Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Five

Књига пророка Данила — двадесет пети број

The Unveiling of Babylon’s Decline: A Prophetic Passage from Nebuchadnezzar to Belshazzar

Откривење опадања Вавилона: пророчки одломак од Навуходоносора до Валтасара

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The fall of Belshazzar in chapter five had been typified by Nebuchadnezzar’s fall in chapter four.

Валтасаров пад у петом поглављу био је предсликан Навуходоносоровим падом у четвртом поглављу.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, . . . to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> „Последњем владару Вавилона, као и у праслици његовом првом владару, била је изречена пресуда божанског Стражара: ‘О царе,... теби се говори; царство је отишло од тебе.’ Данило 4:31.“ Пророци и цареви, 533.

Nebuchadnezzar represents the beginning and Belshazzar the end of the kingdom that ruled for seventy years, and thus symbolized the reign of the earth beast of Revelation chapter thirteen (the United States), that was to reign during the time when the whore of Tyre (the papacy), was forgotten.

Навуходоносор представља почетак, а Валтазар крај царства које је владало седамдесет година, те је тако симболизовало владавину звери из земље из тринаесте главе Откривења (Сједињене Државе), која је требало да влада у време када је блудница Тира (папство) била заборављена.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Isaiah 23:15.

> И догодиће се у тај дан да ће Тир бити заборављен седамдесет година, према данима једнога цара; а после свршетка седамдесет година Тир ће певати као блудница. Исаија 23:15.

Nebuchadnezzar therefore represents the beginning of the United States, and Belshazzar represents the end of the United States. Nebuchadnezzar represents the beginning of the Republican horn and the beginning of the Protestant horn. Belshazzar represents the ending of the Republican and Protestant horn.

Стога Навуходоносор представља почетак Сједињених Држава, а Валтазар представља крај Сједињених Држава. Навуходоносор представља почетак републиканског рога и почетак протестантског рога. Валтазар представља завршетак републиканског и протестантског рога.

The judgment brought upon Nebuchadnezzar was “seven times.” The story of Nebuchadnezzar’s living as a beast for twenty-five hundred and twenty days, was employed by William Miller in his application of the “seven times” of Leviticus twenty-six, though he did not address the twenty-five hundred and twenty, that is symbolized in Belshazzar’s judgment.

Sud koji je bio naveden na Nabuhodonosora bio je „sedam vremena“. Povest o Nabuhodonosorovom življenju kao zveri tokom dve hiljade pet stotina i dvadeset dana upotrebio je Vilijam Miler u svojoj primeni „sedam vremena“ iz Levitske dvadeset šeste, premda se nije osvrnuo na dve hiljade pet stotina i dvadeset, koje je simbolizovano u Valtasarovom sudu.

> And this is the writing that was written, MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. This is the interpretation of the thing: MENE; God hath numbered thy kingdom, and finished it. TEKEL; Thou art weighed in the balances, and art found wanting. PERES; Thy kingdom is divided, and given to the Medes and Persians. Daniel 5:25–28.

> А ово је писмо које беше написано: МЕНЕ, МЕНЕ, ТЕКЕЛ, УФАРСИН. Ово је значење тога: МЕНЕ; Бог је избројао царство твоје и учинио му крај. ТЕКЕЛ; измерен си на теразијама и нашао си се лак. ПЕРЕС; царство твоје раздељено је и дато Међанима и Персијанцима. Данило 5:25–28.

Beyond the interpretation Daniel assigned to the mysterious handwriting on the wall, the words “mene” and “tekel,” represent a measurement of weight, and those words also represent a specific value of coinage (Exodus 30:13, Ezekiel 45:12). A “mene” is fifty shekels, or one thousand gerahs. “Mene, mene” therefore equates to two thousand gerahs. A “tekel” is twenty gerahs. Therefore “mene, mene, tekel” equates to two thousand and twenty gerahs. “Upharsin” means “to divide” and therefore means is one-half of a “mene,” and represents five hundred gerahs. Combined they represent the sum of twenty-five hundred and twenty.

