Article

# Panium - Number Five

Панијум — број пет

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Разбојници твога народа: уздизање и пад Рима у пророштву

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Књига пророка Данила развија изузетан пророчки наратив, уткивајући начело понављања и проширивања које се провлачи кроз његова виђења, од металног кипа у 2. поглављу до сложених царских сукоба у 11. поглављу. Унутар тог оквира појављује се снажан доказ: битка код Акцијума 31. године пре Христа, која је довела до пада Египта 30. године пре Христа, стоји као пресудно испуњење Данила 11:25, 26, означавајући свитање 360-годишње превласти паганског Рима.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Данило 11 почиње успоном и падом царстава након смрти Александра Великог 323. пре Хр. Ипак, у 14. стиху долази до преокрета. Око 200. пре Хр, док се Антиох III (Велики) припремао за битку код Панијума против детета-цара Птоломеја V, Рим је интервенисао, не као пуки посматрач, него као „разбојници твога народа“. Забринут да обезбеди египатско снабдевање житом усред хеленистичких превирања, Рим је испољио свој утицај током Другог македонског рата (200–197. пре Хр), постављајући позорницу за своју пророчку улогу.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Римска превласт над Јеврејима

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Премотавајући унапред до 63. године пре н. е., 16. стих налази испуњење када Помпеј заузима Јерусалим, улази у Светињу над светињама и успоставља римску власт над „красном земљом“. Одатле, стихови 17–22 прате низ римских личности: Помпејеве источне походе, освајања Јулија Цезара и његово убиство 44. године пре н. е., порезима обележену владавину цара Августа (забележену у Луки 2:1), која се завршила 14. године н. е., и Тиберија, под чијом је управом Христос био распет 31. године н. е., када је „кнез завета“ био сломљен. Пророчка линија од Помпеја у Јерусалиму до Тита у Јерусалиму 70. године н. е. излаже ток римске надмоћи над Божјим народом.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Почевши од римског генерала који је оскврнуо храм, па до завршетка када је римски генерал разорио храм, пружа се потпис Алфе и Омеге. Започевши оскврњењем, а завршивши разорењем, историјска линија такође садржи оскврњење и разорење Онога који је за Себе рекао: „Развалите овај храм и за три дана ћу га подигнути.“ Истина је сачињена од првог, тринаестог и последњег слова јеврејског алфабета, а линија која почиње с Помпејем и завршава се с Титом укључује средишње разорење храма које је представљено средиштем трију крстова, подигнутих тачно усред седмице када је Христос дошао да потврди завет. Стихови шеснаести до двадесет други представљају пророчку линију која носи потпис истине. Постоји неколицина важних пророчких линија у оквиру историје коју стихови представљају, али основна тема те линије јесте превласт Рима над Јеврејима.

## Leagues and Treaties

Савези и уговори

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Стих 23 „понавља и проширује“ враћајући се на 161–158. годину пре Христа, када су Јевреји под Јудом Макавејем склопили савез са Римом (1. Макавејцима 8). Ово истиче јединствену стратегију Рима у изградњи царства — освајање посредством уговора и савеза, метод различит од његових претходника. Стих 24 закључује ову фазу, напомињући да ће Рим „смишљати своје замисли против тврђава, и то за неко време.“

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> И после савеза склопљеног с њим поступаће преварно; јер ће се подићи и оснажити с малим народом. Ући ће мирно чак и у најплоднија места покрајине; и учиниће оно што нису учинили његови оци, нити оци његових отаца; раздељиваће међу њима плен, грабеж и богатство; да, смишљаће своје намере против тврђава, али само до времена. Данило 11:23, 24.

