Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Књига пророка Данила — број четрдесет и два

Connecting Links

Повезујуће карике

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Јован Крститељ био је пророк који је представљао спојну карику.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Пророк Јован био је спона која је повезивала две епохе домостроја. Као Божји представник, стао је да покаже однос закона и пророка према хришћанском домостроју. Био је мање светло, за којим је требало да следи веће. Ум Јованов био је просветљен Светим Духом, да би обасјао свој народ; али никаква друга светлост никада није сијала нити ће икада сијати тако јасно палом човеку као она која је исходила из учења и примера Исуса. Христос и Његова мисија били су само нејасно схваћени, као што су били предочени у сеновитим жртвама. Ни сам Јован није у потпуности разумео будући, бесмртни живот кроз Спаситеља.” Чежња векова, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Исус је такође био пророк као повезујућа спона.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> „Христос је прокрчио пут са земље на небо. Он сачињава спону која повезује та два света. Он доноси човеку љубав и снисхођење Божје, и узводи човека, кроз Своје заслуге, да се сусретне са Божјим помирењем. Христос је пут, истина и живот. Тежак је посао ићи даље, корак по корак, болно и споро, напред и навише, стазом чистоте и светости. Али Христос је у изобиљу обезбедио све што је потребно да на сваком наредном кораку у божанском животу подари нову крепост и божанску снагу. То је знање и искуство које сви који раде у канцеларији желе и морају имати, или иначе из дана у дан наносе срамоту делу Христовом.“ Testimonies, volume 3, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Пророчки рад Јована Крститеља обухватао је повезивање раздобља земаљског са небеском светињом. Прве речи које је Јован изговорио када је први пут угледао Исуса биле су:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Сутрадан Јован виде Исуса где долази к њему, и рече: Гле, Јагње Божије, које узима на се грех света. Јован 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Али иако је Јован требало да укаже на прелаз са древног Израиља на духовни Израиљ, његово разумевање тог прелаза било је ограничено.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> „Христос је рекао, у одбрану Јована: ‘А шта сте изишли да видите? Пророка? Да, кажем вам, и више од пророка.’ Јован није био само пророк који је требало да предсказује будуће догађаје, него је био дете обећања, испуњен Светим Духом од свога рођења, и од Бога одређен да изврши посебно дело као реформатор, припремајући народ за примање Христа. Пророк Јован био је спојна карика између двеју диспензација.“

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> „Религија Јевреја, услед њиховог отпадања од Бога, састојала се углавном у обредима. Јован је био мање светло, за којим је требало да дође веће светло. Требало је да уздрма поверење народа у њихова предања, да им дозове у сећање њихове грехе и да их поведе на покајање, како би били припремљени да цене Христово дело. Бог је Јовану саопштавао надахнућем, просветљујући пророка да би могао да уклони сујеверје и таму из умова искрених Јевреја, која се на њих, кроз лажна учења током поколења, била навлачила.“

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> „Најмањи ученик који је следио Исуса, који је био сведок Његових чуда и слушао Његове божанске поуке, и чуо речи утехе које су силазиле с Његових усана, био је повлашћенији од Јована Крститеља, јер је имао јаснију светлост. Никаква друга светлост није обасјала, нити ће икада обасјати, ум грешног, палог човека, осим оне која је била и која јесте саопштена кроз Њега који је светлост свету. Христос и Његова мисија били су тек нејасно схваћени кроз сеновите жртве. Чак је и Јован мислио да ће Христова владавина бити у Јерусалиму и да ће Он успоставити земаљско царство, чији ће поданици бити свети.“ Review and Herald, April 8, 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Апостол Павле је такође био пророк као повезујућа карика, који је требало да препозна пророчке примене дословног прелаза у духовно. Разумео је да дословни Јерусалим више није Јерусалим пророчанства, јер је тада прешао у небески Јерусалим.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Јер је ова Агар гора Синај у Арабији, и одговара Јерусалиму који сада јесте, и који робује са својом децом. А Јерусалим који је горе слободан је, који је мати свима нама. Галатима 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

