Article

# Elijah - Number Seven

Илија — Број седам

The First and Last

Први и Последњи

Author

Jeff Pippenger

Published

October 7, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are identifying 1863 as the last testing point in a series of tests that were initiated at the great disappointment of 1844. Our first piece of logic is the fact that the Millerite movement ended when the Seventh-day Adventist church was legally registered with the government of the United States in that very year. The movement that began prophetically in 1798, ended in 1863.

Ми препознајемо 1863. годину као последњу тачку испита у низу проба које су започете приликом великог разочарања 1844. године. Наш први логички аргумент јесте чињеница да се милеритски покрет окончао када је Црква адвентиста седмог дана била законски регистрована код владе Сједињених Америчких Држава управо те године. Покрет који је пророчки започео 1798. године, завршио се 1863. године.

Inspiration informs us the when the mighty angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001, the event had been typified in the Millerite movement when the angel of Revelation ten descended. The Millerites’ movement began at the time of the end in 1798, when the vision of the Ulai river of Daniel chapters eight and nine was unsealed. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the time of the end in 1989, when the vision of the Hiddekel river of the last three chapters of Daniel was unsealed.

Надахнуће нас обавештава да је, када је моћни анђео из Откривења осамнаест сишао 11. септембра 2001. године, тај догађај био претстављен у милеритском покрету када је сишао анђео из Откривења десет. Покрет милерита отпочео је у време краја 1798. године, када је била отпечаћена визија о реци Улају из осме и девете главе Данила. Покрет сто четрдесет и четири хиљаде отпочео је у време краја 1989. године, када је била отпечаћена визија о реци Хидекелу из последње три главе Данила.

Both time of the ends began a progressive separation of the former chosen people from those in the movement of their respective histories. When the primary rule of each history was publicly confirmed the angel of each respective history descended. The message, movement and messenger were the instruments the Lord employed in each respective history to demonstrate the former chosen people’s sin, for just as Christ taught of His work, if He had not come the quibbling Jews of history would have had no sin. The messenger, message and movement were the instruments of judgment that would hold the former chosen people accountable for rejecting the progressive light of their respective histories, and when the angel descended it marked that the judgment process of the former covenant people was under way. The instrument of judgment is identified when the prophets which illustrate that history eat the message delivered unto them by the Lord. When they eat the message, they then take the message to the former chosen people who are portrayed as a stiff-necked and rebellious people, who will not hear and be converted. Once the angel descends and the message is eaten, judgment of the rebellious people begins.

Оба времена краја започела су поступно одвајање некадашњег изабраног народа од оних у покрету њихових одговарајућих историја. Када је примарно правило сваке историје било јавно потврђено, анђео сваке одговарајуће историје сишао је. Порука, покрет и весник били су оруђа која је Господ употребио у свакој одговарајућој историји да покаже грех некадашњег изабраног народа, јер, као што је Христос учио о Свом делу, да Он није дошао, ситничави Јевреји историје не би имали греха. Весник, порука и покрет били су оруђа суда која су некадашњи изабрани народ држала одговорним за одбацивање напредујуће светлости њихових одговарајућих историја, а када је анђео сишао, то је означило да је процес суда над народом некадашњег завета био у току. Оруђе суда препознаје се онда када пророци који приказују ту историју поједу поруку која им је предата од Господа. Када поједу поруку, они затим односе поруку некадашњем изабраном народу, који је представљен као народ тврда врата и бунтован, који неће да чује и да се обрати. Једном када анђео сиђе и порука буде поједена, почиње суд над бунтовним народом.

We are applying the judgment process of ancient Israel as illustrated in the book of Numbers to the history of the Millerite movement and ultimately, we will apply this testing process to the movement of the one hundred and forty-four thousand. The symbolism of the number ‘ten’ is to be determined by the context of the passage where it is employed.

Примењујемо судски поступак древног Израиља, како је приказан у књизи Бројева, на историју милеритског покрета и, коначно, применићемо тај процес испитивања на покрет сто четрдесет и четири хиљаде. Симболика броја „десет“ треба да се одреди према контексту одломка у коме је употребљен.

