Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-Nine

Књига пророка Данила – Деведесет девети број

The Last Days and the Judgment of God: Unveiling Prophetic Insights

Последњи дани и суд Божји: откривање пророчких увида

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “last days” represent the announcement of the opening of judgment in the movement of the first angel, and in the movement of the third angel, the close of judgment is announced. In the “last days” God’s people were, and are raised up to announce the judgment of God, but in order to be a messenger of God’s judgment, you must understand the judgment. A primary characteristic of Laodicean Adventism, both the learned class and the unlearned class, is that they do not know the judgment of God. All the prophets are more specifically addressing the last days, than the days in which they lived.

„Последњи дани“ представљају објављивање отварања суда у покрету првог анђела, а у покрету трећег анђела објављује се завршетак суда. У „последњим данима“ Божји народ је био, и јесте, подигнут да објављује Божји суд, али да би неко био весник Божјег суда, мора разумети суд. Основна одлика лаодикијског адвентизма, како образованог слоја тако и необразованог слоја, јесте да не познају Божји суд. Сви пророци се одређеније односе на последње дане него на дане у којима су живели.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11.” Selected Messages, book 3, 338.

> „Сваки од древних пророка говорио је мање за своје време него за наше, тако да је њихово пророковање на снази за нас. „А ово се све њима догађаше за углед, а написано је за поуку нама, на које последак света дође.“ 1. Коринћанима 10:11.“ Selected Messages, књига 3, 338.

All the prophets agree with one another, so their prophecies are all presenting the same illustration, and that illustration is of the last days, which are the days of judgment.

Сви пророци сагласни су један с другим, те сва њихова пророчанства износе исту слику, а та слика је о последњим данима, који су дани суда.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> И духови пророчки покоравају се пророцима. Јер Бог није Бог нереда, него мира, као у свима црквама светих. 1. Коринћанима 14:32, 33.

Jerusalem in Ezekiel’s vision that begins in chapter eight, is God’s church, which is the Laodicean Seventh-day Adventist church in the last days. Chapters eight and nine of Ezekiel, identify two classes of worshippers in the conclusion of the judgment of the house of God. One class is represented with the twenty-five ancient men bowing to the sun, but those who sigh and cry for the abominations done in the church and land, receive the seal of God. In chapter eleven, Ezekiel’s vision continues the illustration of the punishment of the twenty-five men that bow to the sun.

Јерусалим у Језекиљевом виђењу, које почиње у осмом поглављу, јесте Божја црква, то јест лаодикејска Црква адвентиста седмога дана у последњим данима. Осмо и девето поглавље Језекиља препознају две класе богослужитеља при закључењу суда над домом Божјим. Једна класа је представљена са двадесет и пет старих људи који се клањају сунцу, а они који уздишу и вапе због гадости које се чине у цркви и у земљи, примају Божји печат. У једанаестом поглављу, Језекиљево виђење наставља приказ казне над двадесет и петорицом људи који се клањају сунцу.

> Moreover the spirit lifted me up, and brought me unto the east gate of the Lord’s house, which looketh eastward: and behold at the door of the gate five and twenty men; among whom I saw Jaazaniah the son of Azur, and Pelatiah the son of Benaiah, princes of the people. Then said he unto me, Son of man, these are the men that devise mischief, and give wicked counsel in this city: Which say, It is not near; let us build houses: this city is the caldron, and we be the flesh. Therefore prophesy against them, prophesy, O son of man. And the Spirit of the Lord fell upon me, and said unto me, Speak; Thus saith the Lord; Thus have ye said, O house of Israel: for I know the things that come into your mind, every one of them. Ye have multiplied your slain in this city, and ye have filled the streets thereof with the slain. Therefore thus saith the Lord God; Your slain whom ye have laid in the midst of it, they are the flesh, and this city is the caldron: but I will bring you forth out of the midst of it. Ye have feared the sword; and I will bring a sword upon you, saith the Lord God. And I will bring you out of the midst thereof, and deliver you into the hands of strangers, and will execute judgments among you. Ezekiel 11:1–9.

