Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Six

Књига пророка Јоила и Лаодикијска црква адвентиста седмог дана — број двадесет шест

Number Twenty-Six

Број двадесет шест

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four generations of Joel represent a progressive destruction of God’s vineyard from 1863 unto the Sunday law. The number four also symbolizes four attributes of Christ’s character. The cherubim in the sanctuary have four facial manifestations, and those manifestations align with the fourfold division of ancient Israel as they encamped around the sanctuary. They also represent the four gospels.

Четири поколења у Јоилу представљају поступно разарање Божјег винограда од 1863. године до недељног закона. Број четири такође симболизује четири особине Христовог карактера. Херувими у светилишту имају четири обличја лица, а та обличја одговарају четворострукој подели древног Израиља док је био улогорен око светилишта. Она такође представљају четири јеванђеља.

> As for the likeness of their faces, they four had the face of a man, and the face of a lion, on the right side: and they four had the face of an ox on the left side; they four also had the face of an eagle. Ezekiel 1:10.

> А што се тиче обличја њихових лица, њих четворица имаху лице човечје, и лице лавље с десне стране; а њих четворица имаху лице волујско с леве стране; њих четворица имаху и лице орловско. Језекиљ 1:10.

> And the first beast was like a lion, and the second beast like a calf, and the third beast had a face as a man, and the fourth beast was like a flying eagle. Revelation 4:7.

> И прва животиња беше као лав, и друга животиња као теле, и трећа животиња имаше лице као човек, и четврта животиња беше као орао у лету. Откривење 4:7.

The Bible (Numbers 2) describes the 12 tribes (excluding Levi, who camped immediately around the tabernacle) organized into four camps of three tribes each, positioned on the four cardinal directions around the sanctuary, each under a standard, meaning, banner or ensign. The arrangement created a symbolic parallel, where the earthly camp mirrors the heavenly throne guarded by the cherubim.

Библија (Бројеви 2) описује 12 племена (изузимајући Левија, који је таборовао непосредно око скиније) организованих у четири табора од по три племена, распоређена на четири стране света око светилишта, свако под својим стегом, то јест барјаком или заставом. Тај распоред је створио симболичку паралелу, при чему земаљски табор одражава небески престо који чувају херувими.

Judah faced east, toward the rising sun at the entrance of the sanctuary. Judah’s standard was a lion, for it represents the Lion of the tribe of Judah. The two tribes with Judah were Issachar and Zebulun. In the vision of John, the first beast was as a lion, just as Ezekiel’s cherubim had a face of a lion. Rueben, the symbol of man was on the south with Simeon and Gad. On the west was Ephraim, with Benjamin and Manasseh represented by the ox. On the north was Dan, with Asher and Naphtali, represented by the eagle. The tribe’s association with the four faces of the heavenly sanctuary are represented in the four gospels.

Јуда је био окренут ка истоку, према излазећем сунцу на улазу у Светиште. Јудин барјак био је лав, јер он представља Лава из племена Јудина. Два племена која су била с Јудом била су Исахар и Завулон. У Јовановом виђењу, прва звер беше као лав, као што су и Језекиљеви херувими имали лице лава. Рувим, символ човека, био је на југу са Симеоном и Гадом. На западу је био Јефрем, с Венијамином и Манасијом, представљен волом. На северу је био Дан, с Асиром и Нефталимом, представљен орлом. Повезаност племена са четири лица небеског Светишта представљена је у четири јеванђеља.

Matthew is the Lion of the tribe of Judah, Mark is the sacrificial ox, Luke the man and John the high-flying eagle. Christ as the Lion of the tribe of Judah defines Himself as the one who seals and unseals His prophetic Word. The book of Matthew has more direct references to fulfillments of Messianic prophecies (12) as the other three gospels combined. It is not even close.

Матеј је Лав из племена Јудиног, Марко је жртвени во, Лука човек, а Јован орао који високо лети. Христос као Лав из племена Јудиног одређује Себе као Онога који запечаћује и отпечаћује Своју пророчку Реч. Књига Матејева има више непосредних упућивања на испуњења месијанских пророштава (12) него што их имају сва друга три јеванђеља заједно. Ни приближно.

The book of Matthew represents God’s prophetic Word. Luke, who was a doctor presents his gospel from the perspective of Christ as the Son of Man, for Luke is the face of the man. Mark presents his gospel of Christ from the perspective of the sacrificial offering which Christ represented, for Mark is the ox. John is the high-flying eagle, who presented the deep things of God in his presentation of the gospel of Christ.

Књига Матеје представља Божју пророчку Реч. Лука, који је био лекар, излаже своје јеванђеље из перспективе Христа као Сина Човечјег, јер Лука је лице човека. Марко излаже своје јеванђеље о Христу из перспективе жртвеног приноса који је Христос представљао, јер Марко је во. Јован је високо летећи орао, који је у свом излагању јеванђеља о Христу представио дубоке ствари Божје.

