Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirty-One

Књига пророка Данила — сто тридесет први

Unveiling the Prophetic Tapestry: Connecting the Dots from Revelation to Present Realities

Откривање пророчке таписерије: повезивање свих тачака од Откривења до садашњих стварности

Author

Jeff Pippenger

Published

March 12, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In previous articles we identified that the Millerites recognized that they were fulfilling the parable of the ten virgins, Habakkuk chapter two and Ezekiel chapter twelve, verses twenty-one through twenty-eight. The verses in Ezekiel identify that when these three prophetic passages are perfectly fulfilled in the last days, “the effect of every vision” will be fulfilled. Sister White also addresses this phenomenon.

У претходним чланцима утврдили смо да су Милерити препознали да испуњавају причу о десет девојака, другу главу књиге пророка Авакума и дванаесту главу књиге пророка Језекиља, од двадесет првог до двадесет осмог стиха. Стихови у Језекиљу указују на то да ће, када ова три пророчка одломка буду савршено испуњена у последњим данима, „испуњење сваког виђења“ доћи. И сестра Вајт се такође осврће на ову појаву.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel. One is a prophecy; the other a revelation. The book that was sealed is not the Revelation, but that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days. The angel commanded, ‘But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end.’ Daniel 12:4.” Acts of the Apostles, 585.

> „У Откривењу се састају и завршавају све књиге Библије. Овде је допуна књиге пророка Данила. Једно је пророчанство; друго је откривење. Књига која је била запечаћена није Откривење, него онај део Даниловог пророчанства који се односи на последње дане. Анђео је заповедио: ‘А ти, Данило, затвори ове речи и запечати ову књигу до последњег времена.’ Данило 12:4.“ Дела апостолска, 585.

The parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, which began on September 11, 2001 and ends when the door is closed upon the foolish virgins at the soon-coming Sunday law. In that period of history the effect of every vision represented in “all the books of the Bible meet and end.”

Прича о десет девојака понавља се до у најситније слово у време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, које је отпочело 11. септембра 2001. године и завршава се када се врата затворе пред лудим девојкама при ускоро наступајућем недељном закону. У том историјском раздобљу испуњава се дејство сваког виђења представљеног у речима: „све књиге Библије састају се и завршавају.“

We have been building a platform of understanding in the previous article to set forth the external line of history that is represented in verse forty of Daniel eleven, which represents the political history of the earth beast’s Republican horn. That history runs parallel with the religious history of the earth beast’s true Protestant horn. We have identified a handful of prophetic lines which address the Republican horn of the earth beast, and are placing those lines upon the prophetic history that began at the time of the end in 1989.

У претходном чланку изградили смо темељ разумевања како бисмо изложили спољашњу линију историје која је представљена у четрдесетом стиху једанаесте главе Књиге пророка Данила, а која представља политичку историју републиканског рога звери из земље. Та историја тече упоредо са верском историјом истински протестантског рога звери из земље. Идентификовали смо неколико пророчких линија које се односе на републикански рог звери из земље и постављамо те линије на пророчку историју која је отпочела у време краја 1989. године.

The prophetic period of the earth beast that began in 1776, and concluded at the time of the end in 1798, is the line we intend to employ in an attempt to bring all of the lines which are now having their effect together. The period of 1776 to 1798 possesses the signature of Alpha and Omega, for it begins and ends with a legislative action, which is the speaking of a nation.

Пророчки период звери из земље који је започео 1776. године, а завршио се у време краја 1798. године, јесте линија коју намеравамо да употребимо у настојању да заједно доведемо све линије које сада врше свој утицај. Период од 1776. до 1798. године носи обележје Алфе и Омеге, јер почиње и завршава се законодавним чином, што је говор једног народа.

> “The speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 443.

> „Говор нације јесте деловање њених законодавних и судских власти.“ Велика борба, 443.

