Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Seven

Књига пророка Данила — двадесет седми број

Another Secret Dream

Још један тајни сан

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Nebuchadnezzar’s second dream marks the “time of the end,” when two classes of worshippers are called to come and investigate the “increase of knowledge” that was unsealed in 1798. Daniel is then also identified as Belteshazzar, thus identifying him as God’s covenant people, for a change of name prophetically marks a covenant relation. Nebuchadnezzar acknowledged that Daniel had the presence of the Holy Spirit, and based upon his past experience with Daniel, he thought that “no secret” would trouble Daniel, but the secret of this dream did trouble Daniel.

Навуходоносоров други сан означава „време краја“, када су два разреда богослужитеља позвана да дођу и истраже „умножење знања“ које је било отпечаћено 1798. године. Данило је затим такође означен као Валтасар, чиме се он поистовећује са Божјим заветним народом, јер промена имена пророчки означава заветни однос. Навуходоносор је признао да Данило има присуство Светога Духа, и на основу свог ранијег искуства с Данилом мислио је да „никаква тајна“ неће задавати Данилу тешкоће, али тајна овога сна ипак је задавала Данилу тешкоће.

> O Belteshazzar, master of the magicians, because I know that the spirit of the holy gods is in thee, and no secret troubleth thee, tell me the visions of my dream that I have seen, and the interpretation thereof. Thus were the visions of mine head in my bed; I saw, and behold, a tree in the midst of the earth, and the height thereof was great. The tree grew, and was strong, and the height thereof reached unto heaven, and the sight thereof to the end of all the earth: The leaves thereof were fair, and the fruit thereof much, and in it was meat for all: the beasts of the field had shadow under it, and the fowls of the heaven dwelt in the boughs thereof, and all flesh was fed of it. I saw in the visions of my head upon my bed, and, behold, a watcher and an holy one came down from heaven; He cried aloud, and said thus, Hew down the tree, and cut off his branches, shake off his leaves, and scatter his fruit: let the beasts get away from under it, and the fowls from his branches: Nevertheless leave the stump of his roots in the earth, even with a band of iron and brass, in the tender grass of the field; and let it be wet with the dew of heaven, and let his portion be with the beasts in the grass of the earth: Let his heart be changed from man’s, and let a beast’s heart be given unto him: and let seven times pass over him. This matter is by the decree of the watchers, and the demand by the word of the holy ones: to the intent that the living may know that the most High ruleth in the kingdom of men, and giveth it to whomsoever he will, and setteth up over it the basest of men. This dream I king Nebuchadnezzar have seen. Now thou, O Belteshazzar, declare the interpretation thereof, forasmuch as all the wise men of my kingdom are not able to make known unto me the interpretation: but thou art able; for the spirit of the holy gods is in thee. Then Daniel, whose name was Belteshazzar, was astonied for one hour, and his thoughts troubled him. The king spake, and said, Belteshazzar, let not the dream, or the interpretation thereof, trouble thee. Belteshazzar answered and said, My lord, the dream be to them that hate thee, and the interpretation thereof to thine enemies. Daniel 4:9–19.

> О Валтазаре, старешино врачара, јер знам да је дух светих богова у теби и да ти ниједна тајна не задаје муке, кажи ми виђења сна који сам видео и његово тумачење. А виђења главе моје на постељи мојој беху оваква: видех, и гле, дрво усред земље, и висина му беше велика. Дрво нарасте и ојача, и висина му досезаше до неба, и видело се до краја све земље. Лишће му беше лепо, и рода на њему много, и на њему беше хране за све; звери пољске имаху хлада под њим, и птице небеске наставаху се на гранама његовим, и од њега се храњаше свако тело. Видех у виђењима главе своје на постељи својој, и гле, стражар, светац, сиђе с неба. Повика силно и рече овако: посеците дрво и окршите му гране, стресите му лишће и расејте му род; нека оду звери испод њега и птице с грана његових. Али пањ с корењем његовим оставите у земљи, и то с оковом од гвожђа и месинга, у нежној трави пољској; и нека га кваси роса небеска, и део његов нека буде са зверима у трави земаљској. Срце његово нека се измени од човечјега, и нека му се да срце звериње; и нека прође седам времена преко њега. Ова је ствар по одлуци стражара и по заповести светих, да би живи познали да Вишњи влада царством људским и даје га коме хоће, и поставља над њим и најнижега од људи. Овај сан видех ја, цар Навуходоносор. А ти, Валтазаре, кажи његово тумачење, јер сви мудраци царства мога не могу да ми кажу тумачење; али ти можеш, јер је дух светих богова у теби. Тада се Данило, коме беше име Валтазар, запрепасти за један час, и мисли га његове узнемирише. Цар проговори и рече: Валтазаре, нека те сан и његово тумачење не узнемирују. А Валтазар одговори и рече: господару мој, сан нека буде онима који те мрзе, а његово тумачење непријатељима твојим. Данило 4:9–19.

