Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eight

Књига пророка Данила — сто осма

Unveiling Prophetic Symbolism: A Comprehensive Analysis of the Seven Trumpets in Revelation

Откривање пророчке симболике: свеобухватна анализа седам труба у Откривењу

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

William Miller was given great light upon the seven churches, the seven seals and the seven trumpets in the book of Revelation. He placed those prophetic symbols within the framework of the two desolating powers of paganism followed by papalism. He did not see every prophetic characteristic of those symbols, but what he did see established the foundational understanding of the internal history and external history of God’s church from the time of apostles until the end of the world. The internal history was represented by the churches, and the churches’ external history was represented by the seals. He saw that the trumpets were symbols of God’s judgment upon Rome, that typified God’s judgment upon Rome at the end of the world, though he did not see that Rome at the end of the world was made up of a threefold union.

Vilijamu Mileru je bila data velika svetlost o sedam crkava, sedam pečata i sedam truba u knjizi Otkrivenja. On je te proročke simbole smestio u okvir dveju pustošećih sila: paganstva, za kojim je sledilo papstvo. Nije uvideo svaku proročku osobinu tih simbola, ali ono što je video uspostavilo je temeljno razumevanje unutrašnje istorije i spoljašnje istorije Božje crkve od vremena apostola pa sve do kraja sveta. Unutrašnja istorija bila je predstavljena crkvama, a spoljašnja istorija crkava bila je predstavljena pečatima. Video je da su trube simboli Božjeg suda nad Rimom, koji je predstavljao tip Božjeg suda nad Rimom na kraju sveta, premda nije uvideo da je Rim na kraju sveta sačinjen od trostrukog saveza.

The book written by Uriah Smith titled Daniel and Revelation, contains some erroneous ideas, but it was identified by Sister White as, “God’s helping hand.” She identified that it should be circulated along with The Great Controversy, Patriarchs and Prophets, and The Desire of Ages. Her strong endorsement did not mean that the book was on the same inspired level as her books, but that the book contained “grand instruction,” and had been responsible for “bringing many precious souls to a knowledge of the truth.”

Књига коју је написао Урија Смит, под насловом Данијел и Откривење, садржи неке погрешне идеје, али ју је Сестра Вајт означила као „Божју руку помоћи“. Она је истакла да је треба ширити заједно са Велика борба, Патријарси и пророци и Чежња векова. Њена снажна препорука није значила да је та књига на истом надахнутом нивоу као њене књиге, већ да књига садржи „узвишену поуку“ и да је била заслужна за то што је „многе драгоцене душе довела до познања истине“.

The book employs Millerite prophetic logic, accompanied with concepts of prophecy that were unseen before October 22, 1844. We will refer to passages in the book as we set forth the triple application of the three Woes.

Књига користи милеритску пророчку логику, праћену појмовима о пророштву који пре 22. октобра 1844. нису били уочени. Позиваћемо се на одломке из књиге док будемо излагали троструку примену три Тешкоће.

Miller stated that the “seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom.” The first four trumpets represent the judgments that were brought upon pagan Rome, and the fifth and sixth trumpets were God’s judgments that were brought upon papal Rome, but Miller would not have recognized that the seventh trumpet represented God’s judgment upon Modern Rome. Speaking of the seven seals and seven trumpets of Revelation, Uriah Smith wrote:

Милер је изјавио да су „седам труба историја седам нарочитих и тешких судова послатих на земљу, или римско царство.“ Прве четири трубе представљају судове који су били доведени на пагански Рим, а пета и шеста труба биле су Божји судови који су били доведени на папски Рим; али Милер не би препознао да је седма труба представљала Божји суд над Модерним Римом. Говорећи о седам печата и седам труба у Откривењу, Урија Смит је написао:

> “Having taken the book, the Lamb proceeds at once to open the seals; and the attention of the apostle is called to the scenes that transpire under each seal. The number seven has already been noticed as denoting in the Scriptures completeness and perfection. The seven seals therefore embrace the whole of a certain class of events, reaching down perhaps to the time of Constantine, and the seven trumpets another series from that time farther on, cannot be correct. The trumpets denote a series of events which transpire contemporaneously with the events of the seals, but of an entirely different character. A trumpet is a symbol of war; hence the trumpets denote great political commotions to take place among the nations during the gospel age. The seals denote events of a religious character, and contain the history of the church from the opening of the Christian era to the coming of Christ.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 431.