A primary characteristic of the earth beast is its speaking. The Constitution of the United States was a divine document that opened the doors for religious and political freedom, and in so doing swallowed the “flood” of persecution that had been carried on for centuries by the kings of Europe and the Catholic church.

Основно обележје звери из земље јесте њен говор. Устав Сједињених Америчких Држава био је божански документ који је отворио врата верској и политичкој слободи и тиме прогутао „потоп“ прогона који су током векова спроводили краљеви Европе и Католичка црква.

> And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:15, 16.

> И змија избаци из својих уста за женом воду као реку, да је бујица однесе. И земља поможе жени, и отвори земља своја уста, и прогута реку коју аждаја избаци из својих уста. Откривење 12:15, 16.

At the end of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy it will again speak, but then it will speak as a dragon, by enforcing the Sunday law.

На крају владавине звери из земље као шестог царства библијског пророштва, она ће поново проговорити, али ће тада говорити као аждаја, спроводећи закон о недељи.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> И видех другу звер како излази из земље; и имаше два рога као јагње, и говораше као аждаја. Откривење 13:11.

The earth beast began as the sixth kingdom in 1798, when the papacy was robbed of its strength.

Звер из земље отпочео је као шесто царство 1798. године, када је папству била одузета његова снага.

> “And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> „А када је папство, лишено своје снаге, било приморано да одустане од прогоњења, Јован је видео нову силу како устаје да одјекне глас аждаје и настави исто оно сурово и богохулно дело. Ова сила, последња која ће ратовати против цркве и Закона Божјег, била је симболизована звери са јагњећим роговима.“ Signs of the Times, November 1, 1899.

In 1798, when the papacy received its deadly wound, the United States spoke, and as is always the case with Alpha and Omega, the speaking at the beginning prefigured the speaking at the end. The Alien and Sedition Acts were spoken into law in 1798, prefiguring the laws that are implemented at the end addressing illegal immigration, and the media.

Године 1798, када је папство примило своју смртоносну рану, Сједињене Државе су проговориле, и као што је увек случај с Алфом и Омегом, говорење на почетку предсказало је говорење на крају. Закони о странцима и побуни били су проглашени законом 1798. године, предсказујући законе који се спроводе на крају, а који се односе на илегалну имиграцију и медије.

The period we are considering from 1776 to 1798 possesses the signature of Alpha and Omega, for it identifies the “speaking” of the Declaration of Independence in the beginning, which typifies the Alien and Sedition Acts of 1798. In the middle of that period, you find the Constitution of the United States. The period provides a prophetic representation of the earth beast’s reign, for it begins speaking as a lamb, but the period ends with legislation representing a dragon. But as is often the case the beginning and ending of a thing align with opposites. The first waymark of the period is represented in the last waymark, and the middle waymark was the Constitution of the United States, which was ratified by THIRTEEN states. The Hebrew word “truth” was created by the first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet.

Период који разматрамо, од 1776. до 1798. године, носи печат Алфе и Омеге, јер у почетку препознаје „говорење“ Декларације о независности, које представља праслику Закона о странцима и побуни из 1798. године. У средини тог периода налази се Устав Сједињених Држава. Тај период пружа пророчко представљање владавине звери из земље, јер почиње да говори као јагње, али се период завршава законодавством које представља аждаху. Али, као што је то често случај, почетак и крај нечега стоје у складу са супротностима. Први оријентир тог периода представљен је у последњем оријентиру, а средишњи оријентир био је Устав Сједињених Држава, који је ратификовало ТРИНАЕСТ држава. Хебрејска реч „истина“ образована је од првог слова, затим тринаестог слова, а потом последњег слова хебрејског алфабета.

The period we are now considering bears the signature of the First and the Last, who is the Truth. The period represents a period that leads to the beginning of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, and it therefore represents a period that leads to the end of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy. That period began at the time of the end in 1989. 1776 to 1798 is to be laid upon 1989 to the soon coming Sunday law when the earth beast speaks as a dragon, as represented by the Alien and Sedition Acts.