> И дух ме подиже и одведе к источним вратима дома Господњег, која гледају на исток; и гле, на вратима беше двадесет и пет људи; међу њима видех Јазанију, сина Азурова, и Фалтију, сина Венајина, кнезове народне. Тада ми рече: Сине човечји, ово су људи који смишљају зло и дају опак савет у овоме граду; који говоре: Није близу; да зидамо куће; овај је град лонац, а ми смо месо. Зато пророкуј против њих, пророкуј, сине човечји. И Дух Господњи сиђе на ме и рече ми: Говори; овако вели Господ: Тако сте рекли, доме Израиљев; јер ја знам шта вам долази на ум, свакоме од вас. Умножили сте побијене своје у овоме граду, и улице његове напунили побијенима. Зато овако вели Господ Господ: побијени ваши, које положисте усред њега, они су месо, а овај је град лонац; али ћу вас извести из његове средине. Мача сте се бојали; и мач ћу пустити на вас, говори Господ Господ. И извешћу вас из његове средине, и предати вас у руке туђинима, и извршићу судове над вама. Језекиљ 11:1–9.

Jerusalem is identified as the “caldron,” and the people in Jerusalem are “the flesh” that is being cooked in the caldron, which is a pot. The judgment of the wicked that is accomplished by the angels with the destroying weapons in their hands, in the time of the sealing of the one hundred and forty-four thousand (for Sister White says the sealing of Ezekiel chapter nine is the same as the sealing of Revelation chapter seven), includes the truth that the wicked are removed from Jerusalem. At the soon-coming Sunday law, spiritual Jerusalem will be cleansed and lifted up as an ensign above all the mountains.

Јерусалим је означен као „котао“, а народ у Јерусалиму је „месо“ које се кува у котлу, то јест у лонцу. Суд над злима, који извршавају анђели са убојитим оружјем у својим рукама, у време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде (јер сестра Вајт каже да је запечаћење из деветог поглавља Језекиљевог исто што и запечаћење из седмог поглавља Откривења), обухвата истину да се зли уклањају из Јерусалима. При ускоро долазећем закону о недељи, духовни Јерусалим биће очишћен и уздигнут као стег изнад свих гора.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> И догодиће се у последње дане да ће гора дома Господњега бити утврђена наврх гора и уздигнута изнад хумова; и сви ће народи потећи к њој. И многи ће народи поћи и рећи: Ходите, и узиђимо на гору Господњу, у дом Бога Јаковљевог; и учиће нас путевима својим, и ходићемо стазама његовим; јер ће из Сиона изаћи закон, и реч Господња из Јерусалима. Исаија 2:2, 3.

The cleansing which is accomplished for Jerusalem at the Sunday law, is the removal of Laodicean Adventists, where only Philadelphian Adventists remain. The legal corporate structure is then finished, for the United States government is the controlling entity in the legal arrangement that was made in 1863, and when the government of the United States enforces Sunday observance upon the land, the corporate structure of the Seventh-day Adventist church is either legally dissolved, or perhaps its name is legally changed to something of the order of the Sunday Adventist church.

Очищење које се извршава за Јерусалим приликом закона о недељи јесте уклањање лаодикијских адвентиста, при чему остају само филаделфијски адвентисти. Тада је правна корпоративна структура окончана, јер је влада Сједињених Америчких Држава управљачки чинилац у правном аранжману који је успостављен 1863. године, и када влада Сједињених Америчких Држава наметне светковање недеље земљи, корпоративна структура Цркве адвентиста седмог дана бива или правно распуштена, или се њено име можда правно мења у нешто по реду Цркве недељних адвентиста.

When the wicked in Jerusalem are removed from the caldron, by the destroying angels, the Laodicean Adventist church ends, and the Philadelphian movement becomes spiritual Jerusalem that is lifted up as an ensign. Micah addresses the ancient men, that Isaiah calls the scornful men that call light darkness and darkness light, and through a question, identifies that the ancient men should have known “judgment.” They should have known the time of their visitation.

Када зле у Јерусалиму анђели затирaчи уклоне из котла, Лаодикијска адвентистичка црква престаје, а Филаделфијски покрет постаје духовни Јерусалим који се подиже као застава. Миха упућује реч древним људима, које Исаија назива подругљивим људима који светлост називају тамом, а таму светлошћу, и кроз једно питање указује да су древни људи требало да познају „суд“. Требало је да знају време свога похођења.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Micah 3:1–3.