The sequence of ten tests begins at the disappointment, either at the Red Sea for ancient Israel or October 22, 1844 for the Millerites. Sister White identifies the “landmark” truths that were opened up at that time beginning with what she called “the passing of time.” The disappointment for the Hebrews was the threat of Pharaoh’s army. The lack of faith in God’s power for the Hebrews was manifested in response to their fear of the army of their enemies, just as it was at the tenth and final test. Jesus illustrates the end from the beginning, so the fear of the giants in the Promised Land which the ten spies identified was the same fear that had also produced their disappointment by the Red Sea. The tenth and final test for the Millerite movement would be a time prophecy, as was October 22, 1844.

Низ од десет испита почиње разочарањем, било код Црвеног мора за древни Израиљ, било 22. октобра 1844. за милерите. Сестра Вајт указује на „граничне“ истине које су у то време биле отворене, почињући оним што је назвала „пролазак времена“. Разочарање Јевреја била је претња фараонове војске. Недостатак вере у Божју силу код Јевреја испољио се као одговор на њихов страх од војске њихових непријатеља, као што је то било и приликом десетог и последњег испита. Исус приказује крај од почетка, тако да је страх од дивова у Обећаној земљи, на који је указало десет ухода, био исти онај страх који је такође изазвао њихово разочарање код Црвеног мора. Десети и последњи испит за милеритски покрет био би временско пророчанство, као што је то био 22. октобар 1844.

The great disappointment in the progressive testing of Millerite history marked the beginning of a history that had been clearly typified by ancient Israel’s deliverance from Egypt. Beginning at the Red Sea there was a series of ten tests, and the last test would reflect the first test. The “passing of time” at the great disappointment was produced by a misunderstanding of a time prophecy. The last of the testing process for spiritual Israel would be the same as the first. In 1863, the leaders of literal Israel chose to return to the biblical methodology of those they had just identified as daughters of Rome, and rejected, or you might say, misunderstood the longest time prophecy in the Bible. The end of the ten tests in both literal and spiritual Israel was represented by the beginning. And the end, in both instances the rebels manifested a desire to return to the place that they had just been delivered from.

Велико разочарање у прогресивном испитивању историје милерита означило је почетак једне историје која је била јасно предобликована избављењем древног Израиља из Египта. Почевши од Црвеног мора, постојао је низ од десет испита, а последњи испит одражавао би први. „Проток времена“ при великом разочарању био је проузрокован погрешним разумевањем једног временског пророчанства. Последњи део процеса испитивања духовног Израиља био би исти као и први. Године 1863, вође дословног Израиља изабрале су да се врате библијској методологији оних које су управо биле означиле као кћери Рима, и одбациле су, или, могли бисте рећи, погрешно разумеле, најдуже временско пророчанство у Библији. Крај десет испита и у дословном и у духовном Израиљу био је представљен почетком. А на крају, у оба случаја, побуњеници су испољили жељу да се врате на место одакле су управо били избављени.

By rejecting the seven times of Leviticus twenty-six Laodicean Adventism created a prophetic dilemma that they had not foreseen. To this day they have not been able to resolve the dilemma, though they offer up a variety of dishes of fables in an attempt to do so. The dilemma is in the verse that Sister White identifies as the foundation and central pillar of Adventism.

Одбацујући седам времена из Левитске двадесет и шест, лаодикејски адвентизам створио је пророчку дилему коју није предвидео. До данас они нису били у стању да разрешe ту дилему, иако, у покушају да то учине, износе разноврсна јела од басана. Дилема се налази у стиху који сестра Вајт означава као темељ и средишњи стуб адвентизма.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> „Стих Светога писма који је, више од свих других, био и темељ и средишњи стуб адвентне вере, био је проглас: ‘До две хиљаде и три стотине дана; тада ће се светиња очистити.’ [Данило 8:14.]“ Велика борба, 409.

Adventism has much to say about verse fourteen, but they never address the very first observation that should be made about the verse. That observation is that verse fourteen is an “answer.” An answer is meaningless, if it does not include the question that elicits the answer. Verse thirteen cannot logically, grammatically or reasonably be separated from verse fourteen, for verse thirteen is the question and verse fourteen is the answer.