It is important to understand the book of Matthew as it is represented within the prophetic Word. The book of Matthew is the Lion of the tribe of Judah, the master of His prophetic Word, the Wonderful Numberer of secrets, the Wonderful Linguist, the one who seals and unseals His Word. Jesus is the Alpha and Omega, and He is the Word. The first book of the New Testament and the last book of the New Testament are prophetic books. Most know this fact about the book of Revelation, but they might not have recognized that Matthew is the alpha of the New Testament, so it must align with the omega of the New Testament. It must represent the end, which is the book of Revelation.

Важно је разумети Јеванђеље по Матеју онако како је представљено у пророчкој Речи. Јеванђеље по Матеју је Лав из племена Јудина, господар своје пророчке Речи, Дивни Бројитељ тајни, Дивни Лингвиста, онај који запечаћује и отпечаћује своју Реч. Исус је Алфа и Омега, и Он је Реч. Прва књига Новога завета и последња књига Новога завета јесу пророчке књиге. Већина зна ову чињеницу о књизи Откривења, али можда нису препознали да је Матеј алфа Новога завета, те зато мора бити у сагласју са омегом Новога завета. Он мора представљати крај, а то је књига Откривења.

Therefore, when we find in Matthew the parallel line of Genesis’ line of covenant history set forth in chapters eleven through twenty-two, it is nothing less than a truth which the Lion of the tribe of Matthew is unsealing. The twelve chapters of covenant history that are represented in Genesis, Matthew and Revelation are now being unsealed and what we are identifying is that chapter twenty-three of Matthew represents the separation of the wise and foolish in the parable of the vineyard. Eight woes upon the former covenant people, that find their prophetic counterpart in the eight souls representing the one hundred and forty-four thousand who get on the ark of safety. 23 is a representation of the work that began in the Heavenly sanctuary when the 2300 days reached its conclusion on October 22, 1844, and will do so again at the soon-coming Sunday law. Chapter 23 is marking this truth.

Стога, када у Јеванђељу по Матеју налазимо паралелну линију историје савеза из Постања, изложену у поглављима једанаест до двадесет два, то није ништа мање до истина коју Лав из племена Матејевог разотпечаћује. Дванаест поглавља историје савеза, која су представљена у Постању, Матеју и Откривењу, сада се разотпечаћују, а оно што препознајемо јесте да двадесет треће поглавље Матеја представља раздвајање мудрих и лудих у причи о винограду. Осам тешко вама над некадашњим савезним народом, који свој пророчки пандан налазе у осам душа које представљају сто четрдесет и четири хиљаде што улазе у ковчег сигурности. Број 23 представља дело које је започело у Небеској светињи када је 2300 дана достигло свој завршетак 22. октобра 1844. године, и поново ће то чинити при скором доношењу закона о недељи. Поглавље 23 означава ову истину.

Chapter twenty-four takes place as Christ has just ended His dialogue with apostate Israel and left the Jew’s temple for the final time. The number 24 is a symbol of the transition of ancient to modern Israel, the very point in prophetic history where Christ stood, when He presented His message in Matthew twenty-four. The prophetic message of Matthew 24 is a Divine illustration of line upon line methodology, that specifically addresses the history of the Millerites, and therefore the history of the one hundred and forty-four thousand. 24 is represented by the church of Revelation twelve, which stands upon the moon that reflects the light of the sun of righteousness. On her head are twelve stars that represent 24, for she represents the history leading up to the birth of Christ when ancient Israel’s 12 tribes would become modern Israel’s twelve disciples. In chapter twenty-four the Millerite history from 1798 unto the great disappointment are represented. Then comes Matthew 25.

Двадесет четврто поглавље одиграва се управо након што је Христос окончао Свој разговор са отпадничким Израиљем и последњи пут напустио храм Јевреја. Број 24 је симбол прелаза са старог на савремени Израиљ, управо оне тачке у пророчкој историји на којој је Христос стајао када је изнео Своју поруку у Матеју двадесет четвртом. Пророчка порука Матеја 24 јесте божанска илустрација методологије „ред на ред“, која се нарочито односи на историју милерита, а стога и на историју сто четрдесет и четири хиљаде. Број 24 представљен је црквом из Откривења дванаест, која стоји на месецу што одражава светлост Сунца правде. На њеној глави је дванаест звезда које представљају 24, јер она представља историју која води до Христовог рођења, када ће дванаест племена старог Израиља постати дванаест ученика савременог Израиља. У двадесет четвртом поглављу представљена је историја милерита од 1798. до великог разочарања. Затим долази Матеј 25.

The number 25 is a symbol of the Levites, whether good or bad, but just as significantly it represents the separation of the wise and wicked Levites. Matthew 25 identifies upon three witnesses, or three parables, the separation process that is represented by the number twenty-five. Of course, the parable of the ten virgins represents the history of the Millerites, and also the history of the one hundred and forty-four thousand. That history is the history of the first angel, the parable of the talents is the second angel and the parable of sheep and goats is the judgment of the third angel.