Период који сада разматрамо носи печат Првога и Последњега, који је Истина. Тај период представља раздобље које води ка почетку владавине звери из земље као шестог царства библијског пророштва, и стога представља раздобље које води ка свршетку владавине звери из земље као шестог царства библијског пророштва. Тај период је отпочео у време краја, 1989. године. Период од 1776. до 1798. треба положити на раздобље од 1989. до ускоро долазећег недељног закона, када звер из земље проговара као аждаја, као што је представљено Законима о странцима и побуни.

It is worthwhile to place another prophetic truth into our study. That truth is an element of the “time of the end” as a symbol that is often overlooked. Laodicean Adventism may very well know that 1798 was the “time of the end,” but their understanding generally ends there, for they have no clue that every reform line parallels the other reform lines. Every reform line begins with the “time of the end.”

Вреди да у наше проучавање уврстимо још једну пророчку истину. Та истина је елемент „времена краја“ као симбола који се често превиђа. Лаодикијски адвентизам можда добро зна да је 1798. била „време краја“, али се њихово разумевање углавном ту и завршава, јер немају појма да свака реформна линија тече упоредо са другим реформним линијама. Свака реформна линија почиње са „временом краја“.

Moses typified Christ, and Moses directly stated that fact, and Peter confirmed it in the book of Acts.

Мојсије је био праслика Христа, и Мојсије је ту чињеницу непосредно изјавио, а Петар ју је потврдио у књизи Дела апостолска.

> The Lord thy God will raise up unto thee a Prophet from the midst of thee, of thy brethren, like unto me; unto him ye shall hearken. Deuteronomy 18:15.

> Господ Бог твој подигнуће ти Пророка између тебе, од браће твоје, као што сам ја; Њега слушајте. Поновљени закони 18:15.

Jesus was to be “like unto” Moses.

Исус је требало да буде „као“ Мојсије.

> And now, brethren, I wot that through ignorance ye did it, as did also your rulers. But those things, which God before had showed by the mouth of all his prophets, that Christ should suffer, he hath so fulfilled. Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. For Moses truly said unto the fathers, A prophet shall the Lord your God raise up unto you of your brethren, like unto me; him shall ye hear in all things whatsoever he shall say unto you. And it shall come to pass, that every soul, which will not hear that prophet, shall be destroyed from among the people. Yea, and all the prophets from Samuel and those that follow after, as many as have spoken, have likewise foretold of these days. Acts 3:17–24.

> А сада, браћо, знам да сте то учинили из незнања, као и ваши поглавари. Али Бог је тако испунио оно што је унапред објавио устима свих својих пророка, да ће Христос пострадати. Покајте се, дакле, и обратите се, да се избришу ваши греси, да дођу времена освежења од лица Господњега; и да пошаље Исуса Христа, који вам је унапред проповедан; кога небо треба да прими до времена обновљења свега, о чему је Бог говорио устима свих својих светих пророка од постања света. Јер Мојсије је заиста рекао оцима: Пророка као што сам ја, подигнуће вам Господ Бог ваш између ваше браће; њега слушајте у свему што вам буде говорио. И догодиће се да ће се свака душа која не послуша тога Пророка, истребити из народа. А и сви пророци од Самуила и они који су после њега говорили, такође су најавили ове дане. Дела апостолска 3:17–24.

The time of the end in the history of Moses was his birth, and it typified the birth of Christ. At the births of both Christ and of Moses there was an increase of knowledge that would test that generation. The knowledge of both their births led both the dragon power of Egypt and of Rome to attempt to kill the promised ones of prophecy. The shepherds on the hills, the wise men from the east represent those who understood the increase of knowledge at the time of the end.