> И рекох: Чујте, молим вас, главари Јаковљеви и кнезови дома Израиљева; није ли ваше да знате суд? Ви који мрзите добро, а љубите зло; који им кожу свлачите с њих, и месо њихово с костију њихових; који једете и месо народа мојега, и кожу му дерете с њега; и кости му ломите, и сечете га у комаде као за лонац, и као месо усред котла. Михеј 3:1–3.

God intended, and still intends that His last day people “know judgment,” and judgment is not a singular concept. It is a progressive history, possessing several elements and specific waymarks. It is a prophetic period that began in 1798, and continues until the end of the millennium. It is both investigative and executive. It is accomplished upon every man who has ever lived upon planet earth, and also upon the angels that were expelled from heaven. The periods of judgment are an essential understanding, for God’s faithful in the last days, for the answer to Micah’s question is, “yes, Israel is to understand the judgment.”

Бог је намеравао, и још увек намерава, да Његов народ последњих дана „познаје суд“, а суд није појединачан појам. Он је напредујућа историја, која поседује више елемената и одређене прекретнице. То је пророчки период који је отпочео 1798. године и траје до краја миленијума. Он је и истражни и извршни. Он се извршава над сваким човеком који је икада живео на планети Земљи, а такође и над анђелима који су били избачени са неба. Периоди суда представљају суштинско разумевање за Божје верне у последњим данима, јер је одговор на Михејево питање: „да, Израиљ треба да разуме суд.“

Jeremiah identifies that the ancient men of Jerusalem in the last days represent the culmination of a “perpetual backsliding,” as represented by the four generations of escalating rebellion, symbolized by Ezekiel chapter eight’s four escalating abominations. Jeremiah identifies that the ancient men are wrapped up in spiritualism, for they “worship” “the sun, the moon, and all the host of heaven.” He identifies they are to “fall, and not rise,” for “they have rejected the word of the Lord.” With these characteristics Jeremiah identifies that the “people know not the judgment of the Lord.”

Јеремија указује да старци Јерусалима у последњим данима представљају врхунац „непрестаног отпадништва“, како је приказано кроз четири нараштаја све већег бунтовништва, симболизована четирима све већим гадостима из осме главе Језекиљеве. Јеремија указује да су старци обузети спиритизмом, јер се „клањају“ „сунцу, месецу и свој војсци небеској“. Он указује да треба да „падну, и не устану“, јер су „одбацили реч Господњу“. Овим обележјима Јеремија указује да „народ не познаје суд Господњи“.

> At that time, saith the Lord, they shall bring out the bones of the kings of Judah, and the bones of his princes, and the bones of the priests, and the bones of the prophets, and the bones of the inhabitants of Jerusalem, out of their graves: And they shall spread them before the sun, and the moon, and all the host of heaven, whom they have loved, and whom they have served, and after whom they have walked, and whom they have sought, and whom they have worshipped: they shall not be gathered, nor be buried; they shall be for dung upon the face of the earth. And death shall be chosen rather than life by all the residue of them that remain of this evil family, which remain in all the places whither I have driven them, saith the Lord of hosts. Moreover thou shalt say unto them, Thus saith the Lord; Shall they fall, and not arise? shall he turn away, and not return? Why then is this people of Jerusalem slidden back by a perpetual backsliding? they hold fast deceit, they refuse to return. I hearkened and heard, but they spake not aright: no man repented him of his wickedness, saying, What have I done? every one turned to his course, as the horse rusheth into the battle. Yea, the stork in the heaven knoweth her appointed times; and the turtle and the crane and the swallow observe the time of their coming; but my people know not the judgment of the Lord. How do ye say, We are wise, and the law of the Lord is with us? Lo, certainly in vain made he it; the pen of the scribes is in vain. The wise men are ashamed, they are dismayed and taken: lo, they have rejected the word of the Lord; and what wisdom is in them? Jeremiah 8:1–9.

