четрдесет осам

Unveiling Prophecy: The Significance of Habakkuk’s Vision, Two Tables, and the Mystery of the Daily in Biblical Interpretation

Откривање пророштва: значај Авакумовог виђења, две таблице и тајна свакодневне службе у библијском тумачењу

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Повећање знања које је представљено виђењем реке Улај јесте оно што је, на крају, било записано на две плоче Авакумове.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> „Са пророштвима која су сматрали да се односе на време другог доласка било је испреплетено и поучавање нарочито прилагођено њиховом стању неизвесности и ишчекивања, које их је храбрило да стрпљиво чекају у вери да ће оно што је сада тамно њиховом разумевању у своје време постати јасно.“

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> „Међу тим пророчанствима било је и оно из Авакума 2:1–4: ‘На стражу ћу своју стати, и попећу се на кулу, и мотрићу да видим шта ће ми рећи и шта ћу одговорити кад будем укорен. И одговори ми Господ, и рече: Запиши виђење и јасно га изложи на плочама, да може читати онај који трчи. Јер је виђење још за одређено време, али ће на крају проговорити и неће слагати: ако и одоцни, чекај га; јер ће заиста доћи, неће закаснити. Гле, душа онога који се узноси није права у њему; али праведник ће од своје вере живети.’“

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> „Још 1842. године, упутство дато у овом пророчанству да се ‘запише утвара и да се јасно изложи на таблицама, да би могао трчати ко је чита’, навело је Чарлса Фича да припреми пророчку карту ради приказивања виђења из Данила и Откривења. Објављивање те карте сматрало се испуњењем заповести дате Авакуму. Међутим, тада нико није запазио да је у истом пророчанству приказано привидно одлагање у испуњењу виђења — време оклевања. После разочарања, ово место из Писма показало се веома значајним: ‘Јер је утвара још за одређено време, али на пошљетку проговориће, и неће слагати; ако и оклева, чекај је; јер ће зацело доћи, неће закаснити…. А праведник ће од вере своје жив бити.’ Велика борба, 391, 392.“

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

Две Авакумове плоче пророчки представљају два сведока. Према Светом писму, два сведока треба довести заједно да би се утврдила истина.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 18:16.

> Ако ли те не послуша, узми са собом још једнога или двојицу, да на устима два или три сведока буде потврђена свака реч. Матеј 18:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with one another they confirm the truths that were the jewels of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the tarrying time of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

Када се две Авакумове плоче (пионирске карте из 1843. и 1850. године) преклопе једна преко друге, оне потврђују истине које су биле драгуљи у Милеровом сну. Грешка из 1843. године, представљена на првој плочи, када се преклопи са другом плочом, утврђује време одлагања виђења. Милер (симболички стражар те историје) упитао је шта треба да каже током расправе своје историје.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Стаћу на своју стражу, и поставићу се на кулу, и мотрићу да видим шта ће ми рећи, и шта ћу одговорити кад будем укорен. Авакум 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Господ је наложио Милеру да запише виђење, а у свом сну он је ковчежић који је садржавао виђење ставио на сто у средини своје собе.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> И Господ ми одговори и рече: Запиши виђење и јасно га изнеси на плочама, да може трчати онај који га чита. Авакум 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

Табеле затим означавају време одлагања и прво разочарање.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Јер је виђење још за одређено време, али на крају ће проговорити, и неће слагати; ако и оклева, чекај га, јер ће засигурно доћи, неће закаснити. Авакум 2:3.

The three-step testing process produced by the increase of knowledge (Miller’s jewels) are then represented.

Тростепени процес испитивања, проузрокован умножавањем знања (Милерови драгуљи), затим је представљен.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Гле, душа његова која се надима није права у њему; а праведник ће од вере своје живети. Авакум 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

Две групе богослужитеља биће откривене кроз процес испитивања из дванаесте главе књиге пророка Данила.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> И рече: Иди својим путем, Данило; јер су ове речи затворене и запечаћене до времена свршетка. Многи ће се очистити, и убелити, и бити окушани; а безбожници ће безбожно поступати; и нико од безбожника неће разумети; али ће мудри разумети. Данило 12:9, 10.