Време краја у историји Мојсија било је његово рођење, и оно је представљало Христово рођење. При рођењу и Христа и Мојсија дошло је до умножења знања које ће ставити на пробу тај нараштај. Знање о њиховом рођењу навело је и змајевску силу Египта и Рима да покушају да убију оне који су у пророштву били обећани. Пастири на брдима, мудраци са истока, представљају оне који су разумели умножење знања у време краја.

What is commonly missed is that there are two waymarks in the time of the end. It was not only Moses that was born, but three years prior his brother Aaron was born. Six months before Christ was born his cousin John was born. 1798 is the most common recognition of the “time of the end,” and in 1798 the beast (the political apparatus) (the whore) had ridden upon through the Dark Ages was killed, and a year later the “woman” who had ridden that beast also died.

Оно што се обично превиђа јесте да постоје две прекретнице у времену краја. Није се родио само Мојсије, него је три године пре њега рођен његов брат Арон. Шест месеци пре него што се Христос родио, рођен је његов рођак Јован. Година 1798. је најчешће препозната као „време краја“, а 1798. године звер (политички апарат) (блудница) која је јахала кроз мрачни средњи век била је убијена, а годину дана касније умрла је и „жена“ која је јахала ту звер.

In 1989 there were two presidents. Reagan ruled until the inauguration in 1989, and then Bush the first began his reign. The end of the twelve hundred and sixty years had been typified by the seventy years of captivity in Babylon, and when General Cyrus, the nephew of Darius, executed Belshazzar on the night of the feast, Darius was the actual king. Darius and Cyrus represent the two waymarks of that time of the end.

Године 1989. била су двојица председника. Реган је владао до инаугурације 1989. године, а затим је Буш Стари започео своју владавину. Завршетак хиљаду двеста шездесет година био је предсказан седамдесетогодишњим вавилонским ропством, а када је генерал Кир, синовац Даријев, погубио Валтазара у ноћи гозбе, Дарије је био стварни цар. Дарије и Кир представљају две ознаке на путу оног времена краја.

The prophetic relationship between Moses and Aaron, John and Jesus, Darius and Cyrus, the papacy and the pope and Reagan and Bush are all sources of prophetic light when studied with the correct methodology. What we would point to here is that John, Jesus’ cousin, was the voice in the wilderness, which had been typified by Moses’ brother Aaron, who travelled into the wilderness to meet Moses, in order to be his voice.

Пророчки однос између Мојсија и Арона, Јована и Исуса, Дарија и Кира, папства и папе, те Регана и Буша, све су то извори пророчке светлости када се проучавају исправном методологијом. Оно на шта бисмо овде указали јесте да је Јован, Исусов рођак, био глас у пустињи, што је било предображено Мојсијевим братом Ароном, који је отишао у пустињу да се сретне с Мојсијем, како би био његов глас.

In the thirty-year period preceding Christ’s anointing, and for the thirty years preceding the antichrist, there is a waymark identifying a “voice.” For Christ it was the voice of John crying in the wilderness. In 533 Justinian made a decree identifying the antichrist as the corrector of heretics and the head of the church. Justinian’s decree was the “voice” that prepared for the Sunday law “decree” at the Council of Orleans in 538.

У тридесетогодишњем раздобљу које је претходило Христовом помазању, и током тридесет година које претходе антихристу, постоји ознака пута која препознаје један „глас“. За Христа то је био глас Јована који вапије у пустињи. Године 533. Јустинијан је донео указ којим је антихрист био одређен као исправитељ јеретика и поглавар цркве. Јустинијанов указ био је „глас“ који је припремио за „указ“ о недељи на Сабору у Орлеану 538. године.

General Cyrus’ army was the voice identifying that Darius’ conquering of Babylon was imminent.