Број 25 је симбол Левита, било добрих било злих, али исто тако значајно он представља раздвајање мудрих и злих Левита. Матеј 25, на основу три сведока, или три приче, поистовећује процес раздвајања који је представљен бројем двадесет пет. Наравно, прича о десет девојака представља историју милерита, а такође и историју сто четрдесет и четири хиљаде. Та историја је историја првог анђела; прича о талантима је други анђео, а прича о овцама и јарцима је суд трећег анђела.

Chapters twenty-six through twenty-eight identify the history of Passover to the post crucifixion gospel commission.

Поглавља двадесет шест до двадесет осам приказују историју Пасхе све до јеванђеоске мисије након распећа.

> And it came to pass, when Jesus had finished all these sayings, he said unto his disciples, Ye know that after two days is the feast of the passover, and the Son of man is betrayed to be crucified. Matthew 26:1, 2.

> И догоди се, кад Исус сврши све ове речи, рече својим ученицима: Знате да ће за два дана бити празник Пасхе, и Син човечији бива предан да буде распет. Матеј 26:1, 2.

A summary of the various waymarks in chapter 26 is the plot to kill Jesus in verses three through five. Then Jesus is anointed at Bethany in verses six through thirteen. In verses fourteen through sixteen Judas betrays Christ for thirty pieces of silver. Then came Passover with His disciples, in verses seventeen through twenty-five. Verses twenty-six through twenty-nine, Jesus institutes the Lord’s supper, and in verse thirty, Jesus foretells Peter’s denial. In verses thirty-six through forty-six Jesus is in Gethsemane. Verse forty-seven through fifty-six Jesus is arrested, then in verses fifty-seven through sixty-eight, Jesus is before Caiaphas and the Sanhedrin. From verse sixty-nine onward Peter’s denial of Christ is set forth. The chapter contains ten specific waymarks that are to be repeated during the latter days.

Сажетак различитих путоказа у 26. поглављу јесте завера да се Исус убије у стиховима три до пет. Затим је Исус помазан у Витанији у стиховима шест до тринаест. У стиховима четрнаест до шеснаест Јуда издаје Христа за тридесет сребрника. Потом долази Пасха са Његовим ученицима, у стиховима седамнаест до двадесет пет. У стиховима двадесет шест до двадесет девет Исус установљава Господњу вечеру, а у стиху тридесет Исус прориче Петрово одрицање. У стиховима тридесет шест до четрдесет шест Исус је у Гетсиманији. У стиховима четрдесет седам до педесет шест Исус бива ухапшен, затим је у стиховима педесет седам до шездесет осам Исус пред Кајафом и Синедрионом. Од стиха шездесет девет па надаље изложено је Петрово одрицање од Христа. Ово поглавље садржи десет одређених путоказа који треба да се понове током последњих дана.

Chapter twenty-seven has ten distinct waymarks as well. Jesus is delivered to Pilate, then Judas hangs himself, then Jesus is taken before Pilate, then Barabbas is chosen, Pilate delivers Jesus to be crucified, then Jesus is mocked, then the crucifixion, then the death of Jesus, then Jesus is buried and then the guard at the tomb testifies.

Двадесет и седма глава такође има десет јасно различитих путоказа. Исус је предат Пилату, затим се Јуда веша, потом је Исус изведен пред Пилата, затим је изабран Варава, Пилат предаје Исуса да буде распет, потом се Исусу ругају, затим следи распеће, потом смрт Исусова, затим је Исус сахрањен, а онда стража на гробу сведочи.

Chapter twenty-eight has but three waymarks, the first being the resurrection, followed by the lie of the Sanhedrin and then the great commission. Three chapters with twenty-three distinct waymarks of the cross that will be repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Двадесет осмо поглавље има само три путоказа, од којих је први васкрсење, затим лаж Синедриона, а потом велико послање. Три поглавља са двадесет и три различита путоказа крста који ће се поновити у историји сто четрдесет и четири хиљаде.

## Matthew 26 – Ten Waymarks

Матеј 26 – Десет путоказа

- Plot by chief priests and elders to kill Jesus (vv. 3–5)

  Завера првосвештеника и старешина да убију Исуса (ст. 3–5)

- Anointing at Bethany by the woman with alabaster box (vv. 6–13)

  Помазање у Витанији од стране жене с алавастерском посудицом (ст. 6–13)

- Judas agrees to betray Jesus for 30 pieces of silver (vv. 14–16)

  Јуда пристаје да изда Исуса за тридесет сребрника (ст. 14–16)

- Preparation and eating of the Passover with the disciples (vv. 17–25)

  Припрема и једење Пасхе са ученицима (ст. 17–25)

- Institution of the Lord’s Supper (vv. 26–29)

  Установљење Господње вечере (ст. 26–29)

- Prediction of Peter’s denial (vv. 30–35)

  Предсказање Петровог одрицања (ст. 30–35)

- Agony in Gethsemane (vv. 36–46)

  Агонија у Гетсиманији (ст. 36–46)