The wise of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

Мудри из Данила јесу мудре девојке из Матеја двадесет пете, које су биле оправдане вером, а безбожни су биле луде девојке које су се узносиле у охолости. На крају Милеровог сна, драгуљи представљају уље у причи о десет девојака, што је била порука.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог се обешчашћује када не примамо поруке које нам Он шаље. Тако одбијамо златно уље које би Он излио у наше душе да се пренесе онима који су у тами. Када дође позив: ‘Ево, женик иде; изађите му у сусрет’, они који нису примили свето уље, који нису неговали Христову благодат у својим срцима, увидеће, као и луде девојке, да нису спремни да дочекају свога Господа. Они немају у себи моћ да дођу до уља, и њихов је живот доживео бродолом.“ Review and Herald, July 20, 1897.

The light of Miller’s jewels in the last days will shine ten times brighter, and both the number ten and light are symbols of a test. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is represented as the message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Светлост Милерових драгуља у последњим данима сијаће десет пута јаче, а и број десет и светлост јесу симболи кушања. У последњим данима, представљеним завршетком Милеровог сна, светлост истине приказана на Авакумовим таблицама производи поруку кушања, која је у причи о десет девојака представљена као порука Поноћног поклича. Тај процес кушања јесте понављање процеса кушања из милеритске историје, јер се прича о десет девојака понавља до у најситније слово у последњим данима.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ми се скреће пажња на причу о десет девојака, од којих је пет било мудрих, а пет лудих. Ова прича се испунила и испуниће се до последњег слова, јер има нарочиту примену за ово време и, као и порука трећег анђела, испунила се и наставиће да буде садашња истина до свршетка времена.“ Review and Herald, 19. август 1890.

Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter, than those who were eating the diet of Babylon. The proud represented in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk it is the prophetic characteristics of the papacy which is employed to identify the character of those who chose not to live by faith.

Десет је симбол испита, и на крају десет дана Данило и тројица достојних беху видљиво лепшега изгледа и ухрањенији од оних који су јели вавилонску храну. Горди представљени у Авакуму, који су живели по дрској самоуверености, а не по вери, развили су карактер Вавилона. У милеритској историји они су постали кћери Вавилона, а у Авакуму су то пророчке одлике папства које се употребљавају да би се препознао карактер оних који су изабрали да не живе по вери.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Гле, душа његова, која се узноси, није права у њему; а праведник ће од вере своје живети. И још, јер преступа вином, охол је човек, нити остаје код куће; шири жељу своју као Ад, и као смрт је, и не може се наситити, него сабира к себи све народе, и гомила к себи сва племена. Неће ли сви ови подићи причу против њега, и поругљиву изреку против њега, и рећи: Тешко ономе који умножава оно што није његово! докле? и ономе који на себе товари много блата! Неће ли изненада устати они који ће те ујести, и пробудити се они који ће те узнемирити, и бићеш им плен? Јер си опленио многе народе, сав остатак народа оплениће тебе; због крви људске и насиља над земљом, над градом и над свима који у њему живе. Авакум 2:4–8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.” It is the papal power that gets suddenly bitten, just as Jezebel was eaten by dogs.

Процес кушања који долази на девице из Матеја двадесет и пет производи једну класу поштовалаца, који су развили карактер цара севера (папства), који је уједно и сила која је „опустошила многе народе“. То је папска сила која бива изненада уједена, управо као што је Језавељу изјели пси.

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Овако говори Господ: Ево, народ долази из земље северне, и велик народ подигнуће се с крајева земље. Латиће се лука и копља; сурови су и немају милости; глас им хучи као море; и јашу на коњима, постројени као људи за бој против тебе, кћери Сионова. Чусмо глас о њему: руке нам клону; тескоба нас спопаде, и болови као код жене која рађа. Не излазите у поље нити идите путем; јер је мач непријатељев и страх је са свих страна. Кћери народа мога, опаши се врећом и ваљај се по пепелу; учини жалост као за јединцем, најгорчу тужбалицу; јер ће пустошник изненада доћи на нас. Јеремија 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Авакумове две класе јесу они који се оправдавају вером, и они који су јели и пили вавилонске доктрине. Они у последњим данима Милеровог сна, који су представљени као девице, или развијају Христов карактер, те тако примају печат Божји, или развијају карактер папства и примају жиг звери.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Дошло је време да истинска светлост засија усред моралне таме. Вест трећег анђела упућена је свету, опомињући људе да не приме жиг звери или њеног лика на своја чела или на своје руке. Примити овај жиг значи доћи до исте одлуке до које је дошла звер и заступати исте идеје, у непосредном противљењу речи Божјој. За све који примају овај жиг, Бог каже: ‘И он ће пити од вина гнева Божјега, које је непомешано наточено у чашу гнева његова; и биће мучен огњем и сумпором пред светим анђелима и пред Јагњетом.’” Review and Herald, July 13, 1897.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

