Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Four

Књига пророка Данила — сто четврта

Unveiling the Prophetic Rule: Understanding the Investigative and Executive Judgments in the Last Days

Откривање пророчког правила: разумевање истражног и извршног суда у последњим данима

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are putting in place the prophetic rule that was identified by the Lion of the tribe of Judah in His work of unsealing the last six verses of Daniel eleven, at the “time of the end,” in 1989, when the Soviet Union was swept away by an secret alliance between Ronald Reagan and the pope of Rome. We have shown that the triple applications of Rome and the fall of Babylon identify the woman and the beast she rides upon and reigns over in Revelation seventeen.

Успостављамо пророчко правило које је препознао Лав из племена Јудина у Свом делу отварања последњих шест стихова једанаесте главе Данила, у „време свршетка“, 1989. године, када је Совјетски Савез био збрисан тајним савезом између Роналда Регана и римског папе. Показали смо да троструке примене Рима и пад Вавилона поистовећују жену и звер на којој она јаше и над којом царује у седамнаестој глави Откривења.

The portrayal of the woman and the beast in chapters seventeen and eighteen identify the progressive judgment which God brings upon Modern Babylon, beginning at the soon-coming Sunday law and lasting until Michael stands up and human probation closes. That period of time marks the first part of God’s Executive Judgment that is accomplished with a mixture of His mercy. Then with the seven last plagues, no mercy is mixed with His judgments. The two steps have been also inferred in the Investigative Judgment, which began on October 22, 1844. The investigative judgment began with the investigation and judgment of the dead, and on September 11, 2001, the investigative judgment of the living began.

Приказ жене и звери у седамнаестом и осамнаестом поглављу показује поступни суд који Бог извршава над Модерним Вавилоном, отпочињући ускоро долазећим недељним законом и трајући све док Михаило не устане и људско време милости не буде закључено. Тај временски период означава први део Божјег извршног суда, који се остварује са примесом Његове милости. Затим, са седам последњих зала, никаква милост није помешана са Његовим судовима. Та два корака су такође уочена у Истражном суду, који је започео 22. октобра 1844. године. Истражни суд је започео истраживањем и суђењем мртвима, а 11. септембра 2001. године започео је истражни суд живима.

The judgment of the living is also divided into two periods, the first beginning on September 11, 2001, with the investigation and judgment of those that are candidates to be among the one hundred and forty-four thousand, for judgment begins with the house of God. The investigative judgment of the dead was only accomplished upon those whose names had, at some time in their life, been recorded in the book of life. The names of the dead that were written and registered were then compared with the book of sins. If they had unconfessed sins their names were removed from the book of life. The investigative judgment of the Living is qualified as beginning with the house of God, whereas there needed to be no qualification in the investigative judgment of the dead.

Суд живих такође је подељен на два раздобља, од којих прво почиње 11. септембра 2001. године, истрагом и судом над онима који су кандидати да буду међу сто четрдесет и четири хиљаде, јер суд почиње од дома Божјег. Истражни суд над мртвима обављао се само над онима чија су имена, у неком тренутку њиховог живота, била записана у књизи живота. Имена мртвих која су била записана и заведена потом су упоређивана са књигом греха. Ако су имали неисповеђене грехе, њихова имена била су уклањана из књиге живота. Истражни суд над живима одређује се као онај који почиње од дома Божјег, док у истражном суду над мртвима није било потребе за таквим одређењем.

In the investigative judgment of the living, God’s Word was careful to identify that judgment during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand began at Jerusalem, which is God’s church. The Bible provides a second direct witness to this fact.

У истражном суду над живима, Реч Божја је пажљиво указала да је тај суд, током времена запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, започео у Јерусалиму, који је Божја црква. Библија пружа и друго непосредно сведочанство о овој чињеници.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Јер је дошло време да суд почне од дома Божјег; а ако најпре од нас почиње, какав ће бити свршетак оних који се не покоравају јеванђељу Божјем? 1. Петрова 4:17.

The judgment of the living begins at Jerusalem, the house of God, and there is a specific time when that judgment begins. The judgment of the living begins in Jerusalem when the writer’s inkhorn goes through Jerusalem and places a mark upon the men and women who sigh and cry for the abominations that are done in the church and also the land.