Војска генерала Кира била је глас који је објављивао да је Даријево освајање Вавилона непосредно предстојеће.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity. Through Isaiah the word had been spoken:

> „Појава Кирове војске пред зидинама Вавилона била је за Јевреје знак да се њихово избављење из ропства приближава. Више од једног столећа пре Кировог рођења, Надахнуће га је споменуло по имену и дало да буде забележено стварно дело које ће он извршити, заузевши град Вавилон изненада и припремивши пут за ослобођење синова ропства. Кроз Исаију је била изговорена реч:“

> “‘Thus saith the Lord to His anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; … to open before him the two-leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: and I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel.’ Isaiah 45:1–3.” Prophets and Kings, 551.

> „Овако говори Господ помазанику Своме, Киру, кога држим за десницу, да покори народе пред њим; … да пред њим отвори двокрилна врата, и врата се неће затворити; ја ћу ићи пред тобом и поравнаћу кривудава места; разбићу медена врата и пресећи гвоздене преворнице; и даћу ти благо таме и скривено богатство тајних места, да познаш да сам ја, Господ, који те зовем по имену твоме, Бог Израиљев.“ Исаија 45:1–3. Пророци и цареви, 551.

When it is recognized that it is two witnesses or two waymarks by which a prophetic “time of the end,” is established, it can also be recognized that one of the two waymarks represents an identification, announcement or warning of the approaching history. Aaron, John, Cyrus, and Justinian represent a waymark that precedes the time of the end. The time of the end in 1798 is the end of the period represented from 1776 through to 1798. The waymark in the middle of that history is the voice crying in the wilderness for the approaching history. That history began with a publication rejecting the dictatorial rule of either a king or pope, and it ended with a publication representing the character of a dictator. The publication in the middle represented the “warning” of the coming history, and the warning was that the Constitution of the United States would be overturned at the end of the history.

Када се препозна да су два сведока, или два путоказа, оно чиме се утврђује пророчко „време краја“, тада се такође може препознати да један од та два путоказа представља поистовећење, објаву или упозорење о историји која се приближава. Арон, Јован, Кир и Јустинијан представљају путоказ који претходи времену краја. Време краја 1798. године јесте крај раздобља представљеног од 1776. до 1798. године. Путоказ у средини те историје јесте глас који вапије у пустињи за историју која се приближава. Та историја започела је публикацијом која је одбацила диктаторску власт било краља било папе, а завршила се публикацијом која представља карактер диктатора. Публикација у средини представљала је „упозорење“ о историји која долази, а упозорење је било да ће Устав Сједињених Америчких Држава бити оборен на крају те историје.

That line of history began to be repeated in 1989, and it ends at the Sunday law when the warning from the wilderness two hundred years earlier in 1789 is rejected. 1989 was the time of the end at the end of verse forty, and it aligns with the time of the end in 1798. 1989 aligns with 1776, and the Sunday law represents 1798. In the middle of the history where the effect of every vision is accomplished, the history that began on September 11, 2001, and continues until the warning of 1789, is fulfilled and the Constitution is overturned. There must be a waymark in the middle, for God never changes. That waymark would represent a warning for the prophetic history that begins at the soon-coming Sunday law.

Та линија историје почела је поново да се понавља 1989. године, и завршава се код недељног закона, када се одбацује упозорење из пустиње дато двеста година раније, 1789. године. Година 1989. била је време свршетка на крају четрдесетог стиха, и она се поклапа са временом свршетка 1798. године. Година 1989. одговара 1776. години, а недељни закон представља 1798. годину. Усред историје у којој се извршава дејство сваког виђења, испуњава се историја која је започела 11. септембра 2001. године и траје до упозорења из 1789. године, и Устав бива оборен. Мора постојати ознака на средини, јер се Бог никада не мења. Та ознака представљала би упозорење за пророчку историју која почиње код недељног закона који ускоро долази.

1989 marks the time of the end in verse forty that leads to the Sunday law in verse forty-one. The warning message that arrived after the time of the end, but before the Sunday law was September 11, 2001. It warns that at the conclusion of that period of history, the third Woe that arrived on September 11, 2001, and was immediately restrained, would strike again as an unexpected surprise, and thousands of cities would be destroyed. When that destruction arrives Satan would begin his marvelous work, and that work begins at the soon coming Sunday law.