Дјеве које пију вино Вавилона на крају ће пити вино Божјега гњева. У Исаији, пијанице Јефремове показују своје слијепо пијанство тиме што изврћу ствари наглавачке, а тај поступак треба сматрати „глином лончаревом“.

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in Second Thessalonians, chapter two.

Поистовећивање „свакодневне“ као симбола Христа изврће истину о „свакодневној“ наглавачке, јер је „свакодневна“ сатански симбол. Милерово поистовећивање „свакодневне“ са паганством непосредно је представљено на Авакумовим таблицама. Милерово откриће одломка у Посланици Солуњанима, које му је омогућило да разуме да је паганство оно што је „уклоњено“, да би се открио „човек греха“ који седи у храму Божјем, јесте основна истина изложена у Другој посланици Солуњанима, друго поглавље.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> „Читао сам даље и нисам могао наћи ниједан други случај у коме се оно [свакодневна] појављује, осим у Данилу. Тада сам [уз помоћ конкорданце] узео оне речи које су стајале у вези с тим, ‘уклонити;’ он ће уклонити свакодневну; ‘од времена кад свакодневна буде уклоњена,’ итд. Читао сам даље и мислио да нећу наћи никакву светлост о том тексту; најзад сам дошао до 2. Солуњанима 2:7, 8. ‘Јер тајна безакоња већ дејствује; само док се не уклони онај који сада задржава, и тада ће се открити тај безаконик,’ итд. А када сам дошао до тог текста, о, како се јасна и славна истина указала! Ту је! То је свакодневна! Добро, дакле, шта Павле мисли под ‘онај који сада задржава,’ или спречава? Под ‘човеком греха’ и ‘безакоником’ мисли се на папство. Добро, шта је то што спречава да се папство открије? Па, то је паганизам; добро, онда, ‘свакодневна’ мора значити паганизам.’ — William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

Значење израза „свакодневна“ у Солуњанима, које је Милер открио, јесте основна истина тог одломка. Када Павле указује на оне који не љубе истину, и који ће стога примити силну заблуду, он свакако указује на мржњу према истини у општем смислу, али истина на коју се у овом одломку непосредно упућује јесте истина да „свакодневна“ представља пагански Рим.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> Светиљка телу је око; ако, дакле, око твоје буде просто, све ће тело твоје бити пуно светлости. Али ако око твоје буде зло, све ће тело твоје бити пуно таме. Ако је, дакле, светлост која је у теби тама, колика је тек та тама! Нико не може служити двојици господара; јер или ће једнога мрзети, а другога љубити; или ће се једнога држати, а другога презирати. Не можете служити Богу и мамону. Матеј 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily” as a symbol of Christ.