Адвентизам има много тога да каже о четрнаестом стиху, али они никада не обраћају пажњу на прво запажање које би требало изнети у вези са тим стихом. То запажање јесте да је четрнаести стих „одговор“. Одговор је бесмислен ако не укључује питање које изазива тај одговор. Тринаести стих се не може ни логички, ни граматички, ни разумно одвојити од четрнаестог стиха, јер је тринаести стих питање, а четрнаести стих одговор.

The question, when rightly and fairly represented produces a very different meaning to verse fourteen than what Adventism teaches. This does not mean that verse fourteen is not “the foundation and central pillar of the Advent faith,” for it is. It means that when Adventism misunderstood and set aside the seven times in 1863, they were unable to fully define what verse fourteen truly means. In the Scriptures, a half truth is not truth. Rightly understood the question of verse thirteen demands a recognition of the prophecy that marks the cleansing of the sanctuary that had been tread down, and also a recognition of the prophecy that marks the treading down of the host. The twenty-three hundred year prophecy addresses the ‘sanctuary’ and the twenty-five hundred and twenty year prophecy addresses the ‘host’.

Питање, када се исправно и непристрасно представи, даје стиху четрнаест сасвим друго значење од онога чему учи адвентизам. То не значи да стих четрнаест није „темељ и средишњи стуб адвентистичке вере“, јер јесте. То значи да, када је адвентизам 1863. године погрешно разумео и оставио по страни седам времена, није био у стању да у потпуности одреди шта стих четрнаест заиста значи. У Светом писму, пола истине није истина. Исправно схваћено, питање из стиха тринаест захтева признање пророчанства које означава очишћење светилишта које је било погажено, а такође и признање пророчанства које означава гажење војске. Пророчанство о две хиљаде и три стотине година односи се на „светилиште“, а пророчанство о две хиљаде пет стотина и двадесет година односи се на „војску“.

To address the relationship of the two verses requires a lengthy study, which I do not intend to do at this point in these articles. These points have repeatedly been addressed through the years and can be found in the series Habakkuk’s Tables. I am still addressing the symbolism of Elijah and wish to finish those truths first.

Да би се обрадио однос ова два стиха, потребно је опсежно проучавање, што у овом тренутку у овим чланцима не намеравам да учиним. О овим тачкама се више пута расправљало током година и оне се могу наћи у серији Авакумове таблице. Још увек се бавим симболиком Илије и желим најпре да довршим те истине.

William Miller was the Elijah of the beginning of Adventism and his first discovery was the seven times of Leviticus twenty-six, so the rejection of that truth in 1863 was a rejection of the Elijah message. At this point I am addressing the characteristic of Alpha and Omega that identifies the end with the beginning. The final test for ancient Israel was represented in the first test. Both tests represent fear that the heathen nations were more powerful than God. The tenth test being the same in principle was much more rebellious than the first test, for the history of the victory of God in the first test should have produced a settled confidence in the rebels. They manifested their rejection of God in spite of much more evidence of His power than they had at the Red Sea. Millerite Adventism by 1863 was already explaining why the great disappointment was a powerful work of God, but they still decided to pick a captain and return to Egypt and reject the message that Daniel calls the “oath” of Moses that had been represented by Elijah.

Вилијам Милер био је Илија почетка адвентизма, а његово прво откриће било је седам времена из Левитске двадесет шесте, тако да је одбацивање те истине 1863. године било одбацивање Илијине поруке. У овом тренутку обраћам се одлици Алфе и Омеге која поистовећује крај с почетком. Завршни тест за древни Израиљ био је представљен у првом тесту. Оба теста представљају страх да су незнабожачки народи моћнији од Бога. Десети тест, будући исти по начелу, био је много бунтовнији од првог теста, јер је историја Божје победе у првом тесту требало да произведе утврђено поуздање код побуњеника. Они су испољили своје одбацивање Бога упркос много већем доказу Његове силе него што су га имали код Црвеног мора. Милеритски адвентизам је до 1863. већ објашњавао зашто је велико разочарање било моћно Божје дело, али су ипак одлучили да изаберу вођу и врате се у Египат и одбаце поруку коју Данило назива Мојсијевом „заклетвом“, а која је била представљена Илијом.