- Betrayal and arrest of Jesus (vv. 47–56)

  Издаја и хапшење Исуса (ст. 47–56)

- Jesus tried before Caiaphas and the Sanhedrin (vv. 57–68)

  Исус изведен пред Кајафу и Синедрион (ст. 57–68)

- Peter’s threefold denial (vv. 69–75)

  Петрово троструко одрицање (ст. 69–75)

## Matthew 27 – Ten Waymarks

Матеј 27 – Десет путоказa

- Jesus delivered to Pilate (vv. 1–2)

  Isus predat Pilatu (st. 1–2)

- Judas’s remorse and suicide (vv. 3–10)

  Јудино кајање и самоубиство (ст. 3–10)

- Jesus before Pilate – the formal Roman trial (vv. 11–14)

  Исус пред Пилатом – званично римско суђење (ст. 11–14)

- Choice of Barabbas over Jesus (vv. 15–26)

  Избор Вараве уместо Исуса (ст. 15–26)

- Pilate delivers Jesus to be crucified (included in the release of Barabbas)

  Пилат предаје Исуса да буде разапет (укључено у ослобађање Вараве)

- Mocking and scourging by the soldiers (vv. 27–31)

  Ругање и бичевање од стране војника (ст. 27–31)

- The crucifixion (vv. 32–44)

  Распеће (ст. 32–44)

- The death of Jesus (vv. 45–50)

  Смрт Исусова (ст. 45–50)

- Supernatural signs and burial by Joseph of Arimathea (vv. 51–61)

  Натприродни знаци и погребење од стране Јосифа из Ариматеје (ст. 51–61)

- Posting of the guard at the tomb (vv. 62–66)

  Постављање страже код гроба (стихови 62–66)

## Matthew 28 – Three Waymarks

Матеј 28 – Три прекретнице

- The resurrection and empty tomb (vv. 1–10)

  Васкрсење и празан гроб (ст. 1–10)

- The lie of the chief priests and elders to the soldiers (vv. 11–15)

  Лаж првосвештеника и старешина војницима (ст. 11–15)

- The Great Commission (vv. 16–20)

  Велики налог (ст. 16–20)

Just as Christ’s experience from the anointing at Bethany to the Great Commission marked the close of His earthly ministry and the beginning of the gospel to all nations, so these same waymarks are repeated in the experience of God’s remnant as they approach the close of probation and their final triumph.

Као што је Христово искуство, од помазања у Витанији до Великог налога, означило завршетак Његове земаљске службе и почетак јеванђеља свим народима, тако се и ове исте прекретнице понављају у искуству Божјег остатка док се приближавају свршетку времена милости и свом коначном тријумфу.

Chapters twenty-six through twenty-eight represent the Passover history structured upon 23 distinct waymarks that are repeated during the history leading to and following after the Sunday law.

Поглавља двадесет шест до двадесет осам представљају историју Пасхе, устројену на 23 различите прекретнице које се понављају током историје која води до недељног закона и која следи након њега.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 427.

> „Христов долазак као нашег Првосвештеника у Светињу над светињама, ради очишћења светилишта, приказан у Данилу 8:14; долазак Сина човечијега к Старцу дана, како је представљен у Данилу 7:13; и долазак Господа у Његов храм, који је прорекао Малахија, јесу описи истог догађаја; а то је такође представљено доласком женика на свадбу, који је Христос описао у причи о десет девојака, у Матеју 25.“ Велика борба, 427.

The end of the 2300 days on October 22, 1844 is repeated at the Sunday law. The 23 waymarks located in the last three chapters of Matthew identify the precious blood that is employed to combine Divinity with humanity.

Завршетак 2300 дана 22. октобра 1844. године понавља се у време недељног закона. Двадесет и три обележја, смештена у последња три поглавља Матеја, указују на драгоцену крв која се употребљава да сједини Божанство са човечанством.

> “The intercession of Christ in man’s behalf in the sanctuary above is as essential to the plan of salvation as was His death upon the cross. By His death He began that work which after His resurrection He ascended to complete in heaven. We must by faith enter within the veil, ‘whither the forerunner is for us entered.’ Hebrews 6:20. There the light from the cross of Calvary is reflected. There we may gain a clearer insight into the mysteries of redemption. The salvation of man is accomplished at an infinite expense to heaven; the sacrifice made is equal to the broadest demands of the broken law of God. Jesus has opened the way to the Father’s throne, and through His mediation the sincere desire of all who come to Him in faith may be presented before God.” The Great Controversy, 489.

> „Христово посредовање за човека у горњој светињи исто је тако суштинско за план спасења као што је била и Његова смрт на крсту. Својом смрћу Он је отпочео оно дело које је после Свога васкрсења узнео на небо да га доврши. Ми вером морамо ући иза завесе, „куда за нас претеча уђе“. Јеврејима 6:20. Тамо се одражава светлост са крста на Голготи. Тамо можемо стећи јаснији увид у тајне откупљења. Спасење човека остварено је уз бескрајни трошак за небо; принесена жртва одговара најширим захтевима прекршеног Божјег закона. Исус је отворио пут ка престолу Оца, и посредством Његовог посредовања искрена жеља свих који Му приступају у вери може бити изнесена пред Бога.“ Велика борба, 489.