Постоји само љубав према истини, или мржња према истини. Нема средњег пута. Силна заблуда која долази на луде девојке из Матеја двадесет пет заснива се на њиховом одбацивању светлости Милерових драгуља, који представљају коначни испит. Коначни испит древног Израиља био је њихов десети испит, а Милерови драгуљи сијају десет пута јаче у последњим данима. Симбол одбацивања Милерових драгуља јесте „свакодневна“, коју су пијанице Јефремове изврнуле наглавачке у трећем нараштају адвентизма. „Свакодневна“ је сатански симбол паганства. Пијанице су увеле фалсификовани драгуљ, који су донеле из отпалог протестантизма, а који поистовећује „свакодневну“ као симбол Христа.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Милерово разумевање својих драгуља било је ограничено историјом у којој је био подигнут. Уверен да је Други долазак следећи пророчки догађај, смртоносна рана папства 1798. године могла је представљати само четврто и коначно земаљско царство из друге главе Данила. Милер је такође био ограничен у свом разумевању „свакодневне службе“, јер његово сведочанство гласи да је путем откривења био вођен ка одређеном начину проучавања, при чему је навео да је користио своју Библију, Круденову Конкорданцу и читао неке новине. Његова одлука да проучава на тај начин једноставно му је дошла на ум.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> „Током дванаест година док сам био деист, читао сам све историје до којих сам могао доћи; али сада сам заволео Библију. Она је учила о Исусу! Ипак, још увек ми је добар део Библије био нејасан. Године 1818. или 1819, док сам разговарао с једним пријатељем кога сам посетио, и који ме је познавао и слушао како говорим док сам био деист, упитао ме је, прилично значајно: ‘Шта мислиш о овом тексту, и оном?’ позивајући се на старе текстове којима сам приговарао док сам био деист. Разумео сам на шта је циљао, и одговорио: Ако ми даш времена, рећи ћу ти шта они значе. ‘Колико времена ти треба?’ Не знам, али ћу ти рећи, одговорих, јер нисам могао веровати да је Бог дао откривење које се не може разумети. Тада сам одлучио да проучавам своју Библију, верујући да могу открити шта је Свети Дух хтео да каже. Али чим сам донео ту одлуку, дошла ми је мисао: ‘Претпоставимо да нађеш одломак који не можеш разумети, шта ћеш учинити?’ Тада ми је овај начин проучавања Библије пао на ум: узећу речи из таквих одломака, и пратити их кроз Библију, и на тај начин открити њихово значење. Имао сам Круденову конкорданцу, за коју мислим да је најбоља на свету; стога сам узео њу и своју Библију, сео за свој сто, и ништа друго нисам читао, осим мало новина, јер сам био решен да сазнам шта моја Библија значи. Аполос Хејл, The Second Advent Manual, 65.

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Милерови драгуљи нису били препознати једноставно његовим методом проучавања, него и непосредним откривењем од Бога.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> „Bog je poslao svoga anđela da deluje na srce jednog zemljoradnika koji nije verovao Bibliji, kako bi ga poveo da istražuje proročanstva. Anđeli Božji su više puta posećivali tog izabranika, da usmere njegov um i otvore njegovom razumevanju proročanstva koja su dotad bila tamna Božjem narodu. Njemu je dat početak lanca istine, i bio je vođen da istražuje kariku za karikom, sve dok sa čuđenjem i divljenjem nije pogledao na Reč Božju. Tamo je video savršen lanac istine. Ta Reč, koju je smatrao nenadahnutom, sada se otvorila pred njegovim pogledom u svojoj lepoti i slavi. Video je da jedan deo Pisma objašnjava drugi, i kada je jedno mesto bilo zatvoreno njegovom razumevanju, nalazio je u drugom delu Reči ono što ga je objašnjavalo. Na svetu Reč Božju gledao je s radošću i s najdubljim poštovanjem i strahopoštovanjem.“ Early Writings, 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

Када сестра Вајт каже да је „Бог послао свога анђела“ Милеру, тиме се указује да је Гаврило био анђео послат Милеру, јер је „Његов анђео“ израз који се приписује Гаврилу.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> „Речи анђела: ‘Ја сам Гаврило, који стојим пред Богом’, показују да он заузима положај велике части у небеским дворовима. Када је дошао с поруком Данилу, рекао је: ‘И нема никога да се са мном држи у томе осим Михаила [Христа], кнеза вашега.’ Данило 10:21. О Гаврилу Спаситељ говори у Откривењу, казујући да ‘пославши по анђелу своме показа слузи своме Јовану’. Откривење 1:1.” Чежња векова, 99.

Gabriel and the other angels were sent to guide Miller’s mind and “open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by divine revelation. The very method he employed to study the Bible had come into his mind. When God brings truth to our mind, it is divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but divine revelation had to be part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Гаврило и други анђели били су послати да управљају Милеровим умом и „отворе његовом разумевању пророчанства која су одувек била тамна Божјем народу.” Његова порука није била једноставно развијена кроз његов метод проучавања, него и божанским откривењем. Сам метод који је употребио да проучава Библију дошао му је у ум. Када Бог уноси истину у наш ум, то је божанско откривење, насупрот долажењу до истине кроз процес исправног раздељивања Библије. Милер је чинио и једно и друго, али је божанско откривење морало бити део начина на који је Милер дошао до разумевања предмета „свакодневне“.