Суд живима почиње у Јерусалиму, дому Божјем, и постоји одређено време када тај суд започиње. Суд живима почиње у Јерусалиму када писар са мастионицом прође кроз Јерусалим и стави знак на мушкарце и жене који уздишу и вапе због гадости које се чине у цркви, а такође и у земљи.

The class that does not obey the gospel is identified in Revelation chapter seven in contrast with the one hundred and forty-four thousand, where John there identifies them as the great multitude. The great multitude represents a class of living souls that are judged during the period of the judgment of the living who have not fully obeyed God’s law, for they have been worshipping on the pope’s day of the sun. At the soon-coming Sunday law in the United States those who have been sealed by the angel with the writer’s inkhorn in Ezekiel chapter nine, which is also the sealing of Revelation chapter seven, are lifted up as an ensign. Then those who are currently not obeying the gospel will be held accountable to the seventh-day Sabbath.

Класа која не слуша јеванђеље препозната је у седмом поглављу Откривења, у супротности са сто четрдесет и четири хиљаде, где их Јован тамо означава као велико мноштво. Велико мноштво представља класу живих душа којима се суди током раздобља суда над живима, а које нису у потпуности послушале Божји закон, јер су богослужиле на папином дану сунца. При ускоро долазећем недељном закону у Сједињеним Државама, они који су запечаћени од стране анђела са писарским прибором за мастило у деветом поглављу Језекиља, што је уједно и печаћење из седмог поглавља Откривења, бивају уздигнути као застава. Тада ће они који тренутно не слушају јеванђеље бити позвани на одговорност у погледу суботе седмога дана.

> “But Christians of past generations observed the Sunday, supposing that in so doing they were keeping the Bible Sabbath; and there are now true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion, who honestly believe that Sunday is the Sabbath of divine appointment. God accepts their sincerity of purpose and their integrity before Him. But when Sunday observance shall be enforced by law, and the world shall be enlightened concerning the obligation of the true Sabbath, then whoever shall transgress the command of God, to obey a precept which has no higher authority than that of Rome, will thereby honor popery above God. He is paying homage to Rome and to the power which enforces the institution ordained by Rome. He is worshiping the beast and his image. As men then reject the institution which God has declared to be the sign of His authority, and honor in its stead that which Rome has chosen as the token of her supremacy, they will thereby accept the sign of allegiance to Rome—‘the mark of the beast.’ And it is not until the issue is thus plainly set before the people, and they are brought to choose between the commandments of God and the commandments of men, that those who continue in transgression will receive ‘the mark of the beast.’” The Great Controversy, 449.

> „Ali hrišćani prošlih naraštaja svetkovali su nedelju, pretpostavljajući da time drže biblijsku subotu; i danas u svakoj crkvi ima istinskih hrišćana, ne isključujući ni Rimokatoličku crkvu, koji iskreno veruju da je nedelja subota božanskog ustanovljenja. Bog prima njihovu iskrenost namere i njihovu čestitost pred Njim. Ali kada svetkovanje nedelje bude nametnuto zakonom, i svet bude prosvetljen u pogledu obaveznosti prave subote, tada će svako ko prestupi Božju zapovest da bi poslušao propis koji nema viši autoritet od autoriteta Rima, time odati počast papstvu iznad Boga. On iskazuje poštovanje Rimu i sili koja nameće ustanovu određenu od Rima. On se klanja zveri i njenom liku. Kada ljudi tada odbace ustanovu za koju je Bog izjavio da je znak Njegovog autoriteta, i umesto nje ukažu čast onome što je Rim izabrao kao obeležje svoje vrhovne vlasti, time će prihvatiti znak odanosti Rimu — ‘žig zveri’. I tek kada to pitanje bude tako jasno izneseno pred narod, i oni budu dovedeni do toga da biraju između Božjih zapovesti i ljudskih zapovesti, oni koji i dalje ostanu u prestupu primiće ‘žig zveri’.“ Velika borba, 449.

The ensign of those who are sealed are who calls those who obey not the gospel into obedience.

Застава оних који су запечаћени јесте онај који призива у послушност оне који се не покоравају јеванђељу.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10–12.