Поред тумачења које је Данило придао тајанственом натпису на зиду, речи „мене“ и „текел“ представљају меру тежине, а те речи такође представљају и одређену вредност кованог новца (2. Мојсијева 30:13, Језекиљ 45:12). Једно „мене“ износи педесет сикала, односно хиљаду гера. „Мене, мене“ стога је једнако две хиљаде гера. Један „текел“ износи двадесет гера. Према томе, „мене, мене, текел“ износи две хиљаде и двадесет гера. „Уфарсин“ значи „разделити“ и стога означава једну половину „мене“, те представља пет стотина гера. Заједно они представљају збир од две хиљаде пет стотина и двадесет.

The last reference of Sister White identifies that Belshazzar was typified by Nebuchadnezzar, but more specifically she emphasized their mutual judgment, and both judgments are represented as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty-six. There are a few terms that the Scriptures employ to represent the “seven times” of Leviticus twenty-six. Jeremiah represents it as God’s indignation.

Последња изјава сестре Вајт указује да је Валтазар био предображен Навуходоносором, али је она, још одређеније, нагласила њихов заједнички суд, и оба суда су представљена као симбол „седам времена“ из Левитске двадесет шест. Постоји неколико израза којима Свето писмо представља „седам времена“ из Левитске двадесет шест. Јеремија га представља као Божји гнев.

> How hath the Lord covered the daughter of Zion with a cloud in his anger, and cast down from heaven unto the earth the beauty of Israel, and remembered not his footstool in the day of his anger! The Lord hath swallowed up all the habitations of Jacob, and hath not pitied: he hath thrown down in his wrath the strong holds of the daughter of Judah; he hath brought them down to the ground: he hath polluted the kingdom and the princes thereof. He hath cut off in his fierce anger all the horn of Israel: he hath drawn back his right hand from before the enemy, and he burned against Jacob like a flaming fire, which devoureth round about. He hath bent his bow like an enemy: he stood with his right hand as an adversary, and slew all that were pleasant to the eye in the tabernacle of the daughter of Zion: he poured out his fury like fire. The Lord was as an enemy: he hath swallowed up Israel, he hath swallowed up all her palaces: he hath destroyed his strong holds, and hath increased in the daughter of Judah mourning and lamentation. And he hath violently taken away his tabernacle, as if it were of a garden: he hath destroyed his places of the assembly: the Lord hath caused the solemn feasts and sabbaths to be forgotten in Zion, and hath despised in the indignation of his anger the king and the priest. The Lord hath cast off his altar, he hath abhorred his sanctuary, he hath given up into the hand of the enemy the walls of her palaces; they have made a noise in the house of the Lord, as in the day of a solemn feast. The Lord hath purposed to destroy the wall of the daughter of Zion: he hath stretched out a line, he hath not withdrawn his hand from destroying: therefore he made the rampart and the wall to lament; they languished together. Lamentations 2:1–8.

> Како је Господ у гневу своме облаком покрио кћер сионску, и оборио с неба на земљу красоту Израиљеву, и није се сетио подножја ногу својих у дан гнева свога! Господ је прождро сва насеља Јаковљева и није се смиловао; у јарости својој оборио је утврђења кћери Јудине; оборио их је до земље; оскрнавио је царство и кнезове његове. У жестоком гневу своме одсекао је сав рог Израиљев; повукао је десницу своју испред непријатеља, и плануо је против Јакова као пламен огњени који прождире унаоколо. Натегао је лук свој као непријатељ; стао је с десницом својом као противник, и побио све што је било милина оку у шатору кћери сионске; излио је јарост своју као огањ. Господ је био као непријатељ: прождро је Израиља, прождро је све дворове његове; разорио је утврђења његова, и умножио у кћери Јудиној тугу и нарицање. И на силу је уклонио шатор свој, као да је био вртна колиба; разорио је места саборна своја; Господ је учинио да се у Сиону забораве празници свечани и суботе, и презрео је у негодовању гнева свога цара и свештеника. Господ је одбацио жртвеник свој, омрзао је светињу своју, предао је у руке непријатеља зидове двора њених; они су подигли вику у дому Господњем као у дан свечанога празника. Господ је наумио да разори зид кћери сионске; развукао је уже, није уставио руку своју од затiranja; зато је учинио да бедем и зид тугују; заједно су изнемогли. Плач Јеремијин 2:1–8.