Daniel is “troubled” with the dream and interpretation, for he can understand how Nebuchadnezzar might be offended by the interpretation, but once Nebuchadnezzar encourages him to speak, Daniel provides Nebuchadnezzar with a warning of judgment to come. The warning of judgment to come, is symbolic of the warning of the first angel that arrived at the time of the end, in 1798.

Данијел је „узнемирен“ сном и његовим тумачењем, јер може да разуме како би Навуходоносор могао бити увређен тим тумачењем; али када га Навуходоносор охрабри да говори, Данијел износи Навуходоносору упозорење о суду који долази. То упозорење о суду који долази симболички представља упозорење првог анђела који је дошао у време краја, 1798. године.

> Then Daniel, whose name was Belteshazzar, was astonied for one hour, and his thoughts troubled him. The king spake, and said, Belteshazzar, let not the dream, or the interpretation thereof, trouble thee. Belteshazzar answered and said, My lord, the dream be to them that hate thee, and the interpretation thereof to thine enemies. Daniel 4:19.

> Тада се Данило, коме беше име Валтасар, запрепасти за један час, и његове га мисли узнемирише. Цар проговори и рече: Валтасаре, нека те не узнемирава сан ни његово тумачење. Валтасар одговори и рече: Господару мој, сан нека буде онима који те мрзе, а његово тумачење непријатељима твојим. Данило 4:19.

Daniel was “astonied for one hour.” The “hour” is one of five times that the word “hour,” occurs in the book of Daniel, and it is found nowhere else in the Old Testament. Here it represents the period of time that Daniel, representing the “wise” that understand the increase of knowledge, prepare to give the warning of the first angel, which announces the opening of the investigative judgment on October 22, 1844. Daniel’s interpretation of the dream includes, not only the announcement of a coming judgment, but also a call for Nebuchadnezzar to cease from sin, representing the everlasting gospel of the first angel. The “hour” would be prophetically located at the time of the end, in 1798, when the first angel arrived into history. The first angel arrived into history in 1798, at the conclusion of the “seven times” of God’s vengeance brought against the northern kingdom, beginning in 723 BC.

Данило беше „запрепашћен за један час“. „Час“ је једно од пет места на којима се реч „час“ појављује у књизи пророка Данила, и нигде се другде не налази у Старом завету. Овде он представља временски период у коме се Данило, представљајући „мудре“ који разумеју умножење знања, припрема да објави упозорење првог анђела, које најављује отварање истражног суда 22. октобра 1844. године. Данилово тумачење сна обухвата не само најаву долазећег суда, него и позив Навуходоносору да престане са грехом, што представља вечно јеванђеље првог анђела. „Час“ би се пророчки налазио у времену краја, 1798. године, када је први анђео ступио у историју. Први анђео је ступио у историју 1798. године, на завршетку „седам времена“ Божје освете извршене над северним царством, која су отпочела 723. године пре Христа.

> For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. But woe unto them that are with child, and to them that give suck, in those days! for there shall be great distress in the land, and wrath upon this people. And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:22–24.

> Јер ово су дани освете, да се испуни све што је написано. Али тешко труднима и дојиљама у те дане! Јер ће бити велика невоља у земљи и гнев на овом народу. И пашће од оштрице мача, и биће одведени у ропство по свим народима; и Јерусалим ће незнабошци газити док се не испуне времена незнабожаца. Лука 21:22–24.

Nebuchadnezzar was to live with the heart of a beast for the period of God’s vengeance, that was brought upon the northern kingdom of Israel, for Nebuchadnezzar was the king of the north. Luke identifies that same period as “times” (“times of the Gentiles”), in the plural, when he marks the ending point of the trampling down of Jerusalem.

Навуходоносор је требало да живи са срцем звери за време периода Божје освете, који је био доведен на северно царство Израела, јер је Навуходоносор био цар севера. Лука тај исти период означава као „времена” („времена незнабожаца”), у множини, када обележава крајњу тачку гажења Јерусалима.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> И пашће од оштрице мача, и биће одведени у ропство по свим народима; и Јерусалим ће газити незнабошци, док се не испуне времена незнабожаца. Лука 21:24.

In the book of Revelation, the times of the Gentiles trampling down the sanctuary and host was simply identified as twelve hundred and sixty years, for it was simply emphasizing the period of papal persecution.