> И у тај дан биће корен Јесејев, који ће стајати као застава народима; њега ће тражити незнабошци, и починак његов биће славан. И догодиће се у тај дан да ће Господ опет, по други пут, подићи руку своју да поврати остатак народа својега, који остане, из Асирије, и из Египта, и из Патроса, и из Куша, и из Елама, и из Синара, и из Емата, и са острва морских. И подигнуће заставу народима, и сабраће прогнане Израиљеве, и расејане Јудине скупиће са четири краја земље. Исаија 11:10–12.

Those who currently do not obey not the gospel are judged while they are living, but their judgment must follow the investigative judgment of the living one hundred and forty-four thousand, for they can only be warned by seeing men and women with the seal of God during the crisis of the soon coming Sunday law.

Они који у овом часу не слушају јеванђеље бивају осуђени док су још живи, али њихов суд мора уследити после истражног суда над живих сто четрдесет и четири хиљаде, јер они могу бити опоменути једино када, за време кризе ускоро долазећег закона о недељи, виде мушкарце и жене са печатом Божјим.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> „Дело Светога Духа јесте да осведочи свет о греху, о правди и о суду. Свет може бити опоменут само тако што ће видети оне који верују истини посвећене кроз истину, како поступају по узвишеним и светим начелима, показујући у високом, узвишеном смислу линију разграничења између оних који држе Божје заповести и оних који их газе под својим ногама. Посвећење Духа обележава разлику између оних који имају Божји печат и оних који држе лажни дан одмора. Када дође проба, јасно ће се показати шта је жиг звери. То је држање недеље. Они који, пошто су чули истину, и даље сматрају овај дан светим, носе обележје човека безакоња, који је помислио да промени времена и законе.“ Bible Training School, December 1, 1903.

The executive judgment, which is where the work of the third Elijah is accomplished, begins at the soon-coming Sunday law. It is two periods of time; in the first period God’s judgments are mixed with mercy for those who do not now obey the gospel, and then it is followed by the seven last plagues that are poured out without mercy.

Извршни суд, у којем се извршава дело трећег Илије, почиње са ускоро долазећим недељним законом. Он обухвата два временска раздобља; у првом раздобљу Божји судови помешани су с милошћу према онима који сада не слушају јеванђеље, а затим следе седам последњих зала која се изливају без милости.

> “Probationary time will not continue much longer. Now God is withdrawing his restraining hand from the earth. Long has he been speaking to men and women through the agency of his Holy Spirit; but they have not heeded the call. Now he is speaking to his people, and to the world, by his judgments. The time of these judgments is a time of mercy for those who have not yet had opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; his hand is still stretched out to save. Large numbers will be admitted to the fold of safety who in these last days will hear the truth for the first time.” Review and Herald, November 22, 1906.

> „Време милости неће још дуго потрајати. Сада Бог повлачи своју руку која је задржавала са земље. Дуго је говорио мушкарцима и женама посредством свога Светога Духа; али они нису послушали позив. Сада говори своме народу, и свету, својим судовима. Време ових судова јесте време милости за оне који још нису имали прилике да сазнају шта је истина. Господ ће нежно погледати на њих. Његово срце милосрђа је гануто; његова рука је још пружена да спасе. Велико мноштво биће примљено у тор сигурности, које ће у овим последњим данима први пут чути истину.” Review and Herald, November 22, 1906.

Those who obey not the gospel are the “other sheep,” Jesus promised to call, and they will hear His voice when He calls.

Они који се не покоравају јеванђељу јесу „друге овце“ које је Исус обећао да ће позвати, и оне ће чути Његов глас када их позове.

> And other sheep I have, which are not of this fold: them also I must bring, and they shall hear my voice; and there shall be one fold, and one shepherd. John 10:16.

> И других оваца имам, које нису из овога тора; и њих ми ваља довести, и чуће глас мој; и биће једно стадо и један пастир. Јован 10:16.

The “voice” they hear is the second “voice” of Revelation chapter eighteen, that cries loudly at the soon-coming Sunday law when the judgment of the great whore is doubled, for she has filled up her probationary cup of sin.