1989. година означава време краја у четрдесетом стиху, које води ка закону о недељи у четрдесет првом стиху. Опоменска порука која је стигла после времена краја, али пре закона о недељи, била је 11. септембар 2001. године. Она упозорава да ће, на завршетку тог историјског раздобља, треће Тешко, које је дошло 11. септембра 2001. године и одмах било обуздано, поново ударити као неочекивано изненађење, и хиљаде градова биће уништене. Када то разарање дође, Сотона ће отпочети своје чудесно дело, а то дело почиње са законом о недељи који ће ускоро доћи.

> “O that God’s people had a sense of the impending destruction of thousands of cities, now almost given to idolatry! But many of those who should be proclaiming the truth are accusing and condemning their brethren. When the converting power of God comes upon minds, there will be a decided change. Men will have no inclination to criticize and tear down. They will not stand in a position that hinders the light from shining to the world. Their criticism, their accusing, will cease. The powers of the enemy are mustering for battle. Stern conflicts are before us. Press together, my brethren and sisters, press together. Bind up with Christ. ‘Say ye not, A confederacy, . . . neither fear ye their fear, nor be afraid. Sanctify the Lord of hosts himself; and let him be your fear, and let him be your dread. And he shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’

> „О, кад би Божји народ имао осећај за предстојеће уништење хиљада градова, који су сада готово предати идолопоклонству! Али многи од оних који би требало да објављују истину оптужују и осуђују своју браћу. Када обраћајућа сила Божја дође на умове, настаће одлучна промена. Људи неће имати склоност да критикују и руше. Неће стајати на положају који спречава светлост да сија свету. Њихово критиковање, њихово оптуживање, престаће. Силе непријатеља се прикупљају за бој. Пред нама су жестоки сукоби. Прибијте се једни уз друге, браћо и сестре моје, прибијте се једни уз друге. Повежите се са Христом. ‘Не говорите: Завера, за све што овај народ назива завером; и страха њихова не бојте се нити се плашите. Господа над војскама Њега светите; и нека Он буде страх ваш и нека Он буде трепет ваш. И биће за светињу; али и камен спотицања и стена саблазни обема домовима Израиљевим, замка и мрежа становницима Јерусалима. И многи ће се међу њима спотаћи, и пашће, и разбиће се, и ухватиће се у замку, и биће ухваћени.’

> “The world is a theater. The actors, its inhabitants, are preparing to act their part in the last great drama. God is lost sight of. With the great masses of mankind there is no unity, except as men confederate to accomplish their selfish purposes. God is looking on. His purposes in regard to his rebellious subjects will be fulfilled. The world has not been given into the hands of men, though God is permitting the elements of confusion and disorder to bear sway for a season. A power from beneath is working to bring about the last great scenes in the drama,—Satan coming as Christ, and working with all deceivableness of unrighteousness in those who are binding themselves together in secret societies. Those who are yielding to the passion for confederation are working out the plans of the enemy. The cause will be followed by the effect.

> „Свет је позориште. Глумци, његови становници, припремају се да одиграју своју улогу у последњој великој драми. Бог се губи из вида. Међу великим масама човечанства нема јединства, осим када се људи удружују да остваре своје себичне намере. Бог посматра. Његове намере у погледу Његових бунтовних поданика биће испуњене. Свет није предат у руке људи, премда Бог допушта да силе пометње и нереда за једно време владају. Сила одоздо делује да доведе до последњих великих призора у драми, — Сатана долази као Христос и делује са сваком преваром неправде међу онима који се у тајним друштвима међусобно повезују. Они који се препуштају страсти за удруживањем спроводе планове непријатеља. Узрок ће бити праћен последицом.“

> “Transgression has almost reached its limit. Confusion fills the world, and a great terror is soon to come upon human beings. The end is very near. We who know the truth should be preparing for what is soon to break upon the world as an overwhelming surprise.” Review and Herald, September 10, 1903.