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between “sur” and “rum” which are both translated as “take away.” He would not have seen the distinction between “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary.”

Miler ne bi prepoznao rodno kolebanje u osmom poglavlju Danila, u stihovima devet do dvanaest, jer je sve što je imao bila Biblija i konkordancija lišena bilo kakvih podataka o biblijskim jezicima. Ne bi uočio razliku između „sur” i „rum”, koji se oba prevode kao „uzeti”. Ne bi uočio razliku između „miqdash” i „qodesh”, koji se oba prevode kao „svetinja”.

He would not have seen the truth of the word “tamid” that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word “tamid” is used in the Bible, only in the book of Daniel is the Hebrew word “tamid” used as a noun. “Tamid” is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Он не би увидео истину речи „tamid“ која се у Библији налази сто четири пута. Истина коју не би могао да увиди (а која је уједно и истина коју је увидео) била је следећа: од сто четири пута колико се хебрејска реч „tamid“ употребљава у Библији, једино се у књизи пророка Данила хебрејска реч „tamid“ користи као именица. „Tamid“ је хебрејска реч која значи „непрестано“, а у књизи пророка Данила преводи се као „свагдашња“.

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to correct Daniel’s use of the word as a noun. In order to correct Daniel, they added the word “sacrifice” to the Word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Само се у књизи пророка Данила та реч употребљава као именица, а свих осталих деведесет и девет пута употребљена је као прилог. Из тог разлога, када су се преводиоци Библије краља Џејмса суочили с тим да Данило ту реч пет пута употребљава као именицу, док су је сви остали писци Библије деведесет и девет пута употребљавали као прилог, били су, под теретом доказа, приморани да исправе Данилову употребу те речи као именице. Да би исправили Данила, они су Речи додали реч „жртва“ и тако именицу претворили у прилог. А потом, да би исправила преводиоце, Елен Вајт је била надахнута да забележи да је она „видела у погледу ‘Свакодневне’ да је реч ‘жртва’ додата људском мудрошћу, и да не припада тексту; и да је Господ дао исправно разумевање о томе онима који су објавили вапај о часу суда.“

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

Милер је, према сопственом сведочанству, настојао да разуме „свакодневну жртву“, што је на крају и учинио у 2. Солуњанима. Али такође, према сопственом сведочанству, када је настојао да разуме неку реч, разматрао би свако место на коме је та реч употребљена, а та реч је у Библији употребљена још деведесет и девет пута. Ипак, његово сведочанство о „свакодневној жртви“ гласи да је ту није нашао нигде осим у књизи пророка Данила, када је изјавио: „Читао сам даље и нисам могао наћи ниједан други случај у коме се то [свакодневна жртва] налази, осим у Данилу.“ Милер је био доведен до драгуља не само својим методом проучавања, него и божанским откривењем које му је било дато посредством службе анђела.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word “rum” and the other two times it is used with the Hebrew word “sur”. Both words are translated as take away, but “rum” in Daniel chapter eight, verse eleven means “to lift up and exalt”, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word “sur” means “to remove”.

Зато је његово разумевање „свакодневне“ било исправно, али ограничено. Није могао да препозна да од пет пута колико се „свакодневна“ помиње у књизи пророка Данила, један од три пута када је „свакодневна“ „узета“ представља друго значење него друга два пута. Једном се „свакодневна“ употребљава са јеврејском речју „rum“, а друга два пута са јеврејском речју „sur“. Обе речи се преводе као „узети“, али „rum“ у осмом поглављу књиге пророка Данила, једанаестом стиху, значи „уздићи и узвисити“, а у једанаестом поглављу, тридесет првом стиху, и у дванаестом поглављу, једанаестом стиху, реч „sur“ значи „уклонити“.

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word “sur” in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

Теолози који једу и пију вавилонску исхрану тврде да, било да неку ствар уклоните или је подигнете, обоје представљају неку врсту уклањања, те се стога обе речи морају разумети као да имају исто значење. Они тврде да три пута када се каже да је „свакодневна“ „узета“, то увек значи уклонити, и тиме показују да је Данило био немаран у избору речи. Они то не говоре отворено, али по закључку уче да је Данило требало да употреби реч „sur“ у сва три случаја, јер је, према тим теолозима, наводно сваки пут мислио на исто када је „свакодневна“ била „узета“.