The Lord’s anger is represented as the “indignation of his anger,” and his anger was accomplished upon both the northern kingdom and southern kingdom of Israel. This is why the book of Daniel identifies a “first” and a “last” indignation. Jeremiah identifies a “line” that the Lord “hath stretched out,” when he exercised his anger towards his chosen people. That line is also referred to in second Kings.

Гнев Господњи представљен је као „жестина његовога гнева“, и његов гнев излио се и на северно царство и на јужно царство Израиљево. Зато књига пророка Данила указује на „прво“ и „последње“ негодовање. Јеремија помиње „мерну линију“ коју је Господ „разапео“ када је испољио свој гнев према своме изабраном народу. Та се линија такође спомиње и у Другој књизи о царевима.

> And the Lord spake by his servants the prophets, saying, Because Manasseh king of Judah hath done these abominations, and hath done wickedly above all that the Amorites did, which were before him, and hath made Judah also to sin with his idols: Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies. 2 Kings 21:10–14.

> И Господ проговори преко слугу својих, пророка, говорећи: Зато што је Манасија, цар Јудин, учинио ове гадости и чинио зло више од свега што су чинили Амореји, који беху пре њега, и навео и Јуду да греши својим идолима, зато овако вели Господ Бог Израиљев: Ево, навешћу такво зло на Јерусалим и на Јуду да ће свакоме ко чује о томе зазујати обе уши. И развући ћу над Јерусалимом уже Самаријино и висак дома Ахавовог; и обрисаћу Јерусалим као што човек брише зделу, бришући је и преврћући је наопако. И оставићу остатак свога наследства и предаћу га у руку њиховим непријатељима; и постаће плен и грабеж свим својим непријатељима. 2. Краљевима 21:10–14.

The “line” of God’s indignation that is Moses’ “seven times,” was first stretched over the northern kingdom (the house of Ahab), and then over Judah. Another biblical term for the “seven times” that is derived from Leviticus twenty-six is the term “scattered”.

„Uže“ Божјег гнева, које представља Мојсијевих „седам времена“, најпре је било растегнуто над северним царством (домом Ахавовим), а потом над Јудом. Други библијски израз за „седам времена“, који је изведен из двадесет шесте главе Левитске књиге, јесте израз „расејани“.

> Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:28–35.

> Тада ћу и ја вама ићи насупрот у јарости; и ја, управо ја, казнићу вас седмоструко за грехе ваше. И јешћете тело синова својих, и тело кћери својих јешћете. И разорићу узвишице ваше, и исечи ликове ваше, и бацићу лешеве ваше на лешеве идола ваших, и душа ће моја осећати одвратност према вама. И опустошићу градове ваше, и светиње ваше претворићу у пустош, и нећу мирисати миомирис ваших угодних кадова. И земљу ћу довести у пустош, и запрепастиће се над њом непријатељи ваши који се настане у њој. И расејаћу вас међу незнабошце, и извући ћу мач за вама; и земља ће ваша бити пуста, и градови ваши опустошени. Тада ће земља уживати суботе своје, докле год буде лежала пуста, а ви будете у земљи непријатеља својих; тада ће земља починути и уживати суботе своје. Докле год буде лежала пуста, почиваће, зато што није почивала у суботама вашим, кад сте живели на њој. Левитска 26:28–35.

The scattering among the heathen was fulfilled for Daniel when he was carried as a slave into Babylon, at the captivity of Jehoiakim. Then, while Daniel was in the “enemies’ land” the land rested and enjoyed “her sabbaths.” Second Chronicles informs us that the period of time was the seventy years of Jeremiah, which Daniel came to recognize in chapter nine.