Rather than taking the time to set forth the proofs of the validity of the seven times as a time prophecy, I intend to use some simple logic to prove its validity in another way. For the movement that began in 1798, the final test of 1863 would also represent the final test for the movement of the mighty angel of Revelation eighteen. Inspiration has been very clear what the last test is for both movements.

Уместо да издвајам време да изложим доказе о ваљаности седам времена као временског пророчанства, намеравам да употребим једноставну логику како бих на други начин доказао његову ваљаност. Јер, за покрет који је започео 1798. године, завршни испит из 1863. године такође би представљао завршни испит за покрет силнога анђела из Откривења осамнаест. Надахнуће је било веома јасно у погледу тога шта је последњи испит за оба покрета.

> “Satan is . . . constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18).” Selected Messages, book 1, 48.

> „Сотона је... непрестано настоји да подметне лажно — да би одвео од истине. Сасвим последња Сотонина превара биће да учини без дејства сведочанство Духа Божјег. „Где нема визије, народ пропада“ (Приче 29:18).“ Selected Messages, књига 1, 48.

There is no honest way to take the writings of Ellen White and suggest that she did not fully endorse the seven times of Leviticus twenty-six. Sister White, as we have previously identified in these articles and is well documented in the series titled Habakkuk’s Tables directly informs us that God directed both the 1843 and 1850 charts. She directly teaches that those two tables were a fulfillment of Habakkuk chapter two. Both charts identify the seven times of Leviticus twenty-six as the center point of their respective graphical layout. In both charts the line of the seven times has the cross of Christ as the center of the prophetic line of the seven times.

Не постоји никакав поштен начин да се списи Елен Вајт тумаче тако да се тврди да она није у потпуности подржавала седам времена из Левитске двадесет шесте главе. Сестра Вајт, као што смо већ утврдили у овим чланцима и као што је добро документовано у серији под насловом Авакумове таблице, непосредно нас обавештава да је Бог усмерио и таблу из 1843. и таблу из 1850. године. Она изричито учи да су те две таблице биле испуњење друге главе књиге пророка Авакума. Обе табле приказују седам времена из Левитске двадесет шесте главе као средишњу тачку свог одговарајућег графичког распореда. На обе табле, линија седам времена има Христов крст као средиште пророчке линије седам времена.

Along with her endorsements of Habakkuk’s two tables, she has recorded multiple times that we are to continue to present the message that was presented from 1840 through 1844, and every Adventist historian that addresses how the Millerites promoted the message they proclaimed, identifies that they employed the 1843 chart. Not only does she endorse the messages represented upon the charts, and counsel God’s people to continue to present the very same messages that were presented in that history, she also provides multiple passages where she warns that those messages would be attacked throughout the history of God’s remnant people. When she warns of those attacks, she repeatedly identifies that it is the work of God’s watchmen to defend those very truths.

Уз њена одобравања Авакумових двеју таблица, она је више пута забележила да треба да наставимо да износимо поруку која је била изношена од 1840. до 1844. године, а сваки адвентистички историчар који разматра како су милерити ширили поруку коју су објављивали, утврђује да су користили карту из 1843. године. Она не само да одобрава поруке представљене на тим картама и саветује Божјем народу да и даље износи управо исте поруке које су биле изношене у тој историји, него такође пружа више одломака у којима упозорава да ће те поруке бити нападане током историје Божјег народа остатка. Када упозорава на те нападе, она изнова истиче да је дело Божјих стражара да бране управо те истине.

If the charts are incorrect, then the messages they graphically represent are incorrect. If the message the Millerites proclaimed from 1840 through 1844 was incorrect, then Ellen White’s repeated identification that the Millerite message was the foundation is also incorrect. If those messages were incorrect her repeated commands to continue to present those very same truths is false counsel. If the message of the Millerites does not represent the foundations that were to be preserved and guarded from satanic attacks, then those counsels are also erroneous. To reach the conclusion that all these issues associated with the Elijah message of that history is erroneous, would clearly demonstrate that Ellen White was a false prophet.