У књизи Откривења, време у којем су незнабошци газили светињу и војску једноставно је означено као хиљаду двеста и шездесет година, јер је тиме једноставно био наглашен период папског прогонства.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> А спољашње двориште храма изостави, и не мери га; јер је предато незнабошцима; и они ће газити свети град четрдесет и два месеца. И даћу мојој двојици сведока, и они ће пророковати хиљаду двеста и шездесет дана, обучени у кострет. Откривење 11:2, 3.

The warning message given by Daniel to Nebuchadnezzar, represents the warning of judgment to come. The arrival of that warning message is symbolically located in 1798, which is when the first angel arrived to warn of the approaching investigative judgment. The predicted judgment upon Nebuchadnezzar occurred in the second use of the word “hour” in chapter four.

Порука упозорења коју је Данило упутио Навуходоносору представља упозорење о суду који долази. Долазак те поруке упозорења симболички је смештен у 1798. годину, када је први анђео дошао да упозори на приближавање истражног суда. Проречени суд над Навуходоносором догодио се при другој употреби речи „час“ у четвртом поглављу.

> All this came upon the king Nebuchadnezzar. At the end of twelve months he walked in the palace of the kingdom of Babylon. The king spake, and said, Is not this great Babylon, that I have built for the house of the kingdom by the might of my power, and for the honour of my majesty? While the word was in the king’s mouth, there fell a voice from heaven, saying, O king Nebuchadnezzar, to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee. And they shall drive thee from men, and thy dwelling shall be with the beasts of the field: they shall make thee to eat grass as oxen, and seven times shall pass over thee, until thou know that the most High ruleth in the kingdom of men, and giveth it to whomsoever he will. The same hour was the thing fulfilled upon Nebuchadnezzar: and he was driven from men, and did eat grass as oxen, and his body was wet with the dew of heaven, till his hairs were grown like eagles’ feathers, and his nails like birds’ claws. Daniel 4:28–33.

> Све то дође на цара Навуходоносора. А по истеку дванаест месеци ходаше по дворцу царства вавилонскога. Цар проговори и рече: Није ли ово велики Вавилон, који ја сазидах за дом царства силом своје моћи и на славу свога величанства? Док још беше та реч у царевим устима, сиђе глас с неба, говорећи: Теби се казује, царе Навуходоносоре: царство је отишло од тебе. И отераће те од људи, и стан твој биће са зверима пољским; травом ће те хранити као волове, и седам времена проћи ће преко тебе, докле не познаш да Вишњи влада царством људским и даје га коме хоће. У исти час испуни се то на Навуходоносору: и би отеран од људи, и јеђаше траву као волови, и тело му се квасило росом небеском, док му коса не нарасте као орлово перје и нокти као птичије канџе. Данило 4:28–33.

The judgment that had been predicted came in the very “hour” that Nebuchadnezzar lifted up his heart to pride. The investigative judgment that had been predicted, came when the “hour” of God’s investigative judgment commenced.

Суд који је био проречен дошао је управо у оном „часу“ када је Навуходоносор уздигао своје срце на гордост. Истражни суд који је био проречен дошао је када је отпочео „час“ Божјег истражног суда.

The “hour” of God’s judgment on October 22, 1844, had produced two classes of worshippers, represented as the “wise” and the “wicked” in Daniel chapter twelve, and who were also represented as “wise” or “foolish” in the parable of the ten virgins, and who were also represented as those who were justified by faith in Habakkuk chapter two, who were contrasted with those that manifested the same character as had Nebuchadnezzar in the “hour” his judgment came.

„čas“ Божјег суда 22. октобра 1844. године произвео је две класе богопоклоника, представљене као „мудри“ и „безбожни“ у дванаестом поглављу Књиге пророка Данила, а које су такође представљене као „мудре“ или „луде“ у причи о десет девојака, и које су такође представљене као они који су оправдани вером у другом поглављу Књиге пророка Авакума, насупрот онима који су испољили исти карактер какав је имао Навуходоносор у „час“ када је дошао његов суд.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Гле, душа његова која се узноси није права у њему; али праведник ће од вере своје живети. Авакум 2:4.

The two classes in each of the three lines were manifested when the “hour” of his judgment arrived on October 22, 1844, which is what Nebuchadnezzar’s “hour” of judgment represents. 1798 was the conclusion of the “first” indignation of “seven times,” when the papacy ceased to prosper, for she was delivered a deadly wound.