Расејање међу незнабошцима испунило се за Данила када је као роб био одведен у Вавилон, у време ропства Јоакима. Тада, док је Данило био у „земљи непријатеља“, земља је почивала и уживала „своје суботе“. Друга књига дневника обавештава нас да је тај временски период био седамдесет година Јеремијиних, које је Данило дошао да препозна у деветом поглављу.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> И оне који беху избегли од мача одведе он у Вавилон; и беху му слуге, њему и синовима његовим, до владавине царства персијскога; да би се испунила реч Господња из уста Јеремијиних, докле земља не одужи своје суботе; јер докле год лежаше опустошена, светкова суботу, да би се навршило седамдесет година. А прве године Кира, цара персијскога, да би се испунила реч Господња из уста Јеремијиних, Господ подиже дух Кира, цара персијскога, те он огласи по свему царству своме, и стави то и у писмо, говорећи: Овако вели Кир, цар персијски: сва царства земаљска даде ми Господ Бог небески; и он ми заповеди да му сазидам дом у Јерусалиму, који је у Јуди. Ко је међу вама од свега народа његова? Господ Бог његов нека буде с њим, и нека иде горе. 2 Дневника 36:20–23.

The term “scattering” is a symbol of the “seven times.” The judgment of Nebuchadnezzar of “seven times” living as a beast, typified the judgment of Belshazzar, as represented by the mystical words upon the wall, “mene, mene, tekel upharsin.” Belshazzar’s judgment was represented by the handwriting that equated to twenty-five hundred and twenty, the same number of days that Nebuchadnezzar lived like a beast, and the same number of years represented with the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Израз „расејање“ представља симбол „седам времена“. Суд над Навуходоносором од „седам времена“ живота као звери предображавао је суд над Валтасаром, како је представљен тајанственим речима на зиду: „мене, мене, текел упарсин“. Валтасаров суд био је представљен натписом руке, који је износио две хиљаде пет стотина двадесет, исти број дана колико је Навуходоносор живео као звер, и исти број година представљен „седам времена“ у Левитској двадесет шест.

The judgment of Belshazzar, that was typified by the judgment of Nebuchadnezzar, was symbolically represented by the “seven times,” and both of those judgments represented a “fall of Babylon,” which is the symbol of the second angel’s message. The first fall of Babylon was when Nimrod’s tower was brought down.

Суд над Валтазаром, који је био прасликован судом над Навуходоносором, био је симболички представљен са „седам времена“, и оба та суда представљала су „пад Вавилона“, који је симбол поруке другог анђела. Први пад Вавилона био је онда када је била оборена Невродова кула.

> And the whole earth was of one language, and of one speech. And it came to pass, as they journeyed from the east, that they found a plain in the land of Shinar; and they dwelt there. And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. And the Lord came down to see the city and the tower, which the children of men builded. And the Lord said, Behold, the people is one, and they have all one language; and this they begin to do: and now nothing will be restrained from them, which they have imagined to do. Go to, let us go down, and there confound their language, that they may not understand one another’s speech. So the Lord scattered them abroad from thence upon the face of all the earth: and they left off to build the city. Genesis 11:1–8.

> И сва земља беше једнога језика и једнога говора. И догоди се, кад се отиснуше с истока, да нађоше равницу у земљи Сенарској; и настанише се онде. И рекоше један другоме: Хајде да правимо опеке и добро их испечемо. И опека им беше место камена, а смола им беше место креча. И рекоше: Хајде да сазидамо себи град и кулу, којој ће врх бити до неба; и стекнимо себи име, да се не бисмо расејали по свој земљи. А Господ сиђе да види град и кулу, што зидаху синови човечји. И рече Господ: Гле, народ је један, и сви имају један језик; и ово почеше чинити; и сада им се неће ускратити ништа што су наумили да учине. Хајде да сиђемо и да им тамо пометемо језик, да не разумеју један другоме говор. Тако их Господ расеја оданде по свој земљи, те престадоше зидати град. 1. Мојсијева 11:1–8.

At the judgment of Babel, which was the judgment of Nimrod, the Lord “scattered” Nimrod’s rebels across the “face of the whole earth.” Nimrod and his cohorts knew their rebellion would cause them to be scattered, for they had said the motivation for building the tower and city was to “make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth.”

При суду над Вавелом, који је био суд над Невродом, Господ је Невродове побуњенике „расејао“ по „свему лицу земље“. Неврод и његови саучесници знали су да ће њихова побуна довести до тога да буду расејани, јер су рекли да је побуда за зидање куле и града била да „стекнемо себи име, да се не бисмо расејали по свему лицу земље“.