> „Пошто је узео књигу, Јагње одмах приступа отварању печата; и пажња апостола бива усмерена на призоре који се одигравају под сваким печатом. Већ је запажено да број седам у Писму означава целовитост и савршенство. Стога седам печата обухватају целину једне одређене врсте догађаја, која можда допире до времена Константина, а седам труба други низ од тог времена па надаље — то не може бити исправно. Трубе означавају низ догађаја који се одигравају истовремено са догађајима печата, али су сасвим другачијег карактера. Труба је симбол рата; отуда трубе означавају велике политичке потресе који треба да се догоде међу народима током јеванђеоског доба. Печати означавају догађаје религијског карактера и садрже историју цркве од отварања хришћанске ере до Христовог доласка.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 431.

A trumpet is a symbol of war and political commotion. Speaking of verse two of chapter eight of Revelation Smith states:

Труба је симбол рата и политичких превирања. Говорећи о другом стиху осме главе Откривења, Смит каже:

> “‘VERSE 2. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets.’

> „‘СТИХ 2. И видех седам анђела који стајаху пред Богом; и њима беше дато седам труба.’“

> “This verse introduces a new and distinct series of events. In the seals we have had the history of the church during what is called the gospel dispensation. In the seven trumpets, now introduced, we have the principal political and warlike events which were to transpire during the same time.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 476.

> „Овај стих уводи нов и засебан низ догађаја. У печатима смо имали историју цркве током онога што се назива јеванђеоским раздобљем. У седам труба, које се сада уводе, имамо главне политичке и ратне догађаје који је требало да се одиграју током истог времена.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 476.

The seventh seal is opened in the first six verses of Revelation chapter eight, and in the backdrop of the opening of the seventh seal, seven angels with seven trumpets are prepared to blow.

Седми печат се отвара у првих шест стихова осмог поглавља Откривења, и у позадини отварања седмог печата, седам анђела са седам труба припремају се да затрубе.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. And the angel took the censer, and filled it with fire of the altar, and cast it into the earth: and there were voices, and thunderings, and lightnings, and an earthquake. And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:1–6.

> И када отвори седми печат, настаде тишина на небу око пола часа. И видех седам анђела који стајаху пред Богом; и њима бише дате седам труба. И други анђео дође и стаде код жртвеника, држећи златну кадионицу; и даде му се много тамјана, да га принесе са молитвама свих светих на златни жртвеник који беше пред престолом. И дим тамјана, који се уздизаше са молитвама светих, узнесе се пред Бога из руке анђелове. И анђео узе кадионицу, и напуни је огњем са жртвеника, и баци га на земљу; и настадоше гласови, и громови, и муње, и земљотрес. И седам анђела који имаху седам труба припремише се да затрубе. Откривење 8:1–6.

There is a prophetic anomaly that we have been identifying in previous articles, but which we have not yet specifically addressed its particular prophetic phenomenon. That anomaly is that symbols that represent a sequence of waymarks in prophetic history, are all brought together in the conclusion of the history they represent. We have shown that the four generations of Laodicean Adventism that is represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight marked specific waymarks, but that each of them, as a test, repeat in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. This anomaly is also found in the seven trumpets, for though they represent specific judgments upon pagan, papal and modern Rome, they all come together again when the executive judgment upon modern Rome begins at the soon-coming Sunday law.