У другој глави 2. Солуњанима, коју смо разматрали, Павле је указао да је дословни пагански Рим био сила која је задржавала духовни папски Рим да се не успне на престо све до 538. године. У том поглављу он указује да је „човек греха“, који седи у храму Божјем, исти онај „цар“ кога је Данило означио у једанаестој глави, тридесет шестом стиху. Доказ да је „цар са севера“ у последњих шест стихова Данила 11 папство постао је кључ за утврђивање оквира истине којим се Future for America служио на темељу умножавања знања 1989. године.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

У истом поглављу, Павле је указао на дело незнабожачког Рима у задржавању успона папства, све до времена када ће незнабожачки Рим бити уклоњен, и тако је утврдио да је „свагдашња“ у књизи пророка Данила била незнабожачки Рим. Та истина постала је сам кључ за успостављање оквира истине који је довео до пораста знања 1798. године.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

У историји Вилијама Милера порука је била објављена када је требало да дође до прелаза из филаделфијског у лаодикејски покрет. У историји Future for America сада се одвија прелаз из лаодикејског покрета у филаделфијски покрет.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Истина коју је Павле изложио у 2. Солуњанима, а која је означила прелаз од дословног паганског Рима ка духовном папском Риму, постала је оквир за Милерово пророчко разумевање. И Јован Крститељ и Павле били су подигнути да објасне прелаз са дословног на духовно. Вилијам Милер био је прасликован Јованом Крститељем, и у његовом делу било је од суштинске важности да препозна однос и прелаз паганског и папског Рима, прелаз који је Јован био подигнут да означи.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