They do the same thing with the words “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen of chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used “qodesh” in all three references, and not used “miqdash” in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to the opposite understanding of the modern theologians.

Они чине исто и са речима „miqdash” и „qodesh”, које су обе преведене као „светилиште”, у стиховима једанаест до четрнаест осмог поглавља. У сваком појављивању речи „светилиште” у та четири стиха, они упорно тврде да све оне представљају Божје светилиште. По истом закључивању, Данило је једноставно требало да употреби „qodesh” у сва три навода, а не да употреби „miqdash” у једанаестом стиху. Милер не би уочио разлику између тих речи, али савремени теолози је уочавају, и када је уоче, они упорно тврде да никаква разлика не треба да буде призната. Ипак, Милер, који није уочио разлике између тих речи, дошао је до разумевања супротног разумевању савремених теолога.

The reality is that Daniel was an extremely careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon who were very smart men in their society in their own right. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

Стварност је да је Данило био изузетно пажљив писац, који је познавао јеврејски језик и за кога је оцењено да је десет пута мудрији од свих осталих мудраца Вавилона, који су и сами по себи били веома умни људи у своме друштву. Ако је ико познавао правилну употребу јеврејског језика и начин на који је требало да буде исправно представљен у тој посебној историји, то је био Данило. Ако је Данило употребио различите речи, то је било стога што су оне имале намеру да пренесу различита значења, која је он свесно настојао да изрази. Када се призна Данилова разлучна употреба речи које се преводе као „светиња” или као „узети”, оне потврђују Милерово разумевање „свакодневне”, које је Милер препознао управо у оном одломку где Павле указује да су они који мрзе истину предодређени да приме силну заблуду.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned laity who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are those whose soul is lifted up in Habakkuk two, and they are the foolish virgins of Matthew twenty-five. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

Они који мрзе истину и верују лажи која производи силну заблуду, такође су представљени као пијанице Јефремове, које су представљене у две класе. Једну класу чини учено вођство, а другу класу неуки лаикат који ће слушати само оно чему их учени уче. То су они који се скривају под лажима и који склапају савез са смрћу. То су они чија се душа надима у Авакуму два, и то су луде девојке из Матеја двадесет пет. То су они који одбацују темељне истине Милеровог сна, које на крају сијају десет пута јаче (представљајући десети и последњи тест за савремени Израиљ), као што је предочено десетим и последњим тестом за древни Израиљ.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness. And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> И Господ рече Мојсију: Докле ће ме овај народ вређати? и докле ми неће веровати, поред свих знакова које учиних међу њима? Ударићу их помором, и лишићу их наследства, а од тебе ћу учинити народ већи и моћнији од њих. А Мојсије рече Господу: Тада ће Египћани то чути, (јер си силом својом извео овај народ између њих,) и казаће становницима ове земље; јер су чули да си ти, Господе, усред овога народа, да се ти, Господе, виђаш лицем к лицу, да облак твој стоји над њима, и да идеш пред њима, дању у стубу од облака, а ноћу у стубу од огња. Ако, дакле, побијеш сав овај народ као једнога човека, тада ће народи који су чули глас о теби говорити, говорећи: Пошто Господ није могао да уведе овај народ у земљу за коју им се заклео, зато их је побио у пустињи. А сада, молим те, нека се покаже велика сила Господа мојега, као што си говорио, рекавши: Господ је дуготрпељив и велике милости, прашта безакоње и преступ, али кривца никако не оставља некажњена, походећи безакоње отаца на деци до трећега и четвртога колена. Опрости, молим те, безакоње овога народа по величини милости своје, као што си праштао овоме народу од Египта па до сада. И Господ рече: Опростио сам по речи твојој; али, тако био жив, сва ће се земља напунити славе Господње. Јер сви они људи који су видели славу моју и чудеса моја, која учиних у Египту и у пустињи, па су ме сада кушали ових десет пута и нису послушали глас мој, заиста неће видети земљу за коју се заклех оцима њиховим; нити ће је видети ико од оних који ме вређаху. Али слуга мој Халев, зато што је у њему био други дух и што ме је савршено следио, њега ћу увести у земљу у коју је ишао; и семе његово наследиће је. Бројеви 14:11–24.

Back to Articles