Две групе у свакој од три линије испољиле су се када је наступио „час“ његовог суда 22. октобра 1844. године, што представља Навуходоносоров „час“ суда. Година 1798. била је завршетак „првог“ негодовања од „седам времена“, када је папство престало да напредује, јер му је била нанесена смртоносна рана.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> И цар ће чинити по својој вољи; и уздићи ће се, и узвеличаће себе изнад свакога бога, и говориће чудесне ствари против Бога над боговима, и напредоваће док се гнев не наврши; јер ће се извршити оно што је одређено. Данило 11:36.

1844, was the end of the “last” indignation:

1844. била је крај „последњег“ гнева:

> And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:19.

> И рече: Ево, обзнанићу ти шта ће бити на крају гнева; јер ће о одређеном времену доћи крај. Данило 8:19.

The first use of the word “hour,” in Daniel chapter four, represents 1798; which was the end of the “first” of God’s indignation of “seven times” against the northern kingdom of Israel; the arrival of the first angel’s message at the time of the end; and the end of Nebuchadnezzar’s “seven times” at the “end of the days.”

Прва употреба речи „час“ у четвртом поглављу Књиге пророка Данила представља 1798. годину; која је била крај „првог“ дела Божјег негодовања у трајању од „седам времена“ против северног царства Израиљевог; долазак поруке првог анђела у време краја; и завршетак Навуходоносорових „седам времена“ на „крају дана“.

The second use of the word “hour,” in Daniel chapter four, represents 1844; which was the end of the “last” indignation of “seven times,” against the southern kingdom of Judah. It was also the arrival of the investigative judgment, and Nebuchadnezzar’s personal judgment.

Друга употреба речи „час“, у четвртом поглављу Данила, представља 1844. годину; која је била крај „последњег“ гнева у трајању од „седам времена“ против јужног царства Јуде. То је уједно био и долазак истражног суда, као и Навуходоносоров лични суд.

Chapter one identifies the history of the three-step testing process, and marks the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840. Chapter four represents the arrival of the first angel’s message at the time of the end in 1798, and is to be laid over chapter one. Chapter four emphasizes the message of the first angel and its warning of approaching judgment, and marks October 22, 1844, and the arrival of the third angel’s message.

Прво поглавље утврђује историју процеса испитивања у три корака и означава оснажење поруке првог анђела 11. августа 1840. Четврто поглавље представља долазак поруке првог анђела у време краја 1798. године и треба да буде положено преко првог поглавља. Четврто поглавље наглашава поруку првог анђела и његово упозорење о приближавајућем суду, и означава 22. октобар 1844. и долазак поруке трећег анђела.

Together they represent the beginning of not only Adventism, but also of the United States. Chapters one through three also address the history at the end of Adventism, and the end of the United States. Chapter five, and the testimony of Belshazzar also aligns with those first three chapters.

Заједно они представљају почетак не само адвентизма, него и Сједињених Држава. Прва три поглавља такође се баве историјом на крају адвентизма и крајем Сједињених Држава. Пето поглавље, као и сведочанство Валтасара, такође је у складу с та прва три поглавља.

Chapter one, aligned with chapter four, represent the movement of the first angel, and the history when the book of Daniel was unsealed at the time of the end in 1798. The message that was then unsealed is symbolized with the vision of the Ulai River, that represents the increase of knowledge contained within chapters seven, eight and nine of Daniel.

Прво поглавље, усклађено са четвртим поглављем, представља покрет првог анђела и историју времена када је књига пророка Данила била отпечаћена у време краја, 1798. године. Порука која је тада била отпечаћена симболички је представљена визијом реке Улај, која представља умножење знања садржаног у седмом, осмом и деветом поглављу Данила.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Daniel 8:1, 2.

> Треће године царовања цара Валтазара показа ми се виђење, мени Данилу, после онога које ми се прво показало. И видех у виђењу; и догоди се, кад видех, да бејах у Сузи, у двору, који је у покрајини Елам; и видех у виђењу, и бејах крај реке Улаја. Данило 8:1, 2.

Chapters one through three, aligned with chapter five; represent the movement of the third angel, and the history when the book of Daniel was unsealed in 1989. The message that was unsealed then is symbolized with the vision of the Hiddekel River, that represents the increase of knowledge contained within chapters ten, eleven and twelve.

Прва до трећа поглавља, усклађена са петим поглављем, представљају покрет трећег анђела и историју времена када је књига пророка Данила била распечаћена 1989. године. Порука која је тада била распечаћена симболизована је визијом реке Хидекел, која представља умножавање знања садржаног у десетом, једанаестом и дванаестом поглављу.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:4.

> А двадесет и четвртога дана првога месеца, када бејах крај велике реке, која је Хидекел. Данило 10:4.

We will continue our consideration of the line of Nebuchadnezzar and Belshazzar in the next article.