У књизи пророка Данила постоји пет позивања на „свакодневну“, и она увек претходе симболу папске силе. У контексту пророчког прелаза који разматрамо, свих пет позивања обухватају прелаз са дословног Рима на духовни Рим. „Свакодневна“ у књизи пророка Данила јесте једна од истина представљених на две Авакумове плоче, и стога је темељна истина коју је требало бранити; истина која ће на крају бити прекривена лажним и кривотвореним драгуљима и новчићима. Није случајност што свака истина представљена на две свете карте има непосредне надахнуте потврде у списима Елен Вајт. Одбацити било коју од темељних истина (укључујући и „свакодневну“) значи истовремено одбацити ауторитет Духа пророштва.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тада сам у вези са ‘Свакодневном’ видела да је реч ‘жртва’ додата људском мудрошћу и да не припада тексту; и да је Господ дао исправно разумевање о томе онима који су објављивали вапај о часу суда. Када је владало јединство, пре 1844. године, готово сви су били сједињени у исправном разумевању ‘Свакодневне’; али од 1844. године, у пометњи, прихваћена су друга гледишта, и уследили су тама и пометња.” Review and Herald, November 1, 1850.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Они „који су објавили вапај о часу суда“, разумели су „свакодневну“ као симбол паганизма, и/или паганског Рима. Њихово разумевање обухватало је и чињеницу да реч „жртва“ не припада том одломку у Данилу, где су је преводиоци Библије краља Џејмса додали (људском мудрошћу). Разумевање пионира такође је укључивало да је „свакодневна“ увек била представљена у вези с једним од два симбола папске силе, и да је паганизам („свакодневна“) увек претходио папском симболу. Они су увек били поистовећени у оном редоследу у којем су ступали у пророчку историју. Књиге Данила и Откривења никада не одступају од историјског следа по којем паганизам претходи папизму, а када књига Откривења уводи трећу пустошећу силу лажног пророка, тај редослед се увек одржава.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Без Павловог поучења да су дословне стварности пророчанства прешле у духовне у временском раздобљу крста, настаје недоумица у вези са Христовим предсказањем о разорењу Јерусалима, које се налази у свим јеванђељима осим код Јована. Два симбола папства повезана са „свагдашњом жртвом“ у књизи пророка Данила јесу гадост опустошења и преступ опустошења. Та два симбола представљају жиг звери (гадост) и икону звери (преступ).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Преступ који папству омогућава да убија оне које сматра јеретицима јесте спој цркве и државе, при чему црква управља тим односом. Стога Данило представља спој цркве и државе, који је лик папске звери, као преступ опустошења. Библија идолопоклонство означава као гадост, а све идолопоклонство папске силе представљено је њеним идолским суботом, коју Јован назива жигом звери, а Данило гадошћу која пустоши.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> И из једнога од њих изиђе мали рог, који постаде веома велик према југу и према истоку и према красној земљи. И узвиси се до војске небеске; и обори на земљу неке од војске и од звезда, и погази их. Да, узвиси се чак до кнеза војске; и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње би оборено. И војска му би предата против свагдашње жртве због преступа, и обори истину на земљу; и чињаше, и напредоваше. Данило 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Овим стиховима ћемо се детаљније позабавити у другом чланку, али у једанаестом стиху сила која се узвисила против Христа била је пагански Рим, када су покушали да Га убију при Његовом рођењу, а затим су то коначно и учинили на крсту. У стиху стоји да је „од њега“ (паганског Рима) „свагдашња жртва била узета“. Јеврејска реч преведена као „узета“ јесте „rum“, и она значи „уздићи и узвисити“. Пагански Рим би уздигао и узвисио религију паганизма, и управо су то и учинили у историји. Зато се и називају „паганским“ Римом.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Следећи стих показује да је папском Риму била дата „војска“ (војна сила), која је била против „свакодневне“ службе, или је требало да је надвлада („свакодневно“ — паганство). И ово је историјска чињеница, јер је војна сила била употребљена од стране папства (иако оно никада није имало сопствену војску) да савлада запреку постављену његовом успону на власт. Та сила потицала је од паганског Рима. Војна сила коју је оно употребило била му је дата кроз „преступ“, јер је преступ који му је омогућио да управља војскама царева који су га поставили на престо године 538. био преступ сједињења цркве и државе. Најпре се у једанаестом стиху говори о паганском Риму, обавештавајући проучаваоца да ће пагански Рим устати против Христа и да ће узвисити религију паганства.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Следећи стих описује преступ споја цркве и државе који је омогућио папству да надвлада и уклони препреку коју је пагански Рим вршио против ње. Историја потврђује примену оба та стиха. „Свакодневна“ представља или пагански Рим, силу која је стајала против Христа, или религију паганизма коју је узвисио пагански Рим. За симболом „свакодневне“ потом следи папство, јер он означава преступ цркве и државе, што је управо оно што папство снабдева војском да обавља његов прљави посао. Данилова трећа употреба израза „свакодневна“ јесте питање које производи одговор који је средишњи стуб адвентизма.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тада чух једнога свеца где говори, и други светац рече ономе извесном свецу који говораше: Докле ће трајати виђење о свагдашњој жртви и о преступу опустошења, да се и светиња и војска предаду да буду погажени? Данило 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