„Глас“ који чују јесте други „глас“ из осамнаесте главе Откривења, који силно виче у време ускоро долазећег недељног закона, када се суд над великом блудницом удвостручује, јер је напунила своју пробну чашу греха.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Prorok kaže: ‘Videh drugog anđela gde silazi s neba, koji imaše veliku vlast; i zemlja se obasja slavom njegovom. I povika silnim glasom govoreći: Pade, pade Vavilon veliki, i posta prebivalište demonima’ (Otkrivenje 18:1, 2). To je ista poruka koja je data po drugom anđelu. Vavilon pade, ‘jer napoji sve narode vinom gneva bluda svojega’ (Otkrivenje 14:8). Šta je to vino? — Njena lažna učenja. Ona je svetu dala lažnu subotu umesto Subote iz četvrte zapovesti, i ponovila je laž koju je Sotona najpre rekao Evi u Edemu — prirodnu besmrtnost duše. Mnoge srodne zablude raširila je nadaleko i naširoko, ‘učeći kao nauke zapovesti ljudske’ (Matej 15:9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Када је Исус започео Своју јавну службу, очистио је Храм од његовог светогрдног скрнављења. Међу последњим делима Његове службе било је друго чишћење Храма. Тако се и у последњем делу опомене свету упућују два посебна позива црквама. Вест другог анђела гласи: „Паде, паде Вавилон, град велики, јер напоји све народе вином гнева блуда својега“ (Откривење 14:8). А у силном поклику вести трећег анђела чује се глас с неба који говори: „Изађите из ње, народе мој, да се не помешате у грехе њезине, и да вам не науде зла њезина. Јер греси њезини достигоше до неба, и Бог се опомену неправди њезиних“ (Откривење 18:4, 5).“ Selected Messages, књига 2, 118.

At the soon coming Sunday law in the United States the progressive executive judgment upon Modern Babylon commences, and the last period of the judgment of the living begins as the two judgments overlap. The third messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant work represents the work during the time of the judgment of the living that began on September 11, 2001, and ends when the last of those who currently do not obey the gospel hear the second voice of Revelation chapter eighteen, and come out of Babylon. That work identifies the purification and purging of the temple of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the ministry of the messenger who prepares the way, and then a purging and purification of the temple of the great multitude at the ending of the ministry of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant.

При ускоро долазећем недељном закону у Сједињеним Државама отпочиње прогресивни извршни суд над Модерним Вавилоном, а последње раздобље суда над живима започиње док се та два суда преклапају. Трећи весник који припрема пут за дело Весника завета представља дело током времена суда над живима, које је започело 11. септембра 2001. године и завршава се када последњи од оних који тренутно не слушају јеванђеље чују други глас из осамнаестог поглавља Откривења и изађу из Вавилона. То дело означава очишћење и одстрањивање нечистоте из храма сто четрдесет и четири хиљаде на почетку службе весника који припрема пут, а потом и очишћење и одстрањивање нечистоте из храма великог мноштва на завршетку службе весника који припрема пут за Весника завета.

At the soon coming Sunday law the manifestation of the power of God that occurred at Pentecost is repeated.

При ускоро долазећем недељном закону поновиће се испољавање Божје силе које се догодило на Педесетницу.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost. . . .

> „Нико од нас никада неће примити печат Божји док на нашем карактеру буде и једна мрља или љага. На нама је да отклонимо недостатке у свом карактеру, да очистимо храм душе од сваке нечистоте. Тада ће позни дажд пасти на нас као што је рани дажд пао на ученике на дан Педесетнице....“

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 214, 216.

> „Шта чините, браћо, у великом делу припреме? Они који се сједињују са светом примају световни калуп и припремају се за жиг звери. Они који немају поверења у себе, који се понизују пред Богом и чисте своје душе послушношћу истини — они примају небески калуп и припремају се за печат Божји на својим челима. Када буде изашла уредба и жиг буде утиснут, њихов карактер остаће чист и без мане за сву вечност.“ Testimonies, volume 5, 214, 216.

It is here that a seeming discrepancy in the prophetic Word might be stumbled over, though it is not necessary to do so. At Pentecost in the time of the disciples the message that was empowered was not carried to the Gentiles, which are those who do not obey the gospel at the soon-coming Sunday law. The message that was empowered at Pentecost was carried to ancient Israel, that for another three and a half years were still in their final probationary time.

Управо овде би се могло наићи на једно привидно неслагање у пророчкој Речи, премда за то нема потребе. На Педесетницу, у време ученика, оснажена порука није била однета незнабошцима, који су они што не слушају јеванђеље у време ускоро надолазећег недељног закона. Порука која је била оснажена на Педесетницу била је однета древном Израиљу, који је још наредне три и по године остао у свом последњем времену милости.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> Седамдесет недеља одређено је твоме народу и твоме светоме граду, да се доврши преступ, и да се учини крај гресима, и да се изврши помирење за безакоње, и да се уведе вечна праведност, и да се запечати виђење и пророштво, и да се помаже Најсветије. Данило 9:24.