A “name” prophetically is a symbol of character. The character that Nimrod and his cohorts established is represented by their works, for by the fruits you shall know the character. The fruit of Nimrod’s rebellion, and therefore the symbol of his character, was the construction of the tower and the city. A “tower” is a symbol of a church, and a “city” is a symbol of a state. The name of Nimrod’s rebels, which represents their character, was the combination of church and state, which is also symbolically represented as the image of the beast.

„Име“ је у пророчком смислу симбол карактера. Карактер који су Нимрод и његови сарадници успоставили представљен је њиховим делима, јер ћете по родовима познати карактер. Плод Нимродове побуне, и стога симбол његовог карактера, била је изградња куле и града. „Кула“ је симбол цркве, а „град“ је симбол државе. Име Нимродових побуњеника, које представља њихов карактер, било је сједињење цркве и државе, што је такође симболички представљено као лик звери.

The passage identifying the fall of Babel has the expression “go to” repeated three times. The third is when God brings the judgment of confounding their language, and scattering them abroad. The first “go to” was the preparation for the second “go to,” when they constructed their city and tower. When they had accomplished their work during the history of the second expression of “go to,” God came down to visually consider their rebellion. The third “go to,” was judgment, and the second “go to” was a visual test. The first “go to” represents their first failure, and prophetically the three times “go to” is expressed identifies the three-step testing process of the everlasting gospel. There is much more information in the testimony of Nimrod’s rebellion and fall, but we are simply identifying that the first time Babylon (Babel) fell, the symbol of “seven times,” as represented by the “scattering,” is identified. Nimrod’s judgment was represented by a scattering, Nebuchadnezzar’s by “seven times” and Belshazzar’s by “twenty-five hundred and twenty”.

Одломак који означава пад Вавила садржи израз „хајде“ поновљен три пута. Трећи пут је онда када Бог доноси суд пометње њихова језика и расејава их по свој земљи. Прво „хајде“ било је припрема за друго „хајде“, када су подигли свој град и кулу. Када су током историје другог израза „хајде“ довршили своје дело, Бог је сишао да видљиво размотри њихову побуну. Треће „хајде“ било је суд, а друго „хајде“ било је визуелно испитивање. Прво „хајде“ представља њихов први неуспех, а пророчки, то што је „хајде“ изречено три пута, означава процес испитивања вечног јеванђеља у три корака. Има још много више података у сведочанству о Невродовој побуни и паду, али ми једноставно указујемо на то да је први пут када је Вавилон (Вавил) пао, симбол „седам времена“, како је представљен „расејањем“, означен. Невродов суд био је представљен расејањем, Навуходоносоров са „седам времена“, а Валтазаров са „две хиљаде пет стотина и двадесет“.

The signature of the Alpha and Omega identifies that the line of prophecy represented by chapters four and five, is the latter rain message of the second angel and Midnight Cry. The line begins with the fall of Babylon represented by Nebuchadnezzar, identifying 1798, which is when spiritual Babylon (the papacy) fell the first time. Then at the end of the line, Belshazzar’s Babylon falls, marking the beginning of the progressive fall of spiritual Babylon (the papacy again), beginning at the Sunday law crisis. There are two witnesses of the fall of Babylon at the beginning of the line and two witnesses at the end of the line. Prophetic logic recognizes the signature of the great Beginning and Ending, while seeing the subject of Babylon’s fall testified to by four witnesses in the line represented by Daniel chapters four and five.

Печат Алфе и Омеге показује да је пророчка линија представљена четвртим и петим поглављем порука позног дажда другог анђела и Поноћног вапаја. Та линија почиње падом Вавилона, представљеног Навуходоносором, чиме се означава 1798. година, када је духовни Вавилон (папство) први пут пао. Затим, на крају те линије, пада Валтазаров Вавилон, означавајући почетак постепеног пада духовног Вавилона (поново папства), који започиње у кризи недељног закона. Постоје два сведока о паду Вавилона на почетку те линије и два сведока на њеном крају. Пророчка логика препознаје печат великог Почетка и Свршетка, док уједно види да је тема пада Вавилона посведочена са четири сведока у линији представљеној четвртим и петим поглављем Данила.