У овом стиху поставља се питање: докле ће трајати виђење, те се тиме тражи одговор који означава трајање, а не неку тачку у времену. Питање није: ког датума ће се виђење испунити, него: које је трајање виђења. Стих не пита „Када?“, већ пита „Докле?“ Виђење се односи на опустошујуће силе паганства, представљене као „свагдашња служба“, и папства, представљеног преступом папства који се извршава када оно чини блуд са царевима земаљским. Те две опустошујуће силе, паганство а потом папство, требало је да газе светилиште и војску током раздобља од „седам времена“.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Важно је препознати да су погаживање дословног светилишта, које је започело у време Вавилона и наставило се све до разорења Јерусалима од стране паганског Рима 70. године нове ере, од почетка те историје до њеног краја вршиле паганске силе. Стога је дословно паганство у множини погазило дословно светилиште и дословну војску (Божји народ). Али је духовни Рим погазио духовни Јерусалим и духовни Израиљ.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> А спољашње двориште храма изостави, и не мери га; јер је дато незнабошцима; и они ће газити свети град четрдесет и два месеца. И даћу власт двојици својих сведока, и они ће пророковати хиљаду двеста и шездесет дана, обучени у кострет. Откривење 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Јован Крститељ био је пророк као спојна карика, који је означио промену раздобља са земаљске светиње на небеску, не знајући пуноћу свога дела. Павле је био пророк као спојна карика, који је означио промену раздобља са дословног Израиља (војске) на духовни Израиљ. Јерусалим који је био погажен четрдесет и два месеца био је духовни Јерусалим.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> „Овде поменути периоди — „четрдесет и два месеца“ и „хиљаду двеста и шездесет дана“ — јесу исти, и подједнако представљају време у коме је Христова црква требало да трпи угњетавање од Рима. Папска превласт у трајању од 1260 година почела је 538. године после Христа, и стога је требало да се оконча 1798. године. У то време француска војска је ушла у Рим и заробила папу, а он је умро у изгнанству. Иако је убрзо потом био изабран нови папа, папска хијерархија од тада никада више није била у стању да врши власт какву је раније поседовала.“ The Great Controversy, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Павле је указао да је, у прелазу који се одиграо у историји крста, духовни Јерусалим који је „горе“ постао град који је Бог изабрао да у њега стави своје име, а дословни Јерусалим престао да буде Јерусалим библијског пророчанства.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Јер је ова Агар гора Синај у Арабији, и одговара садашњем Јерусалиму, и у ропству је са својом децом. А Јерусалим који је горе слободан је, који је мати свима нама. Галатима 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Ову истину је суштински важно правилно разумети, а лажна примена дословног Јерусалима као симбола библијског пророштва део је обмане коју су створили језуити да би подривали истину да је римски папа антихрист. То лажно учење производи у отпалом протестантизму веровање које им омогућава да се погрешно окрећу савременој јеврејској држави Израелу као пророчком симболу. Дословни Јерусалим престао је да буде Божји Јерусалим у време крста.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> „Град Јерусалим више није свето место. Проклетство Божје је на њему због одбацивања и распећа Христа. Тамна мрља кривице почива на њему, и никада више неће бити свето место док не буде очишћен прочишћујућим огњевима неба. У време када ова земља, проклета грехом, буде очишћена од сваке мрље греха, Христос ће поново стати на Маслинску гору. Када Његове ноге стану на њу, она ће се расцепити, и постати велика равница, припремљена за град Божји.“ Review and Herald, July 30, 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Значај разлике између дословног Јерусалима и духовног Јерусалима биће размотрен док будемо разматрали Христово пророштво о крају света. Четврти пут Данило помиње „свакодневну“, у једанаестом је поглављу.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> И мишице ће стајати на његовој страни, и оскврниће светињу силе, и укинуће свагдашњу жртву, и поставиће гадост пустошну. Данило 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Овај стих указује на дело незнабожачког Рима у постављању папства на престо земље године 538. „Мишице“ представљају војну силу незнабожачког Рима која је стала у одбрану папства почев од Хлодвига, краља Франака, године 496. Различити европски краљеви радили су на устоличењу папства после Хлодвига, али стих указује на четири ствари које су европски краљеви („мишице“) учинили за папство, пошто су преступили ступивши у савез цркве и државе са тирском блудницом.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Пошто су стали у одбрану папства, „оскврнули“ су, или разорили, град Рим, који је био символ снаге и паганског и папског Рима. Оскврњење из тог стиха извршавало се више пута током година, јер је град Рим био изложен непрестаним војним нападима. Ти европски краљеви (руке) такође ће „укинути свакодневну“. Јеврејска реч преведена као „укинути“ у овом стиху није „rum“, као што је била у осмом поглављу. У овом стиху реч преведена као „укинути“ јесте „sur“, и она значи уклонити. Руке европских краљева уклониле би пагански отпор уздизању папства 508. године. Потом би 538. године те руке поставиле папство на престо земље. Затим је, на Сабору у Орлеану, те исте године, папство спровело закон о недељи.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Недеља као дан богослужења јесте оно што сестра Вајт назива „идолским“ сабатом, а идолопоклонство је савршена библијска дефиниција речи „гадост“. Године 538. руке паганског Рима поставиле су гадост пустошну.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> „Сви који ће узвисивати и обожавати идолску суботу, дан који Бог није благословио, помажу ђаволу и његовим анђелима свом силом својих Богом дарованих способности, које су изопачили за погрешну употребу. Надахнути другим духом, који заслепљује њихово расуђивање, они не могу видети да је узвисивање недеље у потпуности установа Католичке цркве.“ Selected Messages, књига 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Пророштво и историја потврђују примену коју смо управо утврдили за тридесет први стих. Када кажемо да пророштво потврђује ову примену, мислимо на чињеницу да постоје и друга пророштва која се баве овим истим чињеницама, не уводећи их у разматрање у овом тренутку. Пети и последњи пут када Данило употребљава израз „свакодневна“, налази се у дванаестом поглављу.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> И од времена када ће свагдашња жртва бити укинута и постављена гадост опустошења, биће хиљаду двеста и деведесет дана. Блажен је онај који чека и доспе до хиљаду триста тридесет и пет дана. Данило 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Пророштво и историја потврђују да је године 508. отпор уздизању папства у суштини био окончан, када је последња од три географске препреке (Готи) била ишчупана, као што то указује седмо поглавље Данилове књиге.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Посматрах рогове, и гле, међу њима израсте други, мали рог, пред којим беху ишчупана с кореном три од пређашњих рогова; и гле, на том рогу беху очи као очи човечије и уста која говораху велике ствари. Данило 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