The message that was empowered at Pentecost would not be carried to those who obeyed not the gospel until Stephen was stoned in the year 34. Sister White often identifies this fact.

Порука која је била оснажена на Педесетницу неће бити однесена онима који нису били послушни јеванђељу све док Стефан не буде каменован 34. године. Сестра Вајт често указује на ову чињеницу.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> „Тада, рече анђео, ‘И утврдиће завет с многима за једну седмицу [седам година].’ Током седам година након што је Спаситељ отпочео Своју службу, јеванђеље је требало да буде проповедано нарочито Јеврејима; три и по године од Самога Христа, а потом од апостола. ‘А усред седмице укинуће жртву и принос.’ Данило 9:27. У пролеће 31. године н. е., Христос, истинска жртва, био је принет на Голготи. Тада се храмовна завеса раздера на двоје, показујући да су светост и значај жртвене службе ишчезли. Дошло је време да земаљска жртва и принос престану.“

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> „Једна седмица — седам година — завршила се 34. године н. е. Тада су Јевреји, каменовањем Стефана, коначно запечатили своје одбацивање јеванђеља; ученици, који су због прогона били расејани, „иђаху свуда проповедајући реч“ (Дела 8:4); а убрзо потом Саул, гонитељ, обратио се и постао Павле, апостол незнабожаца.“ Чежња векова, 233.

The message which was empowered at Pentecost, fifty days after Christ’s resurrection, aligns with the Sunday law where the gospel calls Christ’s other flock out of Babylon, yet it was not for three and a half years after the cross that the Jews “sealed their rejection of the gospel,” and the message then went to the Gentiles, who are those who then did not obey the gospel. The seeming contradiction is magnified by the identification that in 34 AD the Jews sealed their rejection of the gospel, for Sister White says otherwise.

Порука која је добила силу на Педесетницу, педесет дана после Христовог васкрсења, подудара се са недељним законом, где јеванђеље позива Христово друго стадо да изађе из Вавилона, ипак је тек три и по године после крста дошло до тога да су Јевреји „запечатили своје одбацивање јеванђеља“, и порука је тада отишла незнабошцима, који су они који тада нису послушали јеванђеље. Привидна противречност се увећава тврдњом да су 34. године нове ере Јевреји запечатили своје одбацивање јеванђеља, јер сестра Вајт каже другачије.

> “Since the whole ritual economy was symbolical of Christ, it had no value apart from Him. When the Jews sealed their rejection of Christ by delivering Him to death, they rejected all that gave significance to the temple and its services. Its sacredness had departed. It was doomed to destruction. From that day sacrificial offerings and the service connected with them were meaningless. Like the offering of Cain, they did not express faith in the Saviour. In putting Christ to death, the Jews virtually destroyed their temple. When Christ was crucified, the inner veil of the temple was rent in twain from top to bottom, signifying that the great final sacrifice had been made, and that the system of sacrificial offerings was forever at an end.” The Desire of Ages, 165.

> „Пошто је целокупни обредни поредак био символичан за Христа, није имао никакву вредност одвојено од Њега. Када су Јевреји, предавши Га на смрт, запечатили своје одбацивање Христа, одбацили су све оно што је храму и његовим службама давало значај. Његова светост била је одступила. Био је осуђен на уништење. Од тога дана жртвени приноси и служба повезана с њима били су бесмислени. Попут Каиновог приноса, они нису изражавали веру у Спаситеља. Убијајући Христа, Јевреји су, у ствари, разрушили свој храм. Када је Христос био разапет, унутрашња завеса храма раздерала се надвоје одозго до доле, означавајући да је велика коначна жртва била принесена и да је систему жртвених приноса заувек дошао крај.” Копнеж векова, 165.

Did the Jews seal their rejection of the gospel at the stoning of Stephen or the cross of Christ? This seeming contradiction is associated with the seeming contradiction of identifying the manifestation of the power of God at Pentecost to the soon-coming Sunday law.