Chapter 23 of Matthew emphasizes the condemnation upon the counterfeit priesthood. Chapters twenty-six through twenty-eight are the omega to chapter twenty-three. The counterfeit Levites, the old men’s escalating rebellion over four generations produced the waymarks in the last three chapters.

Двадесет треће поглавље Матеја наглашава осуду над кривотвореним свештенством. Поглавља двадесет шест до двадесет осам представљају омегу двадесет трећег поглавља. Кривотворени Левити, све већа побуна старих људи током четири нараштаја, произвели су путоказе у последња три поглавља.

Chapter twenty-four identifies the line upon line methodology as the methodology of Christ, as He employs the destruction of Jerusalem to describe the things that are, the things that have been and the things that will be.

Двадесет четврто поглавље поистовећује методологију „правило на правило“ са Христовом методологијом, јер Он употребљава разорење Јерусалима да опише оно што јесте, оно што је било и оно што ће бити.

The fall of Jerusalem in 70 AD, took place on the same day of the year that Jerusalem was first destroyed by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem by Nebuchadnezzar was past history, and Christ’s history, when Titus took Jerusalem, typified the end of the world. Matthew 24 is lifting up the line upon line methodology, thus identifying “methodology” as an element of the prophetic testimony.

Пад Јерусалима 70. године нове ере догодио се истога дана у години када је Јерусалим први пут разорио Навуходоносор. Разорење Јерусалима од стране Навуходоносора било је прошла историја, а Христова историја, када је Тит заузео Јерусалим, предочавала је крај света. Матеј 24 уздиже методологију „ред по ред“, те тако поистовећује „методологију“ као саставни елемент пророчког сведочанства.

It is in chapter 24 that Christ identifies the necessity of understanding the “abomination of desolation” spoken of by Daniel the prophet, the very foundational understanding of William Miller, and the symbol that establishes the vision in Daniel. It also represents the rebellion of Adventism, as they rejected the Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel, and thus partook of the strong delusion of 2 Thessalonians chapter two. The chapter directly connects with Luke 21, thus identifying August 11, 1840 through October 22, 1844, which typifies 9/11 unto the Sunday law. It also connects with the “times of the Gentiles” in Luke 21:24, which is a primary key in unlocking the “seven times” of Moses, while also aligning with the measuring of the temple in Revelation eleven.

Управо у 24. поглављу Христос указује на неопходност разумевања „гадости опустошења“ о којој је говорио пророк Данило, самог темељног разумевања Вилијама Милера, и симбола који утемељује виђење у Данилу. То такође представља побуну адвентизма, будући да су одбацили милеритско разумевање „свакодневне службе“ у књизи пророка Данила, и тиме постали учесници снажне заблуде из 2. Солуњанима, другог поглавља. Ово поглавље је непосредно повезано са Луком 21, те тако указује на период од 11. августа 1840. до 22. октобра 1844, који представља праслику од 11. септембра до недељног закона. Оно је такође повезано са „временима незнабожаца“ у Луки 21:24, што је један од главних кључева за откључавање Мојсијевих „седам времена“, а уједно је и у сагласју са мерењем храма у Откривењу 11.

Beginning with chapter twenty-three, followed by 24 and 25, and then concluding with chapters 26 through 27, three chapters which possess twenty-three waymarks that are the omega to the alpha of chapter twenty-three. Chapter twenty-six added to twenty-seven and twenty-eight equals “81,” which is a symbol of the priesthood. Upon three witnesses (Genesis, Matthew and Revelation) chapters 11 through 22 are one line. Chapters 23 through 28 are a line of truth which begins with 23 and ends with 23.

Почев од двадесет трећег поглавља, затим 24. и 25, а потом закључно са поглављима 26 до 27, три поглавља која поседују двадесет три путоказа, који су омега према алфи двадесет трећег поглавља. Двадесет шест додато на двадесет седам и двадесет осам даје „81“, што је симбол свештенства. На основу три сведока (Постање, Матеј и Откривење), поглавља 11 до 22 чине једну линију. Поглавља 23 до 28 јесу линија истине која почиње са 23 и завршава се са 23.

Chapters one through ten are the first of three prophetic lines in the book of Matthew. Ten chapters, followed by twelve chapters, followed by six chapters. Inspiration informs us that all the books of the Bible meet and end in the Revelation, and therefore all the books of the Bible meet and end in Matthew. Matthew, as the face of the lion of the tribe of Judah identifies twelve distinct Messianic prophecies, and those twelve passages produce the waymarks of the history of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand. As the book of Revelation begins with the revelation of Jesus Christ, Matthew chapter one presents a revelation of Jesus Christ which connects with the life and testimony of Moses, with the history of Antichrist while identifying the three elements of the church triumphant as represented by the prophet, the priest and the king.