> У то време, говори Господ, изнеће кости царева Јудиних, и кости кнезова његових, и кости свештеника, и кости пророка, и кости становника јерусалимских, из гробова њихових; и простреће их пред сунцем и месецом и свом војском небеском, које су љубили и којима су служили, за којима су ходили, која су тражили и којима су се клањали; неће бити сабране нити погребене; биће као гној по лицу земље. И смрт ће бити изабрана пре него живот од свега остатка оних што остану од ове зле породице, који остану по свим местима куда сам их одагнао, говори Господ над војскама. Још им реци: Овако вели Господ: падају ли, а не устају? одвраћа ли се ко, а да се не врати? Зашто је онда овај народ јерусалимски отпао упорним отпадништвом? држе се преваре, неће да се врате. Слушао сам и чуо, али не говоре право; нико се не каје за своју злоћу говорећи: Шта учиних? сваки се окреће своме току, као коњ који јури у бој. Чак и рода на небу зна своја одређена времена; и грлица и ждрал и ласта пазе на време свога доласка; али мој народ не зна суд Господњи. Како можете говорити: Мудри смо, и закон Господњи је с нама? Гле, заиста, узалуд га начини перо књижевничко. Мудраци су посрамљени, сметени су и ухваћени; гле, реч Господњу одбацише, и каква је мудрост у њима? Јеремија 8:1–9.

In chapter five, Jeremiah identifies those who know not the Lord’s judgment are “foolish.”

У петом поглављу, Јеремија оне који не познају суд Господњи назива „лудима“.

> Run ye to and fro through the streets of Jerusalem, and see now, and know, and seek in the broad places thereof, if ye can find a man, if there be any that executeth judgment, that seeketh the truth; and I will pardon it. And though they say, The Lord liveth; surely they swear falsely. O Lord, are not thine eyes upon the truth? thou hast stricken them, but they have not grieved; thou hast consumed them, but they have refused to receive correction: they have made their faces harder than a rock; they have refused to return. Therefore I said, Surely these are poor; they are foolish: for they know not the way of the Lord, nor the judgment of their God. Jeremiah 5:1–4.

> Прођите тамо-амо улицама Јерусалима, и погледајте сада, и спознајте, и потражите по трговима његовим, можете ли наћи човека, има ли икога ко извршује правду, ко тражи истину; и ја ћу му опростити. И ако говоре: Жив је Господ; заиста се лажно куну. О Господе, нису ли очи твоје управљене на истину? Тукао си их, али нису жалили; истребио си их, али су одбили да приме поуку: учинили су лица своја тврђима од стене; одбили су да се врате. Зато рекох: Засигурно су ово сиромаси; безумни су; јер не познају пут Господњи, ни суд Бога својега. Јеремија 5:1–4.

In the last days Laodicean Adventism, those who are represented as the foolish virgins of the parable of the ten virgins, which Sister White identifies represents the “experience of the Adventist people,” “know not the way of the Lord, nor the judgment of their God.” In the next chapter Jeremiah identifies that “the way” of the Lord is the “old paths,” but the foolish Laodicean Adventists refuse to walk therein, or to hearken to the sound of the trumpet. The “trumpet” is a symbol of judgment, which of course, the foolish Laodicean Adventists do not know.

У последњим данима лаодикијски адвентизам, они који су представљени као луде девојке у причи о десет девојака, за коју сестра Вајт каже да представља „искуство адвентног народа“, „не знају пут Господњи, ни суд Бога својега“. У следећем поглављу Јеремија показује да је „пут“ Господњи „стазе старе“, али луди лаодикијски адвентисти одбијају да ходе њима, или да послушају глас трубе. „Труба“ је симбол суда, који, наравно, луди лаодикијски адвентисти не познају.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Овако говори Господ: Станите на путеве, и погледајте, и распитајте се за старе стазе, где је добар пут, и идите њиме, и наћи ћете покој душама својим. Али они рекоше: Нећемо ићи њиме. И поставих над вама стражаре, говорећи: Слушајте глас трубе. Али они рекоше: Нећемо слушати. Зато чујте, народи, и знај, о скупштино, шта је међу њима. Чуј, земљо: ево, пустићу зло на овај народ, плод мисли њихових, јер нису слушали моје речи, нити мој закон, него су га одбацили. Јеремија 6:16–19.