In the type and antitype relationship of Nebuchadnezzar and Belshazzar, when aligned with the last days, we find the earth beast in its lamblike condition represented by Nebuchadnezzar, and then, when it speaks as a dragon, we see Belshazzar. We see in the prophetic relationship, the Republican horn being led by the Constitution of the United States represented by Nebuchadnezzar, and the overturning of the Constitution represented by Belshazzar. We will also see Nebuchadnezzar as a wise virgin and Belshazzar as a foolish virgin.

У односу између типа и антитипа Навуходоносора и Валтасара, када се тај однос усклади са последњим данима, налазимо звер из земље у њеном јагњећем стању представљену Навуходоносором, а затим, када проговори као аждаја, видимо Валтасара. У пророчком односу видимо републикански рог вођен Уставом Сједињених Америчких Држава, представљен Навуходоносором, и обарање Устава, представљено Валтасаром. Такође ћемо видети Навуходоносора као мудру девицу, а Валтасара као луду девицу.

We will continue our consideration of Daniel chapters four and five in the next article.

Наставићемо наше разматрање четвртог и петог поглавља Књиге пророка Данила у наредном чланку.

> “Belshazzar had been given many opportunities for knowing and doing the will of God. He had seen his grandfather Nebuchadnezzar banished from the society of men. He had seen the intellect in which the proud monarch gloried taken away by the One who gave it. He had seen the king driven from his kingdom, and made the companion of the beasts of the field. But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.

> „Валтасару су биле пружене многе прилике да упозна и изврши вољу Божју. Видео је свога деда Навуходоносора прогнаног из друштва људи. Видео је како му је Овај који му га је дао одузео разум којим се горди владар поносио. Видео је цара изгнаног из свога царства и учињеног другом пољских звери. Али Валтасарова љубав према забави и самопрослављању избрисала је поуке које никада није смео заборавити; и он је чинио грехе сличне онима који су на Навуходоносора навукли знамените судове. Проћердао је прилике које су му милостиво биле дароване, занемаривши да употреби могућности које су му биле надохват руке да се упозна с истином. ‘Шта ми треба чинити да се спасем?’ било је питање поред којег је велики, али безумни цар равнодушно прошао.“

> “This is the danger of heedless, reckless youth today. The hand of God will awaken the sinner as it did Belshazzar, but with many it will be too late to repent.

> „Ово је опасност безбрижне, неразборите омладине данас. Рука Божја пробудиће грешника као што је пробудила Валтасара, али ће за многе бити прекасно да се покају.״

> “The ruler of Babylon had riches and honour, and in his haughty self-indulgence he had lifted himself up against the God of heaven and earth. He had trusted in his own arm, not supposing that any would dare to say, ‘Why doest thou this?’ But as the mysterious hand traced letters on the wall of his palace, Belshazzar was awed and silenced. In a moment he was completely shorn of his strength and humbled as a child. He realized that he was at the mercy of One greater than Belshazzar. He had been making sport of sacred things. Now his conscience was awakened. He realized that he had had the privilege of knowing and doing the will of God. The history of his grandfather stood out as vividly before him as the writing on the wall.” Bible Echo, April 25, 1898.

> „Владар Вавилона имао је богатство и част, и у својој охолој самоугађајућој разметљивости уздигао се против Бога неба и земље. Уздао се у своју сопствену мишицу, не помишљајући да би се ико усудио да каже: ‘Зашто то чиниш?’ Али када је тајанствена рука исписивала слова на зиду његове палате, Валтазар беше поражен страхопоштовањем и занемео. У једном тренутку био је потпуно лишен своје снаге и понижен као дете. Схватио је да је препуштен на милост Једнога већег од Валтазара. Исмевао је свете ствари. Сада се његова савест пробудила. Схватио је да је имао предност да позна и врши вољу Божју. Историја његовог деде стајала је пред њим тако живо као и натпис на зиду.“ Bible Echo, April 25, 1898.

Back to Articles