Постоји пророчка аномалија коју смо препознавали у претходним чланцима, али којом се још нисмо посебно позабавили у погледу њеног особеног пророчког феномена. Та аномалија је у томе што се симболи који представљају низ прекретница у пророчкој историји сви сабирају на завршетку историје коју представљају. Показали смо да четири генерације лаодикејског адвентизма, које су представљене четирима гадостима из осмог поглавља Језекиља, означавају одређене прекретнице, али да се свака од њих, као проба, понавља у историји запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. Ова аномалија се такође налази и у седам труба, јер иако оне представљају одређене судове над паганским, папским и савременим Римом, све се оне поново сједињују када извршни суд над савременим Римом отпочиње на ускоро долазећем закону о недељи.

The seven trumpets have specific dates when they were fulfilled in the past, but Sister White also places the seven angels with seven trumpets in Revelation chapter eight, in the history of the soon coming Sunday law.

Седам труба имају одређене датуме када су се испуниле у прошлости, али сестра Вајт такође смешта седам анђела са седам труба у осмом поглављу Откривења у историју ускоро долазећег закона о недељи.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „И кад отвори пети печат, видех под жртвеником душе оних који беху побијени за реч Божју и за сведочанство које држаху; и повикаше из свега гласа говорећи: Докле, Господару свети и истинити, не судиш и не светиш крв нашу на онима што живе на земљи? И свакоме од њих беху дате беле хаљине [Проглашени су чистима и светима]; и речено им би да почину још мало времена, док се не наврше и другови њихови у служби и браћа њихова, који имаху бити побијени као и они“ [Откривење 6:9–11]. Овде су Јовану били приказани призори који нису били стварност у том часу, него оно што ће бити у једном раздобљу времена у будућности.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Откривење 8:1–4, цитирано.“ Manuscript Releases, том 20, 197.

In the previous passage Sister White applies the dialogue and fulfillment of the fifth seal to the period when the seven angels are about to sound in chapter eight, but she also places the same representation at the history of the two voices of Revelation chapter eighteen.

У претходном одломку сестра Вајт примењује дијалог и испуњење петог печата на раздобље када се седам анђела спрема да затруби у осмом поглављу, али исто тако поставља то исто представљање и у историју два гласа из осамнаестог поглавља Откривења.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Када је био отворен пети печат, Јован Откриватељ је у виђењу видео под олтаром мноштво оних који беху побијени за Реч Божју и сведочанство Исуса Христа. После тога уследили су призори описани у осамнаестој глави Откривења, када су они који су верни и истинити позвани да изиђу из Вавилона. [Откривење 18:1–5, наведено.]“ Manuscript Releases, том 20, 14.

The seven trumpets represent God’s judgment in the history of pagan, papal and Modern Rome, but they are also represented in the history of September 11, 2001, and the second voice of the soon-coming Sunday law. After addressing the first six verses of Revelation chapter eight, Uriah Smith begins to present the first four trumpets’ historical fulfillments.

Седам труба представљају Божји суд у историји паганског, папског и модерног Рима, али су такође представљене у историји 11. септембра 2001. године и другог гласа ускоро долазећег закона о недељи. Након што се осврне на првих шест стихова осмог поглавља Откривења, Урија Смит почиње да излаже историјска испуњења прве четири трубе.

> “The subject of the seven trumpets is here resumed, and occupies the remainder of this chapter and all of chapter 9. The seven angels prepare themselves to sound. Their sounding comes in as a complement to the prophecy of Daniel 2 and 7, commencing with the breaking up of the old Roman empire into its ten divisions, of which, in the first four trumpets, we have a description.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 477.

> „Тема седам труба овде се поново преузима и обухвата остатак овог поглавља и цело 9. поглавље. Седам анђела се припремају да затрубе. Њихово трубљење јавља се као допуна пророчанству из Данила 2 и 7, започињући распадом старог Римског царства на његових десет подела, од којих у прве четири трубе имамо опис.“ Урија Смит, Daniel and Revelation, 477.

Smith identifies that the first four trumpets were God’s judgments upon pagan Rome. He quotes verse seven that identifies the prophetic characteristics of the first trumpet, and then identifies its historical fulfillment.