Ако су карте нетачне, онда су нетачне и поруке које оне графички представљају. Ако је порука коју су милерити објављивали од 1840. до 1844. године била нетачна, онда је нетачно и поновљено поистовећивање Елен Вајт да је милеритска порука била темељ. Ако су те поруке биле нетачне, онда су и њене поновљене заповести да се и даље износе управо те исте истине лажан савет. Ако порука милерита не представља темеље које је требало очувати и штитити од сотонских напада, онда су и ти савети погрешни. Доћи до закључка да су сва та питања повезана са Илијином поруком те историје погрешна, јасно би показало да је Елен Вајт била лажни пророк.

Modern Adventism still teaches at their Revelation Seminars that the remnant church would possess the Spirit of Prophecy, which is the testimony of Jesus, but they certainly don’t tell those who they are seeking to draw into church membership that they fully reject Ellen White’s endorsement and warnings connected with those early foundational truths and history. What does the following passage mean to you?

Савремени адвентизам и даље на својим семинарима о Откривењу учи да ће црква остатка поседовати Дух пророштва, који је сведочанство Исусово, али они свакако не говоре онима које настоје да приведу у црквено чланство да у потпуности одбацују одобравање и упозорења Елен Вајт повезана с оним раним темељним истинама и историјом. Шта вам значи следећи одломак?

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Немамо ничега да се бојимо за будућност, осим ако заборавимо пут којим нас је Господ водио и Његово поучавање у нашој прошлој историји.“ Life Sketches, 196.

In 1863, the Millerite movement reached a conclusion and registered as a legal entity with the government that would ultimately form an image to the papacy, which by Ellen White’s definition is the combination of the church with the state.

Године 1863, милеритски покрет је дошао до свог завршетка и регистровао се као правно лице при влади која ће на крају образовати икону папству, што је, према дефиницији Елен Вајт, сједињење цркве и државе.

> “In the movements now in progress in the United States to secure for the institutions and usages of the church the support of the state, Protestants are following in the steps of papists. Nay, more, they are opening the door for the Papacy to regain in Protestant America the supremacy which she has lost in the Old World.” The Great Controversy, 573.

> „У покретима који су сада у току у Сједињеним Државама, да би се установама и обичајима цркве обезбедила подршка државе, протестанти иду стопама паписта. Штавише, они отварају врата папству да у протестантској Америци поново задобије превласт коју је изгубило у Старом свету.“ Велика борба, 573.

Under the premise that the legal association with the government was part of the necessity for organization, in a time when the youth of the nation were being drafted into the blood bath known as the Civil War, the movement of the Millerites ended. In 1863, both with a printed article and a new chart, the Seventh-day Adventist church rejected the prophecy of slavery which Daniel calls the oath of Moses. In 1850, the Lord had directed His people to make the second table of Habakkuk, and correct the error that He had held his hand over on the 1843 table. The chart ordered in 1850 fully accomplished its purpose, for Ellen White said that she saw “that God was in the publishment of the chart,” while also identifying that the 1850 chart was identified in Habakkuk chapter two.

Под претпоставком да је правно повезивање са државом било део нужности ради организовања, у време када је омладина нације била мобилисана у крваво купатило познато као Грађански рат, покрет милерита је дошао своме крају. Године 1863, и штампаним чланком и новом картом, Црква адвентиста седмог дана одбацила је пророчанство о ропству које Данило назива Мојсијевом заклетвом. Године 1850, Господ је упутио свој народ да начини другу Авакумову таблицу и исправи грешку над којом је задржавао своју руку на таблици из 1843. године. Карта наложена 1850. године у потпуности је испунила своју сврху, јер је Елен Вајт рекла да је видела „да је Бог био у објављивању карте“, истовремено указујући да је карта из 1850. године поистовећена у другој глави Авакума.