Поглавља од једног до десет представљају прву од три пророчке линије у књизи Матеја. Десет поглавља, затим дванаест поглавља, а потом шест поглавља. Надахнуће нас обавештава да се све књиге Библије састају и завршавају у Откривењу, и стога се све књиге Библије састају и завршавају у Матеју. Матеј, као лице лава из Јудиног племена, препознаје дванаест различитих месијанских пророчанстава, а тих дванаест одломака образују путоказе историје милерита и сто четрдесет и четири хиљаде. Као што књига Откривења почиње откривењем Исуса Христа, тако прво поглавље Матеја износи откривење Исуса Христа које је повезано са животом и сведочанством Мојсија, са историјом Антихриста, док истовремено препознаје три елемента победоносне цркве, представљене пророком, свештеником и царем.

Matthew begins with the revelation of Jesus Christ in the context of God’s covenant with a chosen people. From Abraham to David was 14 generations, from David to captivity in Babylon was fourteen generations, and from Babylon to Christ is another fourteen generations. The genealogy of Christ in Matthew aligns with Moses, for Moses is the alpha of Christ the omega. Moses life of one hundred and twenty years, aligns with the one hundred and twenty years of probationary time in the history of Noah. Noah’s covenant is therefore connected with the covenant of a chosen people. The one hundred and twenty years of Moses represents three periods of forty years that concluded with Moses slaying the Egyptian at the end of forty years, and the first born, Pharaoh and his army being slain at the end of the second forty-year period. The second forty-year period ended at a rebellion at Kadesh and the third forty-year period ended at the second rebellion of Kadesh. All of the three prophetic lines of the alpha end at Kadesh and the three prophetic lines of Matthew’s genealogy end at David, captivity in Babylon and the Messenger of the covenant.

Матеј започиње откривењем Исуса Христа у контексту Божјег завета са изабраним народом. Од Авраама до Давида беше четрнаест нараштаја, од Давида до вавилонског ропства беше четрнаест нараштаја, а од Вавилона до Христа још четрнаест нараштаја. Христов родослов у Матеју подудара се са Мојсијем, јер је Мојсије алфа Христова, а Христос омега. Мојсијев живот од сто двадесет година подудара се са сто двадесет година времена кушње у Нојевој историји. Нојев завет је стога повезан са заветом изабраног народа. Сто двадесет година Мојсијевих представљају три раздобља од по четрдесет година, која су се завршила тиме што је Мојсије усмртио Египћанина на крају првих четрдесет година, а првенац, Фараон и његова војска били су погубљени на крају другог раздобља од четрдесет година. Друго раздобље од четрдесет година окончало се побуном у Кадису, а треће раздобље од четрдесет година окончало се другом побуном у Кадису. Све три пророчке линије алфе завршавају се у Кадису, а три пророчке линије Матејевог родослова завршавају се код Давида, у вавилонском ропству и код Весника завета.

When the alpha of Moses is aligned with the omega of Christ there are six witnesses of Kadesh, which is 1863 and the Sunday law. Matthew’s genealogy places king David at Kadesh, which is where apostate Adventism is taken to Babylon, as Christ confirms the covenant with the one hundred and forty-four thousand. By placing David at the Sunday law a second witness of David is established with David being one of three human representatives that began to serve when they were thirty years old. Christ, David, Joseph and Ezekiel all began their work at thirty years of age. Together the four thirty-year-old’s that began to serve represent the combination of Divinity with humanity, when the church militant is transformed into the church triumphant. That church is made up of a prophet, a priest and a king. The transformation is marked at the Sunday law, which is also Kadesh, so David in the genealogy of Matthew aligns with the thirty year old David.

Када се алфа Мојсија поравна са омегом Христа, постоји шест сведока Кадиса, а то су 1863. година и недељни закон. Матејево родословље поставља цара Давида у Кадис, где се отпаднички адвентизам одводи у Вавилон, док Христос потврђује завет са сто четрдесет и четири хиљаде. Постављањем Давида на недељни закон успоставља се други сведок Давида, при чему је Давид један од тројице људских представника који су почели да служе када су имали тридесет година. Христос, Давид, Јосиф и Језекиљ сви су започели своје дело са тридесет година. Заједно, та четворица тридесетогодишњака који су почели да служе представљају сједињење Божанства са човечанством, када се војујућа црква преображава у победоносну цркву. Та црква састоји се од пророка, свештеника и цара. То преображење обележено је недељним законом, који је уједно и Кадис, те се тако Давид у Матејевом родословљу поравнава са Давидом од тридесет година.

The thirty years of preparation aligns with the four hundred and thirty years of Abraham’s covenant, and also the age of a priest and the 1290 years of Daniel 12:11. In the next article we will consider each of those twelve Messianic prophecies within the book of Matthew. We are first identifying three prophetic lines within Matthew; chapters one through ten, followed by chapters eleven through twenty-two, and then twenty-three through twenty-eight.