Смит утврђује да су прве четири трубе биле Божји судови над незнабожачким Римом. Он наводи седми стих, који указује на пророчке одлике прве трубе, а затим указује на њено историјско испуњење.

> “The first sore and heavy judgment which fell on Western Rome in its downward course, was the war with the Goths under Alaric, who opened the way for later inroads. The death of Theodosius, the Roman emperor, occurred in January, 395, and before the end of the winter the Goths under Alaric were in arms against the empire.

> „Prvi težak i strašan sud koji je zadesio Zapadni Rim na njegovom silaznom putu bio je rat sa Gotima pod Alarikom, koji je otvorio put kasnijim provalama. Smrt Teodosija, rimskog cara, nastupila je u januaru 395. godine, a pre kraja zime Goti pod Alarikom već su se digli na oružje protiv carstva.

> “The first invasion under Alaric ravaged Thrace, Macedonia, Attica, and the Peloponnesus, but did not reach the city of Rome. On his second invasion, however, the Gothic chieftain crossed the Alps and the Apennines and appeared before the walls of the ‘eternal city,’ which soon fell a prey to the fury of the barbarians.

> „Прва најезда под Аларихом опустошила је Тракију, Македонију, Атику и Пелопонез, али није допрла до града Рима. При својој другој најезди, међутим, готски поглавар прешао је Алпе и Апенине и појавио се пред зидинама „вечнога града“, који је убрзо пао као плен бесу варвара.

> “The blast of the first trumpet has its location about the close of the fourth century and onward, and refers to these desolating invasions of the Roman empire under the Goths.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

> „Звук прве трубе смештен је око краја четвртог века и надаље, и односи се на ове пустошне најезде на Римско царство под Готима.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

Smith identifies Alaric as the symbol of God’s judgment upon pagan Rome represented by the first trumpet. Each of the trumpets have a historical figure that represents the trumpet, Alaric represents the arrival of the first trumpet from the end of the fourth century. Miller could not have seen that this trumpet was brought upon Rome because of Sunday enforcement, for Miller was a Sunday keeper. Smith missed this fact also, but Smith did recognize that the first enforced Sunday law was instituted by Constantine in the year 321. The prophetic rule of thumb associated with Sunday enforcement is always the same, for God never changes, and that rule is that “national apostasy is followed by national ruin”. Alaric represents the beginning of national ruin which began in the very period that Constantine passed the first Sunday law.

Смит поистовећује Алариха са симболом Божјег суда над незнабожачким Римом, представљеним првом трубом. Свака од труба има историјску личност која представља ту трубу; Аларих представља долазак прве трубе с краја четвртог века. Милер није могао да увиди да је ова труба била доведена на Рим због наметања недеље, јер је Милер светковао недељу. И Смит је такође превидео ову чињеницу, али је Смит ипак препознао да је први наметнути недељни закон установио Константин 321. године. Пророчко правило повезано са наметањем недеље увек је исто, јер се Бог никада не мења, а то правило гласи да „национално отпадништво прати национална пропаст“. Аларих представља почетак националне пропасти, која је отпочела управо у раздобљу када је Константин донео први недељни закон.

Smith continues on by quoting verse eight, which identifies the second trumpet, and then continues his commentary:

Смит затим наставља цитирањем осмог стиха, који означава другу трубу, а потом наставља свој коментар:

> “The Roman empire, after Constantine, was divided into three parts; and hence the frequent remark, ‘a third part of men,’ etc., in allusion to the third part of the empire which was under the scourge. This division of the Roman kingdom was made at the death of Constantine, among his three sons, Constantius, Constantine II, and Constans. Constantius possessed the East, and fixed his residence at Constantinople, the metropolis of the empire. Constantine the Second held Britain, Gaul, and Spain. Constans held Illyricum, Africa, and Italy. (See Sabine’s Ecclesiastical History, p. 155.) Of this well-known historical fact, Elliott, as quoted by Albert Barnes, in his notes on Rev.12:4, says: ‘Twice, at least, before the Roman empire became divided permanently into the two parts, the Eastern and the Western, there was a tripartite division of the empire. The first occurred in A.D. 311, when it was divided between Constantine, Licinius, and Maximin; the other, A.D. 337, on the death of Constantine, Constans and Constantius.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 480.