> „Преступ је готово достигао своју границу. Збрка испуњава свет, и велика страхота ускоро ће доћи на људска бића. Крај је сасвим близу. Ми који познајемо истину треба да се припремамо за оно што ће се ускоро обрушити на свет као силовито изненађење.“ Review and Herald, September 10, 1903.

The warning that was typified by the introduction of the Constitution in 1789, is the warning of the third angel, which returns to the second Kadesh, when the sealing of the one hundred and forty-four thousand begins. That warning is the warning of the first voice of Revelation chapter eighteen, and not only did the great buildings of New York City come down at that time, but the very essence of the Constitution was changed. The Constitution was written and based upon English law, whose basic philosophy can be simply defined as “a person is innocent, until proven guilty.” The Constitution was written for the purpose of rejecting what is known as Roman law, whose basic philosophy can be simply defined as “a person is guilty, until proven innocent.”

Упозорење које је било предочено увођењем Устава 1789. године јесте упозорење трећег анђела, које се враћа на други Кадис, када започиње запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде. То упозорење јесте упозорење првог гласа из осамнаестог поглавља Откривења, и не само да су у то време пале велике зграде Њујорка, него је и сама суштина Устава била измењена. Устав је био написан и заснован на енглеском праву, чија се основна философија може једноставно одредити овако: „човек је невин док му се не докаже кривица.“ Устав је био написан са намером да одбаци оно што је познато као римско право, чија се основна философија може једноставно одредити овако: „човек је крив док му се не докаже невиност.“

The warning from the wilderness in 1789, represented by the Constitution, represents the warning of September 11, 2001, and not only did the burning buildings mark that history with a literal fulfillment, but the passage (speaking) of the Patriot Act also represented the warning.

Upozorenje iz pustinje 1789. godine, predstavljeno Ustavom, predstavlja upozorenje od 11. septembra 2001. godine, i ne samo da su zapaljene zgrade obeležile tu istoriju doslovnim ispunjenjem, nego je i usvajanje Patriot Act-a takođe predstavljalo upozorenje.

The Patriot Act (Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act of 2001) was introduced in the United States Congress shortly after the terrorist attacks on September 11, 2001. The bill was introduced in the House of Representatives on October 23, 2001, and in the Senate on October 24, 2001. It was signed into law by President George W. Bush on October 26, 2001. The Patriot Act aimed to enhance the government’s ability to investigate and prevent acts of terrorism and expand surveillance and law enforcement powers, and it rejected the basic and fundamental principle of English law that identifies that a man is innocent, until proven guilty. It is still used today by the elite within the government to circumvent due process of law, privacy and fair trials.

Патриотски закон (Patriot Act — Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act of 2001) представљен је у Конгресу Сједињених Држава убрзо након терористичких напада 11. септембра 2001. године. Предлог закона поднет је Представничком дому 23. октобра 2001. године, а Сенату 24. октобра 2001. године. Председник Џорџ В. Буш потписао га је и тиме прогласио законом 26. октобра 2001. године. Патриотски закон имао је за циљ да унапреди способност владе да истражује и спречава терористичка дела, као и да прошири овлашћења у погледу надзора и спровођења закона, а одбацио је основно и темељно начело енглеског права које утврђује да је човек невин док му се не докаже кривица. Он се и данас користи од стране елите унутар власти како би се заобишли законити правни поступак, приватност и правично суђење.

We will continue this study in our next article.