The purpose of the 1850 chart was the same as the 1843 chart. It was to be the evangelistic tool used to present the message of the third angel to a dying world. In 1863, that message was discarded. The testing process that is typified by the testing process that began at the Red Sea, began with the time prophecy identifying the sanctuary that was to be tread down in verse thirteen of Daniel eight, and the testing process ended with the time prophecy identifying the host that was to be tread down in verse thirteen of Daniel eight.

Сврха карте из 1850. била је иста као и сврха карте из 1843. Требало је да она буде јеванђелизационо средство којим ће се свету на самрти изложити вест трећег анђела. Године 1863, та вест је била одбачена. Процес испитивања, који је прасликован процесом испитивања што је започео на Црвеном мору, започео је временским пророчанством које је у тринаестом стиху осмог поглавља књиге пророка Данила означило светињу која је имала бити погажена, а процес испитивања окончао се временским пророчанством које је у тринаестом стиху осмог поглавља књиге пророка Данила означило војску која је имала бити погажена.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тада чух једнога светога где говори, а други свети рече ономе светоме који говораше: Докле ће трајати виђење о свагдашњој жртви и о преступу опустошења, да се и светиња и војска предају да буду погажени? И рече ми: До две хиљаде и три стотине дана; тада ће се светиња очистити. Данило 8:13, 14.

The testing process that began on October 22, 1844, has the signature of Alpha and Omega. The beginning of that testing process was a time prophecy that represented the sanctuary that was to be trampled down. It was a prophecy that produced great light when fulfilled. The testing process that ended in 1863, has the signature of Alpha and Omega. The ending of that testing process was a time prophecy that represented the host that was to be trampled down. It was a prophecy that was designed to produced great light when fulfilled. It was a time prophecy presented by the Elijah of that history, and when it was rejected and set aside, it produced great darkness.

Процес кушања који је започео 22. октобра 1844. носи печат Алфе и Омеге. Почетак тог процеса кушања био је временско пророштво које је представљало Светињу која је требало да буде погажена. То је било пророштво које је, када се испунило, произвело велику светлост. Процес кушања који је окончан 1863. године носи печат Алфе и Омеге. Завршетак тог процеса кушања био је временско пророштво које је представљало војску која је требало да буде погажена. То је било пророштво које је било намењено да, када се испуни, произведе велику светлост. То је било временско пророштво које је изнео Илија те историје, и када је било одбачено и стављено по страни, произвело је велику таму.

> And this is the condemnation, that light is come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. John 3:19.

> А ово је осуда: светлост је дошла на свет, а људи су више заволели таму него светлост, јер су њихова дела била зла. Јован 3:19.

The logic that I intend to finish this article with is what I have already noted. Did God through Ellen White endorse the 1843 and 1850 charts?

Логика којом намеравам да завршим овај чланак јесте оно што сам већ напоменуо. Да ли је Бог преко Елeн Вајт одобрио карте из 1843. и 1850. године?

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Видела сам да је карту из 1843. године усмерила рука Господња и да је не треба мењати; да су бројеви били онакви какве је Он желео; да је Његова рука била над њима и сакрила грешку у неким бројевима, тако да је нико није могао видети, док Његова рука није била уклоњена.“ Early Writings, 74.

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> „Видела сам да је Бог био у објављивању карте од стране брата Николса. Видела сам да у Библији постоји пророчанство о овој карти, и ако је ова карта намењена Божјем народу, ако је она довољна за једнога, онда је и за другога, и ако је једноме била потребна нова карта насликана у већем размеру, свима је потребна у истој мери.“ Manuscript Releases, број 13, 359; 1853.

Did God through Ellen White endorse the message the Millerites presented during the history of 1840 through 1844?

Да ли је Бог преко Елен Вајт потврдио поруку коју су милерити објављивали током периода од 1840. до 1844. године?

> “God is not giving us a new message. We are to proclaim the message that in 1843 and 1844 brought us out of the other churches.” Review and Herald, January 19, 1905.

> „Бог нам не даје нову поруку. Треба да објављујемо поруку која нас је 1843. и 1844. извела из других цркава.“ Review and Herald, January 19, 1905.