> „Римско царство је, после Константина, било подељено на три дела; отуда и честа напомена: „трећина људи“, итд., као алузија на трећи део царства који је био под бичем. Ова подела Римског царства извршена је после Константинове смрти, међу његовом тројицом синова, Констанцијем, Константином II и Констансом. Констанције је поседовао Исток и утврдио своје пребивалиште у Цариграду, престоници царства. Константин Други је држао Британију, Галију и Шпанију. Констанс је држао Илирик, Африку и Италију. (Види Sabine’s Ecclesiastical History, стр. 155.) О овој добро познатој историјској чињеници, Елиот, како га наводи Алберт Барнс у својим белешкама на Отк. 12:4, каже: „Најмање двапут, пре него што је Римско царство постало трајно подељено на два дела, Источни и Западни, постојала је тројна подела царства. Прва се догодила 311. године после Христа, када је било подељено између Константина, Лицинија и Максимина; друга 337. године после Христа, по смрти Константина, између Констанса и Констанција.““ Урија Смит, Daniel and Revelation, 480.

The historical phenomenon of Rome being divided into three parts, and also two parts that is referenced by the historians which Smith cites, are the elements of Rome that identify the threefold union of Modern Rome, that makes up a structure that is divided into two, representing the combination of church and state. When Smith continues he then identifies the historical figure associated with the second trumpet.

Историјска појава да је Рим био подељен на три дела, као и на два дела, на шта се позивају историчари које Смит цитира, представља елементе Рима који поистовећују троструку унију савременог Рима, која сачињава структуру подељену на два дела, представљајући спој цркве и државе. Када Смит наставља, он затим идентификује историјску личност повезану са другом трубом.

> “The history illustrative of the sounding of the second trumpet evidently relates to the invasion and conquest of Africa, and afterward of Italy, by the terrible Genseric. His conquests were for the most part NAVAL; and his triumphs were “as it were a great mountain burning with fire, cast into the sea.” What figure would better, or even so well, illustrate the collision of navies, and the general havoc of war on the maritime coasts? In explaining this trumpet, we are to look for some events which will have a particular bearing on the commercial world. The symbol used naturally leads us to look for agitation and commotion. Nothing but a fierce maritime warfare would fulfil the prediction. If the sounding of the first four trumpets relates to four remarkable events which contributed to the downfall of the Roman empire, and the first trumpet refers to the ravages of the Goths under Alaric, in this we naturally look for the next succeeding act of invasion which shook the Roman power and conduced to its fall. The next great invasion was that of “the terrible Genseric,” at the head of the Vandals. His career occurred during the years A.D. 428–468. This great Vandal chief had his headquarters in Africa. . ..

> „Историја која илуструје оглашавање друге трубе очигледно се односи на инвазију и освајање Африке, а потом и Италије, од стране страшног Генсериха. Његова освајања била су већим делом ПОМОРСКА; и његове победе биле су „као нека велика гора огњем запаљена, бачена у море“. Која би слика боље, или макар и тако добро, могла да прикаже судар морнарица и опште пустошење рата по приморским обалама? При тумачењу ове трубе, треба да тражимо неке догађаје који ће имати нарочит утицај на трговачки свет. Употребљени симбол нас природно наводи да очекујемо узбурканост и метеж. Ништа осим жестоког поморског ратовања не би испунило ово пророштво. Ако се оглашавање прве четири трубе односи на четири знаменита догађаја који су допринели паду Римског царства, и ако се прва труба односи на пустошења Гота под Аларихом, онда у овој природно тражимо следећи узастопни чин инвазије који је уздрмао римску власт и допринео њеном паду. Следећа велика инвазија била је она „страшног Генсериха“, на челу Вандала. Његово деловање одвијало се током година 428–468. по Хр. Овај велики вандалски вођа имао је своје седиште у Африци....“