Тридесет година припреме подудара се са четири стотине и тридесет година Аврамовог завета, као и са узрастом свештеника и са 1290 година из Данила 12:11. У наредном чланку размотрићемо свако од тих дванаест месијанских пророчанстава у књизи Матеја. Најпре унутар Матеја уочавамо три пророчке линије: поглавља једно до десет, затим поглавља једанаест до двадесет два, а потом двадесет три до двадесет осам.

> “For a time after the disappointment in 1844, I did hold, in common with the advent body, that the door of mercy was then forever closed to the world. This position was taken before my first vision was given me. It was the light given me of God that corrected our error, and enabled us to see the true position.

> „Извесно време након разочарања 1844. године, ја сам, заједно са адвентним телом, заиста држала да су се врата милости тада заувек затворила за свет. Тај став је био заузет пре него што ми је било дато прво виђење. Светлост коју ми је Бог дао исправила је нашу заблуду и омогућила нам да сагледамо прави положај.

> “I am still a believer in the shut-door theory, but not in the sense in which we at first employed the term or in which it is employed by my opponents.

> „Ја сам и даље присталица теорије о затвореним вратима, али не у оном смислу у којем смо ми испрва употребљавали тај израз, нити у оном у којем га употребљавају моји противници.“

> “There was a shut door in Noah’s day. There was at that time a withdrawal of the Spirit of God from the sinful race that perished in the waters of the Flood. God Himself gave the shut-door message to Noah: ‘My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years’ (Genesis 6:3).

> „У Нојево доба била су затворена врата. Тада је дошло до повлачења Духа Божјег од грешног рода који је погинуо у водама Потопа. Сам Бог дао је Ноју поруку о затвореним вратима: ‘Неће се Дух мој довека прети с човеком, јер је тело; нека му још буде сто и двадесет година’ (1. Мојсијева 6:3).“

> “There was a shut door in the days of Abraham. Mercy ceased to plead with the inhabitants of Sodom, and all but Lot, with his wife and two daughters, were consumed by the fire sent down from heaven.

> „У данима Авраамовим постојала су затворена врата. Милост је престала да посредује за становнике Содома, и сви осим Лота, са његовом женом и двема кћерима, били су уништени огњем који је био послан с неба.“

> “There was a shut door in Christ’s day. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation, ‘Your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38).

> „У Христово време беху затворена врата. Син Божји објави неверујућим Јеврејима онога нараштаја: ‘Ето ће вам се оставити ваша кућа пуста’ (Матеј 23:38).“

> “Looking down the stream of time to the last days, the same infinite power proclaimed through John: ‘These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth’ (Revelation 3:7).

> „Гледајући низ ток времена ка последњим данима, иста бескрајна сила објавила је преко Јована: ‘Ово говори Свети, Истинити, Онај који има кључ Давидов, који отвара и нико не затвара; и затвара и нико не отвара’ (Откривење 3:7).“

> “I was shown in vision, and I still believe, that there was a shut door in 1844. All who saw the light of the first and second angels’ messages and rejected that light, were left in darkness. And those who accepted it and received the Holy Spirit which attended the proclamation of the message from heaven, and who afterward renounced their faith and pronounced their experience a delusion, thereby rejected the Spirit of God, and it no longer pleaded with them.

> „Било ми је показано у виђењу, и још увек верујем, да су се 1844. године врата затворила. Сви који су видели светлост порука првог и другог анђела и одбацили ту светлост, били су остављени у тами. А они који су је прихватили и примили Светога Духа који је пратио објављивање поруке са неба, а који су се потом одрекли своје вере и прогласили своје искуство обманом, тиме су одбацили Духа Божјега, и Он се више није залагао за њих.“

> “Those who did not see the light, had not the guilt of its rejection. It was only the class who had despised the light from heaven that the Spirit of God could not reach. And this class included, as I have stated, both those who refused to accept the message when it was presented to them, and also those who, having received it, afterward renounced their faith. These might have a form of godliness, and profess to be followers of Christ; but having no living connection with God, they would be taken captive by the delusions of Satan. These two classes are brought to view in the vision—those who declared the light which they had followed a delusion, and the wicked of the world who, having rejected the light, had been rejected of God. No reference is made to those who had not seen the light, and therefore were not guilty of its rejection.” Selected Messages, book 1, 62, 63.

> „Они који нису видели светлост нису сносили кривицу за њено одбацивање. Само до оне групе која је презрела светлост са неба Дух Божји није могао да допре. А у ту групу спадали су, као што сам изјавила, и они који су одбили да прихвате вест када им је била изложена, као и они који су је, пошто су је примили, касније одбацили и одрекли се своје вере. Они су могли имати обличје побожности и исповедати да су Христови следбеници; али, пошто нису имали живу везу са Богом, били би одведени у ропство сатанским обманама. Те две групе приказане су у виђењу — они који су светлост коју су следили прогласили обманом, и безбожници света који су, одбацивши светлост, били одбачени од Бога. Никакво упућивање не односи се на оне који нису видели светлост и стога нису били криви за њено одбацивање.“ Selected Messages, књига 1, 62, 63.