Да ли су Јевреји запечатили своје одбацивање јеванђеља каменовањем Стефана или Христовим крстом? Ова привидна противречност повезана је са привидном противречношћу поистовећивања испољавања Божје силе на Педесетницу са ускоро долазећим законом о недељи.

We intend to sort the seeming contradiction out in the next article, but I wish to remind us that the purpose of this particular consideration is based upon the fact that is identified by the prophets that God’s Laodicean people in the last days do not understand the judgment. We have taken time to review the various periods and purposes of the judgment in order to be clear about how the investigative and executive judgments both meet at the soon-coming Sunday law. In order to see the revelation associated with the seeming contradictions we have just raised these elements needed to be reviewed.

Намеравамо да у следећем чланку разрешимо ову привидну противречност, али желим да се подсетимо да је сврха овог посебног разматрања заснована на чињеници коју су пророци истакли: да Божји лаодикијски народ у последњим данима не разуме суд. Одвојили смо време да преиспитамо различита раздобља и сврхе суда како бисмо јасно увидели на који се начин и истражни и извршни суд сусрећу у ускоро долазећем закону о недељи. Да би се увидело откривење повезано с привидним противречностима које смо управо изнели, било је потребно да се ови елементи преиспитају.

We will continue this study in the next article.

Ову студију ћемо наставити у следећем чланку.

> “Roman Catholics acknowledge that the change in the Sabbath was made by their church, and they cite this very change as evidence of the supreme authority of the church. They declare that by observing the first day of the week as the Sabbath, Protestants are recognizing her power to legislate in divine things. The Roman church has not relinquished her claim to infallibility; and when the world and the Protestant churches accept a spurious Sabbath of her creating, while they reject the Sabbath of Jehovah, they virtually acknowledge this claim. They may cite the authority for this change, but the fallacy of their reasoning is easily discerned. The papist is sharp enough to see that Protestants are deceiving themselves, willingly closing their eyes to the facts in the case. As the Sunday institution gains favor, he rejoices, feeling assured that it will eventually bring the whole Protestant world under the banner of Rome.

> „Римокатолици признају да је промена суботе извршена од стране њихове цркве, и управо ту промену наводе као доказ врховног ауторитета цркве. Они изјављују да, држећи први дан седмице као суботу, протестанти признају њену власт да доноси законе у божанским стварима. Римска црква није се одрекла свога полагања права на непогрешивост; и када свет и протестантске цркве прихватају лажну суботу коју је она установила, док одбацују суботу Јеховину, они тиме у суштини признају то право. Они се могу позивати на ауторитет ради ове промене, али се погрешност њиховог расуђивања лако уочава. Паписта је довољно проницљив да увиди да протестанти обмањују сами себе, вољно затварајући очи пред чињеницама у овом случају. Како установа недеље задобија наклоност, он се радује, уверен да ће она коначно довести сав протестантски свет под заставу Рима.“

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Roman church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false Sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal Sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> „Промена суботе јесте знак, односно жиг, власти Римске цркве. Они који, разумејући захтеве четврте заповести, изаберу да светкују лажну суботу уместо праве, тиме одају почаст оној власти којом је једино она и наложена. Жиг звери јесте папска субота, коју је свет прихватио уместо дана који је Бог одредио.

> “But the time to receive the mark of the beast, as designated in prophecy, has not yet come. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit Sabbath, and when the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast in their foreheads or in their hands.

> „Али време за примање жига звери, како је одређено у пророштву, још није дошло. Време кушања још није наступило. Истинских хришћана има у свакој цркви, не изузимајући ни римокатоличку заједницу. Нико није осуђен док не прими светлост и не увиди обавезу четврте заповести. Али када изађе указ којим се намеће лажна субота, и када силан поклич трећег анђела буде опомињао људе против клањања звери и њеној икони, тада ће се јасно повући линија између лажног и истинитог. Тада ће они који и даље истрајавају у преступу примити жиг звери на своја чела или на своје руке.“

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal Sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Bible Training School, February 2, 1913.

> „Брзим корацима приближавамо се овом раздобљу. Када се протестантске цркве буду ујединиле са световном влашћу да подрже лажну религију, због противљења којој су њихови преци поднели најжешћи прогон, тада ће папска субота бити наметнута здруженим ауторитетом цркве и државе. Наступиће национално отпадништво, које ће се окончати једино националном пропашћу.” Bible Training School, February 2, 1913.

Back to Articles