## For a Time

За време

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Реч преведена као „против“ може се разумети као реч „из“. Рим износи своје намере „из“ [тј. из Рима]. Реч „из“ у стиху указује на град Рим, политичко и војно срце царства, као на полазиште његових стратегија. „Време“ је, у пророчком смислу, 360 година, које почињу када Египат пада 30. године пре Христа после Акцијума, а завршавају се 330. године, када Константин напушта Рим ради Константинопоља.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Стихови 25 и 26 усредсређују се на сам Акцијум.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> И подићи ће своју силу и своју храброст на цара јужнога с великом војском; и цар јужни подићи ће се на бој с војском врло великом и силном; али се неће одржати, јер ће ковати замисли против њега. И они који једу од дела јела његова уништиће га, и војска ће се његова разлити; и многи ће пасти побијени. Данило 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

Godine 31. pre n. e., Oktavijan je, predstavljajući Rim kao „cara severa“, pokrenuo svoje snage protiv Kleopatrinog Egipta, „cara juga“, u monumentalnom pomorskom sukobu. Antonijeva i Kleopatrina „vrlo velika i moćna vojska“ pokolebala se, savladana strateškim „spletkama“ (Agripinim taktikama) i izdajama — otpadanjem Antonijevih saveznika i Kleopatrinim povlačenjem usred bitke. Do 30. godine pre n. e., Egipat je postao rimska provincija, čime je započela neosporena vlast paganskog Rima. Ovaj raspon od 360 godina, od 30. godine pre n. e. do 330. godine, podudara se s rimskom vrhovnom vlašću usredsređenom u njegovom prvobitnom uporištu, sve dok Konstantinovo premeštanje nije „oborilo“ to uporište, kao što je prorečeno u Danilu 8:11.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, уздиже се чак до Кнеза војске, и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње би оборено. Данило 8:11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

Када је Константин заменио град Рим градом Константинопољем, оставио је у граду Риму празнину власти, отворену да папска црква преузме седиште власти које је представљао град Рим. Тај чин је испунио други стих тринаестог поглавља Откривења.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> И звер коју видех беше као леопард, и ноге јој беху као ноге медведове, а уста њезина као уста лавља; и аждаја јој даде силу своју, и престо свој, и велику власт. Откривење 13:2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

У 8. поглављу Данила, две различите јеврејске речи, обе преведене као „светилиште“, разликују повест о светилишту у књизи пророка Данила. Књига пророка Данила представља ратовање између Христа и Сотоне, како је приказано у земаљским представницима Христа и Сотоне. Вавилон, Сотонин земаљски представник, осваја Јерусалим на почетку Данила, а Јерусалим осваја Вавилон у четрдесет петом стиху једанаестог поглавља. Царства представљена градом Јерусалимом и градом Вавилоном јесу „светилишта снаге“. Градови Вавилон и Јерусалим оба су светилишта снаге, и оба имају своје сопствене храмове унутар града. Храм Пантеон налази се у граду Риму, а храм у Јерусалиму јесте његов пандан у пророчком наративу. Вавилон и град Рим јесу кривотворине Јерусалима.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

У Данилу 8, две јеврејске речи су „miqdash“ у 11. стиху, где мали рог (пагански Рим) обара „место своје светиње“ (град Рим), када се Константин сели 330. године. Друга реч је „qodesh“ у стиховима 13, 14, где Божје светилиште очекује очишћење после 2300 дана. Иако се обе речи преводе као светилиште, „miqdash“ може представљати или Божју тврђаву или паганску тврђаву, док се „qodesh“ у Библији употребљава једино да представља Божје светилиште.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

У Данилу 11:31, „тврђава светилишта“ (град Рим) бива оскрнављена када Варвари и Вандали доносе ратовање у град Рим. „Мишице“ у том стиху отпочеле су с Хлодовехом 496. године и наставиле се све док папски Рим није у потпуности уздигнут 538. године, када су Остроготи протерани из града.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Пророчка линија од Акцијума простире се и изван 330. године. „Лађе из Хитима“ из 30. стиха означавају Вандале под Генсерихом, који су 455. године опљачкали Рим, означивши тиме пад Западног Рима. Потом се уздиже папски Рим, владајући од 538. до 1798. године; током 1260 година, све док Наполеонов генерал Бертије није задао „смртоносну рану“ заробљавањем Пија VI. Триста шездесет година паганског Рима, од 30. године пре Христа до 330. године, одражавају 1260 година папског Рима, при чему сваки од ова два периода започиње онда када падне трећа препрека (Египат, Остроготи).