Уклањање трију рогова приказано је на двема светим таблицама, и када је трећа од та три географска препрека била истерана из града Рима, године 508, отпор против уздизања папске власти био је уклоњен. Постављање на које се упућује у једанаестом стиху представља тридесет година између 508. и 538. године. Оно означава тридесет година у којима је било извршено припремање за успостављање човека греха у храму Божјем.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Реч преведена као „уклоњен“ јесте и „sur“, што значи уклонити, и 508. године отпор против уздизања папства био је уклоњен (узет с пута). Од тог датума, хиљаду двеста и деведесет година доводи вас до 1798. године и смртоносне ране папства. Хиљаду три стотине и тридесет и пет дана доводи вас до првог разочарања и почетка времена одлагања на самом крају 1843. године. Стих обећава благослов онима који „долазе“ до 1843. године. Реч „долази“ значи дотаћи. Први дан 1844. године означава прво разочарање, али последњи дан 1843. године дотиче први тренутак 1844. године. Последњи дан једне године дотиче први дан следеће године. Благослов повезан с тим датумом потврђен је историјом и пророштвом.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

У следећем чланку наставићемо наше разматрање значаја „свакодневне“ као темељне истине.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Све поруке дате од 1840–1844. треба сада снажно износити, јер има много људи који су изгубили своје усмерење. Поруке треба да иду свим црквама. “

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос је рекао: ‘Благо вашим очима, јер виде; и вашим ушима, јер чују. Јер заиста вам кажем да су многи пророци и праведници желели да виде оно што ви видите, и не видеше; и да чују оно што ви чујете, и не чуше’ [Матеј 13:16, 17]. Блажене су очи које су виделе оно што је било виђено 1843. и 1844. године.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Порука је дата. И не би требало да буде никаквог одлагања у понављању поруке, јер се знаци времена испуњавају; завршно дело мора бити извршено. Велико дело биће учињено за кратко време. Порука ће ускоро бити дата по Божјем одређењу, која ће нарасти у силан поклич. Тада ће Данило стајати на своме уделу, да да своје сведочанство.“ Manuscript Releases, volume 21, 437.

Back to Articles