The “evil” that is brought upon the “congregation” that refused to “hearken to the sound of the trumpet,” and “walk” in “the old paths,” where the “rest” of the latter rain would be found, occurs when the “congregation” “rejects His law” at the soon coming Sunday law.

„Зло“ које се доводи на „заједницу“ што је одбила да „послуша глас трубе“ и да „ходи“ „старим стазама“, где би се нашао „починак“ позне кише, настаје онда када „заједница“ „одбацује Његов закон“ при ускоро долазећем недељном закону.

The triple application of Elijah identifies the work of a messenger and movement in the time of the executive judgment, which begins at the soon-coming Sunday law. Closely related to the triple application of Elijah is the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant. The triple application of the messenger that prepares the way is identifying a work by a messenger and movement in the time of the investigative judgment. The messenger who prepares the way, and Elijah are closely related triple applications, as is the triple application of Rome with the triple application of Babylon’s fall, but they possess important distinctions that are associated with the judgment of God.

Трострука примена Илије поистовећује дело једног весника и покрета у време извршног суда, који почиње ускоро долазећим недељним законом. Тесно повезана са троструком применом Илије јесте трострука примена весника који припрема пут за Весника завета. Трострука примена весника који припрема пут поистовећује дело једног весника и покрета у време истражног суда. Весник који припрема пут, и Илија, јесу тесно повезане троструке примене, као што је и трострука примена Рима са троструком применом пада Вавилона, али оне поседују важне разлике које су повезане са Божјим судом.

The triple applications of Elijah and the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant are associated with two distinct works of judgment which are accomplished by God, through His chosen messenger and the movement that joins to the message of the messenger. Those two works are associated with two distinct periods of judgment, although there is overlap between the symbols.

Троструке примене Илије и трострука примена гласника који припрема пут Гласнику завета повезане су са два различита дела суда која Бог извршава преко свог изабраног гласника и покрета који се придружује поруци гласника. Та два дела повезана су са два различита раздобља суда, иако постоји преклапање између симбола.

The work of the third and final Elijah is in relation to the executive judgment of the threefold union of modern Babylon, and the work of the messenger who prepares the way, is in relation to the investigative judgment and cleansing of God’s people. Malachi chapter three, is introduced with the last verse of chapter two.

Дело трећег и последњег Илије односи се на извршни суд над троструким савезом савременог Вавилона, а дело весника који припрема пут односи се на истражни суд и очишћење Божјег народа. Треће поглавље Малахије уводи се последњим стихом другог поглавља.

> Ye have wearied the Lord with your words. Yet ye say, Wherein have we wearied him? When ye say, Everyone that doeth evil is good in the sight of the Lord, and he delighteth in them; or, Where is the God of judgment? Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 2:17–3:4.

> Досађивали сте Господу својим речима. А ви говорите: У чему смо му досадили? Када говорите: Сваки који чини зло добар је у очима Господњим, и њему су такви мили; или: Где је Бог суда? Ево, ја ћу послати гласника свога, и он ће приправити пут преда мном; и изненада ће доћи у храм свој Господ, кога тражите, и анђео завета, коме се радујете; ево, доћи ће, вели Господ над војскама. Али ко ће поднети дан његова доласка? и ко ће опстати када се он јави? јер је он као огањ топионичарски и као сапун белилачки. И сешће као онај који топи и чисти сребро; и очистиће синове Левијеве, и пречистиће их као злато и сребро, да приносе Господу принос у праведности. Тада ће принос Јудин и јерусалимски бити мио Господу као у древне дане и као у пређашње године. Малахија 2:17–3:4.

In the last days, according to the testimony of Malachi, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1888. The rebellion of 1888, was typified by the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, and the doctrinal argument of Korah’s rebellion was whether those who do evil, are still righteous in the sight of the Lord.

У последње дане, према сведочанству Малахије, Бог је заморен лаодикијским адвентизмом који се држи побуне из 1888. године. Побуна из 1888. године била је предображена побуном Кореја, Датана и Авирона, а доктринарна расправа у Корејевој побуни била је о томе да ли су они који чине зло и даље праведни у очима Господњим.