> “It is those who by faith follow Jesus in the great work of the atonement who receive the benefits of His mediation in their behalf, while those who reject the light which brings to view this work of ministration are not benefited thereby. The Jews who rejected the light given at Christ’s first advent, and refused to believe on Him as the Saviour of the world, could not receive pardon through Him. When Jesus at His ascension entered by His own blood into the heavenly sanctuary to shed upon His disciples the blessings of His mediation, the Jews were left in total darkness to continue their useless sacrifices and offerings. The ministration of types and shadows had ceased. That door by which men had formerly found access to God was no longer open. The Jews had refused to seek Him in the only way whereby He could then be found, through the ministration in the sanctuary in heaven. Therefore they found no communion with God. To them the door was shut. They had no knowledge of Christ as the true sacrifice and the only mediator before God; hence they could not receive the benefits of His mediation.

> „Они који вером следе Исуса у великом делу помирења примају користи од Његовог посредовања у своју корист, док они који одбацују светлост која открива ово дело службе не примају никакву корист од тога. Јевреји који су одбацили светлост дату приликом Христовог првог доласка и одбили да верују у Њега као у Спаситеља света, нису могли примити опроштај кроз Њега. Када је Исус, приликом Свога вазнесења, ушао сопственом крвљу у небеску Светињу да излије на Своје ученике благослове Свога посредовања, Јевреји су били остављени у потпуној тами да наставе своје бескорисне жртве и приносе. Служба праслика и сенки била је престала. Она врата кроз која су људи раније налазили приступ Богу више нису била отворена. Јевреји су одбили да Га траже на једином путу на којем се тада могао наћи, кроз службу у небеској Светињи. Стога нису нашли заједницу с Богом. За њих су врата била затворена. Нису имали знања о Христу као о правој жртви и једином посреднику пред Богом; стога нису могли примити користи од Његовог посредовања.“

> “The condition of the unbelieving Jews illustrates the condition of the careless and unbelieving among professed Christians, who are willingly ignorant of the work of our merciful High Priest. In the typical service, when the high priest entered the most holy place, all Israel were required to gather about the sanctuary and in the most solemn manner humble their souls before God, that they might receive the pardon of their sins and not be cut off from the congregation. How much more essential in this antitypical Day of Atonement that we understand the work of our High Priest and know what duties are required of us.

> „Стање неверујућих Јевреја илуструје стање немарних и неверујућих међу онима који исповедају хришћанство, који хотимично остају у незнању о делу нашег милостивог Првосвештеника. У праобразној служби, када је првосвештеник улазио у Светињу над светињама, од целог Израиља захтевало се да се окупи око Светилишта и да на најсвечанији начин понизи своје душе пред Богом, како би примио опроштење својих греха и не био истребљен из збора. Колико је, дакле, још неопходније у овом прообразном Дану помирења да разумемо дело нашег Првосвештеника и знамо које се дужности траже од нас.“

> “Men cannot with impunity reject the warning which God in mercy sends them. A message was sent from heaven to the world in Noah’s day, and their salvation depended upon the manner in which they treated that message. Because they rejected the warning, the Spirit of God was withdrawn from the sinful race, and they perished in the waters of the Flood. In the time of Abraham, mercy ceased to plead with the guilty inhabitants of Sodom, and all but Lot with his wife and two daughters were consumed by the fire sent down from heaven. So in the days of Christ. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation: ‘Your house is left unto you desolate.’ Matthew 23:38. Looking down to the last days, the same Infinite Power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved’: ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:10–12. As they reject the teachings of His word, God withdraws His Spirit and leaves them to the deceptions which they love.” The Great Controversy, 430, 431.

> „Људи не могу некажњено одбацивати опомену коју им Бог у милости шаље. У Нојево време са неба је свету била упућена вест, и њихово спасење зависило је од начина на који ће поступити према тој вести. Пошто су одбацили опомену, Дух Божји био је повучен од грешног рода, и они су изгинули у водама Потопа. У Аврамово време, милост је престала да преклиње криве становнике Содома, и сви осим Лота са његовом женом и две кћери беху уништени огњем спуштеним с неба. Тако је било и у Христове дане. Син Божји објавио је неверујућим Јеврејима онога нараштаја: ‘Ето ће вам се оставити ваша кућа пуста.’ Матеј 23:38. Гледајући у последње дане, иста та Бесконачна Сила изјављује, у погледу оних који ‘не примише љубав истине да би се спасли’: ‘И зато ће им Бог послати силу преваре, да верују лажи: да приме суд сви који не вероваше истини, него заволеше неправду.’ 2. Солуњанима 2:10–12. Како одбацују учења Његове речи, Бог повлачи Свога Духа и препушта их обманама које воле.“ Велика борба, 430, 431.

Back to Articles