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

Савремени „цар севера“ појављује се у 40. стиху. Године 1989, папство, тајно удружено са Регановим Сједињеним Државама (симболизованим као кола, лађе и коњаници), обара СССР, „цара југа“ (атеизам/комунизам). Стих 41 указује на то да папство осваја „славну земљу“ — претварајући протестантске Сједињене Државе у католичке Сједињене Државе — док стихови 42 и 43 показују да се Уједињене нације, представљене Египтом, предају троструком савезу који се састоји од Уједињених нација (аждаја), Ватикана (звери) и Сједињених Држава (лажног пророка), усмеравајући свет ка Армагедону. Стих 45 предсказује крај ове силе, „и никога да му помогне“; њена рана бива исцељена у четрдесет првом стиху, али њена судбина запечаћена је у четрдесет петом стиху.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Акцијум 31. године пре н. е. јесте жариште стихова 25 и 26, којима започиње 360-годишња владавина Рима из његове светилишно-утврђене тврђаве. Уз стих четрнаести као ограду, повест паганског Рима од стиха шеснаестог па до прелаза на папски Рим у стиху тридесет првом представља потпуну линију паганског Рима. Та линија је подељена на три дела. Стихови шеснаести до двадесет другог чине линију римске надмоћи над древним Израелом. Стихови двадесет трећи и двадесет четврти одређују то дело изградње царства којим се Рим служио освајајући посредством савеза и уговора у спрези са војном силом. Од стиха двадесет четвртог па до последњег израза у стиху тридесет првом протеже се дводелна линија која представља раздобље у којем се Рим узвисио, након чега је уследио пад.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

„Одређено време“ јесте завршетак 360 година, у години 330. Стихови двадесет и седам до последњег израза у стиху тридесет и првом, који означава када је папска власт, представљена као гадост опустошења, била постављена на престо 538. године, јесу историја паганског Рима у оквиру раздобља од три стотине шездесет година врховне владавине, за којим потом следи двеста осам година постепеног пада.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Стога „време“ из двадесет четвртог стиха почиње 31. године пре Христа додавањем цара југа области цара севера, а завршава се 330. године поделом цара севера на исток и запад. Од 330. до 538. године пагански Рим се постепено распада. Различита пророчка поистовећења повезана с различитим корацима пропасти паганског Рима јесу пророчка сидра која омогућавају проучаваоцу пророштва да препозна Божју пророчку Реч. У испуњењу четрнаестог стиха једанаестог поглавља Књиге пророка Данила, Рим утврђује виђење, а један од начина на који чини управо то јесте кроз свој пад. Стих каже: „а и насилници између твога народа подигнуће се да утврде виђење; али ће пасти.“

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

Када Рим буде нападнут од стране китимских лађа, а потом нападне југ, то не беше ни као прво ни као потоње, јер се од тог места па надаље приказује пад римске силе. Прве четири трубе од седам труба из Откривења, које се налазе у осмом поглављу, нарочито описују четири главне силе које су на крају довеле Западни Рим до његовог окончања до 476. године. Виђење се утемељује када се разбојници твога народа узвисују и падају. Пророчко виђење је приказано на оквиру пада Рима. Западни пагански Рим падао је од 330. до 538. године. Папски Рим пао је 1798. године. У историји пете и шесте трубе, Источни Рим пао је под Османске Турке 1453. године. Та три пада део су виђења које се утемељује разбојницима твога народа.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