> Now Korah, the son of Izhar, the son of Kohath, the son of Levi, and Dathan and Abiram, the sons of Eliab, and On, the son of Peleth, sons of Reuben, took men: And they rose up before Moses, with certain of the children of Israel, two hundred and fifty princes of the assembly, famous in the congregation, men of renown: And they gathered themselves together against Moses and against Aaron, and said unto them, Ye take too much upon you, seeing all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord? Numbers 16:1–3.

> А Кореј, син Исара, сина Катова, сина Левијевог, и Датан и Авирон, синови Елијавови, и Он, син Фалетов, синови Рувимови, узеће људе; и устадоше пред Мојсијем с некима од синова Израиљевих, двеста и педесет кнезова збора, угледних у заједници, људи на гласу; и скупише се против Мојсија и против Арона, и рекоше им: Превише узимате на себе, кад је сав збор свет, сваки од њих, и Господ је међу њима; зашто се, дакле, уздижете изнад збора Господњег? Бројеви 16:1–3.

In the last days, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1957, which is simply the manifestation of the rebellion of 1888, placed into an official statement. The book, Questions on Doctrine enshrined the rebellion of 1888, which was a repetition of the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, according to the testimony of the angel who instructed Sister White that she must stay at the conference of 1888, in order to record the repetition of history of Korah’s rebellion. Two-hundred and fifty men of renown gathered together with Korah, Dathan and Abiram, against Moses, God’s representative in the rebellion.

У последњим данима, Бог је уморан од лаодикијског адвентизма који се држи побуне из 1957. године, која је једноставно испољавање побуне из 1888. године, унете у званичну изјаву. Књига Questions on Doctrine овековечила је побуну из 1888. године, која је била понављање побуне Кореја, Датана и Авирона, према сведочанству анђела који је упутио сестру Вајт да мора остати на конференцији 1888. године, како би забележила понављање историје Корејеве побуне. Двеста педесет угледних људи окупило се заједно с Корејем, Датаном и Авироном, против Мојсија, Божјег представника у тој побуни.

The twenty-five men that bow to the sun in Ezekiel chapter eight, represent a tithe, or a tenth of the two hundred and fifty men that offered incense in the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, which typified the leaders of the rebellion of 1888, whose doctrinal rebellion was formalized in 1957, with the publishing of the book Questions on Doctrine.

Двадесет и пет људи који се клањају сунцу у осмом поглављу Језекиља представљају десетак, или десети део, од двеста педесет људи који су приносили кад у побуни Кореја, Датана и Авирона, који су били праслика вођа побуне из 1888. године, чија је доктринарна побуна формализована 1957. године објављивањем књиге Questions on Doctrine.

The rebellion of Korah, Dathan and Abiram rejected the “judgment” which God had rendered, pronouncing them to wander in the wilderness for forty years. Laodicean Adventism began to wander in the wilderness of Laodicea in 1863, after they rejected the Laodicean message which was presented in 1856, that produced the judgment of wandering in the wilderness for many more years, due to their lack of faith. In the rebellion of 1888, they were still unwilling to accept the Laodicean message which was brought by Elders Jones and Waggoner.

Побуна Кореја, Датана и Авирона одбацила је „суд“ који је Бог изрекао, осудивши их да лутају по пустињи четрдесет година. Лаодикејски адвентизам почео је да лута у пустињи Лаодикеје 1863. године, пошто су одбацили лаодикејску поруку која је била изнета 1856. године, што је произвело суд да још много година лутају по пустињи због свога недостатка вере. У побуни 1888. године, они и даље нису били вољни да прихвате лаодикејску поруку коју су донели старешине Џоунс и Вагонер.

Those who rebelled in 1888, not only rejected the spiritual authority of Elders Jones and Waggoner, but the authority of the prophetess Ellen White and the authority of the Holy Spirit too, for they acted out the idea that the whole congregation was equally holy.

Они који су се побунили 1888. године, не само да су одбацили духовни ауторитет старешина Џоунса и Вагонера, него и ауторитет пророчице Елен Вајт и ауторитет Светога Духа, јер су спровели у дело замисао да је сав збор подједнако свет.