> “Concerning the important part which this bold corsair acted in the downfall of Rome, Mr. Gibbon uses this significant language: ‘Genseric, a name which, in the destruction of the Roman empire, has deserved an equal rank with the names of Alaric and Attila.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

> „У погледу важне улоге коју је овај смели корсар одиграо у паду Рима, г. Гибон употребљава ове значајне речи: ‘Гензерих, име које је, у разарању Римског царства, заслужило једнак ранг са именима Алариха и Атиле.’“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

Smith, while quoting the historian Gibbon, who pointed out the historical symbols of the first three trumpets, identified that Genseric was the second trumpet and then said that Genseric, “deserved equal rank with Alaric and Attila.” Alaric is the first trumpet, Genseric the second and Attila the Hun was the third trumpet, which is addressed in verse ten. Smith pointed out that the second trumpet, represented by Genseric, represented the history of “428-468.” Then Smith quotes verse ten which identifies the third trumpet, and continues his narrative:

Smit je, citirajući istoričara Gibona, koji je ukazao na istorijske simbole prve tri trube, utvrdio da je Genserik druga truba, a zatim rekao da je Genserik „zaslužio jednak rang sa Alarikom i Atilom“. Alarik je prva truba, Genserik druga, a Atila Hun bio je treća truba, o kojoj je reč u desetom stihu. Smit je ukazao da je druga truba, predstavljena Genserikom, predstavljala istoriju „428–468“. Zatim Smit citira deseti stih, koji označava treću trubu, i nastavlja svoje izlaganje:

> “In the interpretation and application of this passage, we are brought to the third important event which resulted in the subversion of the Roman empire. And in finding a historical fulfilment of this third trumpet, we shall be indebted to the Notes of Dr. Albert Barnes for a few extracts. In explaining this scripture, it is necessary, as this commentator says, ‘That there should be some chieftain or warrior who might be compared to a blazing meteor; whose course would be singularly brilliant; who would appear suddenly LIKE a blazing star, and then disappear like a star whose light was quenched in the waters.’— Notes on Revelation 8.

> „У тумачењу и примени овог одломка доведени смо до трећег важног догађаја који је довео до подривања Римског царства. А у проналажењу историјског испуњења ове треће трубе, бићемо дужни Белешкама др Алберта Барнса за неколико извода. При објашњавању овог Писма, неопходно је, како овај тумач каже, ‘да постоји неки поглавица или ратник који би се могао упоредити са пламеним метеором; чији би ток био нарочито блистав; који би се изненада појавио КАО пламтећа звезда, а затим нестао као звезда чија је светлост угашена у водама.’ — Белешке о Откривењу 8.

> “It is here premised that this trumpet has allusion to the desolating wars and furious invasions of Attila against the Roman power, which he carried on at the head of his hordes of Huns. . ..

> „Овде се полази од претпоставке да ова труба алудира на пустошне ратове и жестоке најезде Атиле против римске силе, које је он водио на челу својих хорди Хуна....“

> “‘And the Name of the Star is Called Wormwood [denoting the bitter consequences].’ These words—which are more intimately connected with the preceding verse, as even the punctuation in our version denotes—recall us for a moment to the character of Attila, to the misery of which he was the author or the instrument, and to the terror that was inspired by his name.

> „И име звезде зове се Пелен [означавајући горке последице].“ Ове речи — које су присније повезане са претходним стихом, као што то показује чак и интерпункција у нашем преводу — на тренутак нас враћају карактеру Атиле, беди чији је он био узрочник или оруђе, и страху који је уливало његово име.

> “‘Total extirpation and erasure,’ are terms which best denote the calamities he inflicted.’ He styled himself, ‘The Scourge of God.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 484, 487.

> „Потпуно искорењивање и брисање“ јесу изрази који најбоље означавају несреће које је он нанео. Он је себе називао „бичем Божјим“. Uriah Smith, Daniel and Revelation, 484, 487.