> “God bids us give our time and strength to the work of preaching to the people the messages that stirred men and women in 1843 and 1844.” Manuscript Release, Number 760.

> „Бог нам налаже да своје време и снагу посветимо делу проповедања народу порука које су покренуле мушкарце и жене 1843. и 1844. године.“ Manuscript Release, Number 760.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Све поруке дате у раздобљу од 1840. до 1844. треба сада износити са снагом, јер има много људи који су изгубили своје усмерење. Те поруке треба да иду свим црквама.‟

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос је рекао: ‘Блажене су очи ваше, јер виде; и уши ваше, јер чују. Јер заиста вам кажем да су многи пророци и праведници желели да виде оно што ви видите, и не видеше; и да чују оно што ви чујете, и не чуше’ [Матеј 13:16, 17]. Блажене су очи које су виделе оно што је виђено 1843. и 1844. године.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Вест је дата. И не би требало да буде никаквог одлагања у понављању те вести, јер се знаци времена испуњавају; завршно дело мора бити извршено. Велико дело биће учињено за кратко време. Ускоро ће, по Божјем одређењу, бити дата вест која ће нарасти у силан поклич. Тада ће Данило стати на своје место, да да своје сведочанство.“ Manuscript Releases, volume 21, 437.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed. The messages of the first, second, and third angels will in the future be proclaimed with a loud voice. They will be given with earnest determination and in the power of the Spirit.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> „Истине које смо примили 1841, ’42, ’43. и ’44. сада треба проучавати и објављивати. Поруке првог, другог и трећег анђела убудуће ће се објављивати силним гласом. Биће изношене с озбиљном одлучношћу и у сили Духа.“ Manuscript Releases, volume 15, 371.

> “We understand the present feebleness and smallness of the work. We have had an experience. In doing the work God has given us, we may go trustingly forward, assured that He will be our efficiency. He will be with us in 1906, as He was with us in 1841, 1842, 1843, and 1844.” Loma Linda Messages, 156.

> „Разумемо садашњу слабост и незнатност дела. Имали смо једно искуство. Док вршимо дело које нам је Бог поверио, можемо поуздано ићи напред, уверени да ће Он бити наша делотворна снага. Он ће бити с нама 1906. године, као што је био с нама 1841, 1842, 1843. и 1844. године.“ Loma Linda Messages, 156.

> “Those who stand as teachers and leaders in our institutions are to be sound in the faith and in the principles of the third angel’s message. God wants His people to know that we have the message as He gave it to us in 1843 and 1844.” General Conference Bulletin, April 1, 1903.

> „Они који стоје као учитељи и вође у нашим установама треба да буду здрави у вери и у начелима поруке трећег анђела. Бог жели да Његов народ зна да ми имамо поруку онако како нам ју је Он дао 1843. и 1844. године.“ General Conference Bulletin, April 1, 1903.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Упозорење је дато: Не сме се допустити да ишта уђе што би поколебало темељ вере на којем зидамо још откако је вест дошла 1842, 1843. и 1844. године. Ја сам била у тој вести, и од тада стојим пред светом, верна светлости коју нам је Бог дао. Не намеравамо да склонимо своје ноге са платформе на коју су биле постављене док смо из дана у дан тражили Господа у усрдној молитви, тражећи светлост. Мислите ли да бих могла да се одрекнем светлости коју ми је Бог дао? Она треба да буде као Стена векова. Она ме је водила откако ми је дата.” Review and Herald, April 14, 1903.

Did God through Ellen White warn His people to defend against attacks that would undermine the truths of the Millerite history?

Да ли је Бог преко Елен Вајт упозорио свој народ да се брани од напада који би поткопали истине милеритске историје?

> “The great waymarks of truth, showing us our bearings in prophetic history, are to be carefully guarded, lest they be torn down, and replaced with theories that would bring confusion rather than genuine light.” Selected Messages, book 2, 101, 102.

> „Velike prekretnice istine, koje nam pokazuju naš položaj u proročkoj istoriji, treba pažljivo čuvati, da ne bi bile porušene i zamenjene teorijama koje bi donele zabunu, a ne pravu svetlost.“ Selected Messages, knjiga 2, 101, 102.