In 1863, they had returned to eat with the lying prophet of Bethel, and in doing so they ultimately accepted the definition of salvation that was represented by the rebellion of Korah, and then officially enshrined the false doctrine in the book, Questions on Doctrine. That doctrine is a false definition of “justification by faith.”

Godine 1863. vratili su se da jedu sa lažljivim prorokom iz Vetilja, i time su na kraju prihvatili definiciju spasenja koja je bila predstavljena Korahovom pobunom, a potom su i zvanično ovaplotili tu lažnu doktrinu u knjizi Questions on Doctrine. Ta doktrina je lažna definicija „opravdanja verom“.

The rebellion of 1863 was the beginning of the rejection of Miller’s jewels that were reflected upon Habakkuk’s two tables. In Habakkuk chapter two, the “debate” of verse one ultimately produces two classes of worshippers who are manifested over their disagreement of the message that tarried.

Побуна из 1863. године била је почетак одбацивања Милерових драгуља који су били одражени на две Авакумове плоче. У другој глави Авакума, „расправа“ из првог стиха на крају производи две класе богомољаца, које се испољавају кроз своје неслагање у погледу поруке која је оклевала.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Ево, душа његова која се надима није права у њему; а праведник ће од своје вере живети. Авакум 2:4.

The “faith” of the “just” in the “debate” of Habakkuk chapter two, was based upon the “vision” that had been plainly written upon tables. In the rebellion of 1863, the first step to remove what was written on the tables was accomplished by those who no longer possessed the faith of the “just.” The rebellion of 1863, represented the first seed of the rebellion that would ultimately enshrine a false definition of the doctrine of justification by faith in 1957.

„Вера“ „праведнога“ у „расправи“ друге главе Авакума, била је заснована на „виђењу“ које је било јасно записано на плочама. У побуни 1863. године, први корак ка уклањању онога што је било записано на плочама остварили су они који више нису поседовали веру „праведнога“. Побуна из 1863. године представљала је прво семе побуне која ће коначно 1957. године устоличити лажну дефиницију учења о оправдању вером.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Господ је у својој великој милости послао своме народу најдрагоценију поруку преко старешина Вагонера и Џонса. Ова порука требало је да још истакнутије изнесе пред свет узвишеног Спаситеља, жртву за грехе целога света. Она је износила оправдање вером у Јемца; позивала је народ да прими Христову праведност, која се показује у послушности свим Божјим заповестима. Многи су изгубили из вида Исуса. Било је потребно да им се погледи упуте на Његову божанску личност, Његове заслуге и Његову непроменљиву љубав према људском роду. Сва власт дата је у Његове руке, да би могао да дели људима богате дарове, пружајући беспомоћном људском оруђу непроцењиви дар своје сопствене праведности. То је порука коју је Бог заповедио да се да свету. То је порука трећег анђела, која треба да се објављује силним гласом и да буде праћена изливањем Његовог Духа у великој мери.“ Testimonies to Ministers, 91.

> “The truth for this time, the third angel’s message, is to be proclaimed with a loud voice, meaning with increasing power, as we approach the great final test.” The 1888 Materials, 1710.

> „Istina za ovo vreme, poruka trećeg anđela, treba da se objavljuje snažnim glasom, to jest sa sve većom silom, kako se približavamo velikoj završnoj probi.“ The 1888 Materials, 1710.

> “The time of test is just upon us, for the loud cry of the third angel has already begun in the revelation of the righteousness of Christ, the sin-pardoning Redeemer. This is the beginning of the light of the angel whose glory shall fill the whole earth.” Selected Messages, book 1, 362.

> „Време кушње је управо пред нама, јер је силни поклич трећег анђела већ отпочео у откривењу Христове праведности, Искупитеља који прашта грехе. То је почетак светлости анђела чија ће слава испунити сву земљу.“ Selected Messages, књига 1, 362.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Позни дажд треба да се излије на Божји народ. Моћни анђео треба да сиђе с неба, и сва земља треба да буде обасјана његовом славом.“ Review and Herald, 21. април 1891.

Back to Articles