The history of the third trumpet, represented by Attila the Hun, was the year 441, unto his death in the year 453. Smith then quotes verse twelve, which presents the fourth trumpet and describes the barbarian monarch Odoacer, where the threefold symbolism of Western Rome is represented by the sun, the moon and the stars. He identifies the three symbols as symbols of the “sun, moon, and stars—for they are undoubtedly here used as symbols—evidently denote the great luminaries of the Roman government,—its emperors, senators, and consuls. Bishop Newton remarks that the last emperor of Western Rome was Romulus, who in derision was called Augustulus, or the “diminutive Augustus.” Western Rome fell A.D. 476. Still, however, though the Roman sun was extinguished, its subordinate luminaries shone faintly while the senate and consuls continued. But after many civil reverses and changes of political fortune, at length, A.D. 566, the whole form of the ancient government was subverted, and Rome itself was reduced form being the empress of the world to a poor dukedom tributary to the Exarch of Ravenna.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 487.

Istorija treće trube, predstavljena Atilom Hunom, obuhvata period od 441. godine do njegove smrti 453. godine. Smit zatim citira dvanaesti stih, koji iznosi četvrtu trubu i opisuje varvarskog monarha Odoakra, gde je trostruka simbolika Zapadnog Rima predstavljena suncem, mesecom i zvezdama. On ova tri simbola prepoznaje kao simbole „sunca, meseca i zvezda — jer su oni ovde nesumnjivo upotrebljeni kao simboli — koji očigledno označavaju velika videla rimske vlasti — njene careve, senatore i konzule. Episkop Njutn primećuje da je poslednji car Zapadnog Rima bio Romul, koji je podrugljivo nazivan Augustul, ili ‘umanjeni Avgust’. Zapadni Rim je pao 476. godine naše ere. Ipak, premda je rimsko sunce bilo ugašeno, njegova podređena videla slabo su još svetlela dok su senat i konzuli i dalje opstajali. Ali posle mnogih građanskih preokreta i promena političke sreće, najzad je 566. godine celokupni oblik drevne vlasti bio oboren, a sam Rim sveden sa položaja carice sveta na siromašno vojvodstvo koje je plaćalo danak egzarhu Ravene.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 487.

Here we find another witness to the threefold division of Rome, that prefigures the threefold union of modern Rome. With eastern Rome and emperor Constantine the threefold division was represented by his three sons, but with western Rome it was their threefold form of government. Smith then identifies that the sun, moon, and stars represent a specific order in which western Rome was brought down. He concludes his narrative with the following introduction of the last three trumpets.

Овде налазимо још једно сведочанство о трострукој подели Рима, која предсказује троструко уједињење савременог Рима. Код источног Рима и цара Константина, трострука подела била је представљена његовом тројицом синова, а код западног Рима то је био њихов троструки облик владавине. Смит затим утврђује да сунце, месец и звезде представљају одређени редослед по коме је западни Рим био оборен. Своје излагање закључује следећим уводом у последње три трубе.

> “Fearful as were the calamities brought upon the empire by the first incursions of these barbarians, they were comparatively light as contrasted with the calamities which were to follow. They were but as the preliminary drops of a shower before the torrent which was soon to fall upon the Roman world. The three remaining trumpets are overshadowed with a cloud of woe, as set forth in the following verses.

> „Колико год да су биле страшне невоље које су први упади ових варвара нанели царству, оне су биле сразмерно мале у поређењу са невољама које су тек имале да уследе. Оне су биле само као прве капи пљуска пре бујице која је ускоро требало да се обруши на римски свет. Три преостале трубе осењене су облаком тешкоће, као што је изложено у следећим стиховима.

> “‘VERSE 13. And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound.’