Наставићемо ово проучавање у нашем следећем чланку.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scripture, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> „Какво је наше стање у овом страшном и свечаном времену? Авај, каква охолост преовладава у цркви, какво лицемерје, каква обмана, каква љубав према одевању, лакомислености и забави, каква жеља за првенством! Сви ови греси помрачили су ум, тако да се вечне ствари нису разазнале. Зар нећемо истраживати Писмо, да бисмо знали где се налазимо у историји овога света? Зар нећемо постати разумни у погледу дела које се у ово време извршује за нас, и положаја који ми као грешници треба да заузмемо док ово дело помирења траје? Ако нам је стало до спасења наших душа, морамо учинити одлучну промену. Морамо тражити Господа с истинским покајањем; морамо, с дубоким скрушењем душе, исповедити своје грехе, да би били избрисани.

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> „Не смемо више остајати на зачараном тлу. Убрзано се приближавамо завршетку свога времена кушње. Нека свака душа испита: Како стојим пред Богом? Не знамо колико ће ускоро наша имена бити узета на Христове усне, и наши случајеви коначно решени. Какве ли ће, о, какве ће то одлуке бити! Хоћемо ли бити убројани међу праведне, или ћемо бити сврстани међу зле?“

> “Let the church arise, and repent of her back-slidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands his servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins.’ The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death. The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.

> „Нека црква устане и покаје се пред Богом за своја отпадништва. Нека се стражари пробуде и нека труби дају јасан глас. Ово је одређено упозорење које треба да објавимо. Бог заповеда својим слугама: ‘Вичи из свег гласа, не устежи се, подигни глас свој као труба, и објави народу мом преступ њихов, и дому Јаковљеву грехе њихове.’ Пажња народа мора бити задобијена; ако се то не може учинити, сваки напор је узалудан; па и када би анђео с неба сишао и говорио им, његове речи не би донеле више користи него кад би говорио у хладно ухо смрти. Црква се мора пробудити на деловање. Дух Божји никада не може доћи све док она не припреми пут. Треба да буде усрдног испитивања срца. Треба да буде уједињене, истрајне молитве и вером присвајања Божјих обећања. Треба да буде, не одевања тела у кострет, као у древна времена, него дубоког понижења душе. Немамо ни најмањег разлога за самохвалу и самоуздизање. Треба да се понизимо под моћном руком Божјом. Он ће се јавити да утеши и благослови оне који га истински траже.“

> “The work is before us; will we engage in it? We must work fast, we must go steadily forward. We must be preparing for the great day of the Lord. We have no time to lose, no time to be engaged in selfish purposes. The world is to be warned. What are we doing as individuals to bring the light before others? God has left to every man his work; everyone has a part to act, and we cannot neglect this work except at the peril of our souls.

> „Дело је пред нама; хоћемо ли се њиме бавити? Морамо радити брзо, морамо постојано ићи напред. Морамо се припремати за велики дан Господњи. Немамо времена за губљење, немамо времена да се бавимо себичним намерама. Свет треба да буде опоменут. Шта ми, као појединци, чинимо да изнесемо светлост пред друге? Бог је свакоме човеку поверио његов посао; свако има своју улогу коју треба да изврши, и ово дело не можемо занемарити осим на погибли својих душа.

> “O my brethren, will you grieve the Holy Spirit, and cause it to depart? Will you shut out the blessed Saviour, because you are unprepared for his presence? Will you leave souls to perish without the knowledge of the truth, because you love your ease too well to bear the burden that Jesus bore for you? Let us awake out of sleep. ‘Be sober, be vigilant; because your adversary the Devil, as a roaring lion, walketh about, seeking whom he may devour.’” Review and Herald, March 22, 1887.

> „О, браћо моја, хоћете ли жалостити Светога Духа и учинити да се удаљи? Хоћете ли искључити благословеног Спаситеља, зато што нисте припремљени за Његову присутност? Хоћете ли оставити душе да пропадну без познања истине, зато што сувише волите своју удобност да бисте носили терет који је Исус носио за вас? Пренимо се из сна. ‘Трезните се, бдите; јер супарник ваш, ђаво, као лав ричући ходи и тражи кога да прождере.’“ Review and Herald, March 22, 1887.

Back to Articles