Наставићемо наше разматрање линије Навуходоносора и Валтазара у следећем чланку.

> “There is need of a much closer study of the Word of God. Especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy, but we should call attention to what the prophets and the apostles have written under the inspiration of the Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy, and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and the Lord God of heaven and His law are to be exalted.

> „Постоји потреба за много приснијим проучавањем Речи Божје. Нарочито Данилу и Откривењу треба посветити пажњу као никада раније у историји нашег дела. Можда ћемо у неким правцима имати мање да кажемо у погледу римске силе и папства, али треба да скренемо пажњу на оно што су пророци и апостоли написали под надахнућем Духа Божјега. Свети Дух је тако уобличио ствари, како у давању пророштва тако и у приказаним догађајима, да поучи да људски чинилац треба да остане ван видокруга, сакривен у Христу, а да Господ Бог небески и Његов закон буду узвишени.“

> “Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented. Behold statesmen, councils, powerful armies, and see how God wrought to abase the pride of men, and lay human glory in the dust. God alone is represented as great. In the vision of the prophet He is seen casting down one mighty ruler and setting up another. He is revealed as the monarch of the universe, about to set up His everlasting kingdom—the Ancient of days, the living God, the Source of all wisdom, the Ruler of the present, the Revealer of the future. Read and understand how poor, how frail, how short-lived, how erring, how guilty, is man in lifting up his soul unto vanity.

> „Читајте књигу пророка Данила. Призовите, тачку по тачку, историју царстава која су тамо представљена. Посматрајте државнике, већа, моћне војске, и видите како је Бог деловао да понизи охолост људи и људску славу обори у прах. Само је Бог представљен као велики. У виђењу пророка Он се види како обара једног моћног владара и поставља другога. Он се открива као Владар васионе, који ће ускоро успоставити Своје вечно царство — Стари данима, живи Бог, Извор сваке мудрости, Управитељ садашњости, Откривалац будућности. Читајте и разумејте како је човек ништаван, како је слаб, како је краткотрајан, како је склон заблуди, како је крив, када уздиже душу своју ка таштини.״

> “The Holy Spirit through Isaiah points us to God, the living God, as the chief object of attention—to God as revealed in Christ. ‘Unto us a child is born, unto us a son is given: and the government shall be upon His shoulder: and His name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father, The Prince of Peace’ [Isaiah 9:6].

> „Свети Дух нас кроз Исаију упућује на Бога, живога Бога, као на главни предмет пажње — на Бога онако како је откривен у Христу. ‘Јер нам се роди дете, син нам се даде; и власт ће бити на рамену Његову; и име ће Му бити: Дивни, Саветник, Бог силни, Отац вечни, Кнез мира’ [Исаија 9:6].“

> “The light that Daniel received direct from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon have come to pass.

> „Светлост коју је Данило примио непосредно од Бога дата је нарочито за ове последње дане. Виђења која је гледао на обалама Улаја и Хидекела, великих река Синара, сада су у процесу испуњења, и сви догађаји који су проречени ускоро ће се збити.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given. The Israelites were in captivity, their temple had been destroyed, their temple service suspended. Their religion had centered in the ceremonies of the sacrificial system. They had made the outward forms all-important, while they had lost the spirit of true worship. Their services were corrupted with the traditions and practices of heathenism, and in the performance of the sacrificial rites they did not look beyond the shadow to the substance. They did not discern Christ, the true offering for the sins of men. The Lord wrought to bring the people into captivity, and to suspend the services in the temple, in order that the outward ceremonies might not become the sum total of their religion. Their principles and practices must be purged from heathenism. The ritual service ceased in order that heart service might be revived. The outward glory was removed that the spiritual might be revealed.” Manuscript Releases, volume 16, 333, 334.

> „Размотрите околности јеврејског народа у време када су дата Данилова пророштва. Израиљци су били у ропству, њихов храм је био разрушен, а храмска служба обустављена. Њихова религија била је усредсређена на обреде жртвеног система. Спољашњим облицима придавали су пресудан значај, док су изгубили дух правог богослужења. Њихове службе биле су искварене предањима и обичајима незнабоштва, и у вршењу жртвених обреда нису гледали даље од сенке ка суштини. Нису распознали Христа, праву жртву за грехе људи. Господ је деловао да народ одведе у ропство и да обустави службе у храму, како спољашњи обреди не би постали сав збир њихове религије. Њихова начела и пракса морали су бити очишћени од незнабоштва. Обредна служба престала је да би се оживела служба срца. Спољашња слава била је уклоњена да би се открило оно што је духовно.“ Manuscript Releases, volume 16, 333, 334.

Back to Articles