> „‘СТИХ 13. И видех, и чух једнога анђела где лети посред неба, говорећи силним гласом: Тешко, тешко, тешко становницима земље од осталих гласова трубних тројице анђела, који још имају да затрубе.’“

> “This angel is not one of the series of the seven trumpet angels, but simply one who announces that the three remaining trumpets are woe trumpets, on account of the more terrible events to transpire under their sounding. Thus the next, or fifth trumpet, is the first woe; the sixth trumpet, the second woe; and the seventh, the last one in this series of seven trumpets, is the third woe.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

> „Овај анђео није један из низа седам анђела са трубама, већ једноставно онај који објављује да су преостале три трубе трубе тешкоће, због страшнијих догађаја који ће се збити под њиховим оглашавањем. Тако је следећа, или пета труба, прва тешкоћа; шеста труба, друга тешкоћа; а седма, последња у овом низу од седам труба, трећа тешкоћа.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

We will continue with the three trumpet Woes in the next article.

У следећем чланку наставићемо са три невоље труба.

> “The calamities of imperial Rome, in its downfall, were told to the very last of them, till Rome was without an emperor, a consul, or a senate. ‘Under the Exarchs of Ravenna, Rome was degraded to the second rank.’ The third part of the sun was smitten, and the third part of the moon, and the third part of the stars. The race of the Caesars was not extinct with the emperors of the West. Rome, before its fall, possessed but a portion of the imperial power. Constantinople divided with it the empire of the world. And neither Goths nor Vandals lorded over that still imperial city, the emperor of which, after the first transference of the seat of empire by Constantine, often held the emperor of Rome as his nominee and vicegerent. And the fate of Constantinople was reserved till other ages, and was announced by other trumpets. Of the sun, the moon, and the stars, as yet but the third part was smitten.

> „Невоље царског Рима, у његовом паду, биле су предсказане до саме последње међу њима, све док Рим није остао без цара, без конзула и без сената. ‘Под егзарсима Равене, Рим је био снижен на други ранг.’ Беше ударена трећина сунца, и трећина месеца, и трећина звезда. Род Цезара није се угасио са царевима Запада. Рим је, пре свога пада, поседовао тек део царске власти. Цариград је с њим делио царство света. И ни Готи ни Вандали нису господарили над тим још увек царским градом, чији је цар, после првог преношења седишта царства од стране Константина, често држао римског цара као свога именованика и намесника. А судбина Цариграда била је сачувана за друга времена, и била је најављена другим трубама. Од сунца, месеца и звезда, засада беше ударена само трећина.“

> “The concluding words of the Fourth Trumpet imply the future restoration of the Western Empire: ‘The day shone not for the third part of it, and the night likewise.’ In respect to civil authority, Rome became subject to Ravenna, and Italy was a conquered province of the Eastern Empire. But, as more appropriately pertaining to other prophecies, the defense of the worship of images first brought the spiritual and temporal powers of the pope and of the emperor into violent collision; and, by conferring on the pope all authority over the churches, Justinian laid his helping hand to the promotion of the papal supremacy, which afterward assumed the power of creating monarchs. In the year of our Lord 800, the pope conferred on Charlemagne the title of Emperor of the Romans.’—Keith. That title was again transferred from the king of France to the king of Germany. And by the Emperor Francis the Second even this fiction was finally and forever renounced, Aug. 6, 1806.” A. T. Jones, The Great Nations of Today, 54.

> „Завршне речи Четврте трубе наговештавају будућу обнову Западног царства: ‘Дан не сијаше за трећину његову, а тако исто ни ноћ.’ У погледу грађанске власти, Рим је постао потчињен Равени, а Италија је била освојена покрајина Источног царства. Али, што прикладније припада другим пророчанствима, одбрана поштовања икона најпре је довела духовне и световне власти папе и цара у жесток сукоб; а тиме што је папи поверио сву власт над црквама, Јустинијан је пружио своју помоћну руку у унапређивању папске превласти, која је потом присвојила себи власт да ствара монархе. Године Господње 800, папа је Карлу Великом доделио титулу цара Римљана.’ — Keith. Та титула је потом поново пренета са краља Француске на краља Немачке. И цар Фрања Други се, чак и те фикције, коначно и заувек одрекао 6. августа 1806.“ A. T. Jones, The Great Nations of Today, 54.

Back to Articles