У стиху стоји: „И насилници из твога народа узвисиће се да утврде виђење; али ће пасти.“ Од 31. године пре Христа до 330. године незнабожачки Рим се „узвисивао“ у својој превласти над светом. Од 330. до 538. године незнабожачки Рим је опадао да би припремио пут да се човек греха посади у храм Божји, проглашавајући себе за Бога. Од 538. до 1798. године папска сила се „узвисивала“, а 1798. године је пала. Од 31. године пре Христа до 330. године Западни Рим се „узвисивао“ тврдећи да је средиште Римског царства, а од 330. до 476. године је пао. Године 330. Константин је узвисио Цариград као средиште Источног Рима, а 1453. године Источни Рим је пао. Раздобља различитих представљања Рима, свако за себе, садрже период у којем се Рим узвисује, за којим следи период који приказује његов пад, јер „насилници из твога народа узвисиће се да утврде виђење; али ће пасти.“

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Јеврејска реч преведена као „разбојници“ боље се преводи као „разбијачи“, јер се то ближе подудара са основним значењем корена — пробити се кроз или нарушити — него строго „разбојници“ (што подразумева крађу). Тај израз указује на оне који разбијају границе, законе или завете, а не само да отимају добра. Рим је разбијач у библијском пророштву, иако је у четрнаестом стиху преведено као „разбојници“. У другој глави Данила Рим је гвоздено царство, а затим је у седмој глави и четврта звер такође Рим.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> После тога видех у ноћним визијама, и гле, четврта звер, страшна и ужасна, и веома силна; и имаше велике гвоздене зубе; прождире, ломи у комаде, и остатак гази својим ногама; и беше различита од свих звери које беху пре ње; и имаше десет рогова. Данило 7:7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Четврта звер — која је Рим — има „гвоздене“ зубе, јер је то исто оно четврто царство представљено као гвожђе у другој глави. У седмом стиху четврта звер, Рим, „ломи у комаде“, а када ломи у комаде, „гажаше остатак ногама својим“. Звер Рима јесте гвоздено царство, а својство ломљења у комаде и гажења остатка представља чин прогонства. Прогонство које је било нането древном Израиљу било је „знак“.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> И све ће ове клетве доћи на тебе, и гониће те, и стићи ће те, док не будеш истребљен; јер ниси послушао глас Господа Бога својега, да држиш заповести његове и уредбе његове које ти је заповедио. И оне ће бити на теби за знак и за чудо, и на семену твоме довека. Зато што ниси служио Господу Богу својему с радошћу и с весељем срца, при изобиљу свега; зато ћеш служити непријатељима својим, које ће Господ послати на тебе, у глади, и у жеђи, и у голотињи, и у оскудици свега; и метнуће ти јарам гвозден на врат, док те не истреби. Господ ће довести на тебе народ издалека, с краја земље, брз као што орао лети; народ чијега језика нећеш разумети; народ љута лица, који неће поштовати старца нити ће показати милост младоме. Поновљени закони 28:45–50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Проклетства која су услед њихове побуне дошла на древни Израиљ јесу „знак и чудо, и на семену твом довека“. То проклетство требало је да дође на њих преко „народа жестока лица“. Звер са гвозденим зубима која у седмом поглављу „сатире и ломи, а остатак ногама гази“ јесте такође и четврто царство које проистиче из поделе Александровог царства, и као што је код Мојсија у Поновљеном закону, то царство је народ чији језик древни Израиљ не би разумео. Царство Рима у осмом поглављу Данила јесте народ жестока лица и народ који говори другим језиком.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> А то што је била сломљена, и што су на њено место настала четири, значи: четири ће царства устати из тога народа, али не у његовој сили. И у потоње време њихова царства, кад преступници наврше меру, устаће цар оштра лица и који разуме тајанствене изреке. Данило 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

„Разбојници (рушитељи) твога народа“ утврђују виђење; они се узвисују и падају. Четврто гвоздено царство било је пагански Рим, који је владао врховно када се узвисивао, али чији је коначни пад постао пророчка одлика која утврђује виђење. Они су рушитељи, јер гаже Божји народ кроз прогонство.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у наредном чланку.

Back to Articles