> “Today Satan is seeking opportunities to tear down the waymarks of truth,—the monuments that have been raised up along the way; and we need the experience of the aged workers who have built their house upon the solid rock, who through evil report as well as good report have been steadfast to the truth.” Gospel Workers, 104.

> „Данас сотона тражи прилике да поруши путоказе истине — споменике који су подигнути дуж пута; а нама је потребно искуство старих радника који су своју кућу саградили на чврстој стени, који су, и при злом гласу као и при добром гласу, остали непоколебљиви у истини.“ Gospel Workers, 104.

> “God never leaves the world without men who can discern between good and evil, righteousness and unrighteousness. God has men whom he has appointed to stand in the forefront of the battle in times of emergency. In a crisis, he will raise up men as he did in ancient times. Young men will be bidden to link up with the aged standard-bearers, that they may be strengthened and taught by the experience of these faithful ones, who have passed through so many conflicts, and to whom, through the testimonies of his Spirit, God has so often spoken, pointing out the right way and condemning the wrong way. When perils arise, which try the faith of God’s people, these pioneer workers are to recount the experiences of the past, when just such crises came, when the truth was questioned, when strange sentiments, proceeding not from God, were brought in.

> „Бог никада не оставља свет без људи који могу да разликују добро од зла, праведност од неправедности. Бог има људе које је поставио да у време нужде стоје у првим редовима битке. У време кризе, Он ће подићи људе као што је то чинио у древна времена. Младићи ће бити позвани да се повежу са остарелим носиоцима заставе, како би били ојачани и поучени искуством ових верних, који су прошли кроз толике сукобе, и којима је Бог, кроз сведочанства свога Духа, тако често говорио, указујући на прави пут и осуђујући погрешан пут. Када се појаве опасности које кушају веру Божјег народа, ови пионирски радници треба да износе искуства из прошлости, када су наступале управо такве кризе, када је истина била довођена у питање, када су уношена чудна учења која нису потицала од Бога.“

> “The experience of those aged workers is needed now; for Satan is watching every opportunity to make of no account the old waymarks,—the monuments that have been raised up along the way.” Review and Herald, November 19, 1903.

> „Искуство оних остарелих радника сада је потребно; јер Сотона вреба сваку прилику да старе путоказе — споменике који су били подигнути дуж пута — учини безвредним.“ Review and Herald, November 19, 1903.

In 1863 the Millerite movement ended by rejecting the first truth the Elijah of that history had been led to understand. Its final test was based upon the two verses in Daniel eight that identify the trampling down of the sanctuary and the host. The light of the sanctuary was opened at the first of ten tests and darkness was brought upon the host at the last of ten tests.

Године 1863. милеритски покрет се окончао одбацивањем прве истине коју је Илија те историје био вођен да разуме. Његов коначни испит био је заснован на два стиха у осмој глави Данила који поистовећују гажење светилишта и војске. Светлост о светилишту била је отворена при првом од десет испита, а тама је била наведена на војску при последњем од десет испита.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> „Једно је сигурно: они адвентисти седмог дана који стану под Сотонин барјак најпре ће се одрећи своје вере у опомене и укоре садржане у Сведочанствима Божјег Духа.“

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> „Позив на веће посвећење и светију службу упућује се, и наставиће да се упућује. Неки који сада изражавају Сатанине сугестије доћи ће к себи. Има оних који се налазе на важним положајима поверења, а не разумеју истину за ово време. Њима се мора упутити порука. Ако је приме, Христос ће их прихватити и учиниће их сарадницима с њим. Али ако одбију да чују поруку, сврстаће се под црну заставу Кнеза таме.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> „Наложено ми је да кажем да се драгоцена истина за ово време све јасније и јасније открива људским умовима. У посебном смислу, мушкарци и жене треба да једу Христово тело и пију Његову крв. Доћи ће до развоја разумевања, јер је истина способна за стално ширење. Божански Зачетник истине ступиће у присније и све присније заједништво с онима који истрајавају да Га упознају. Док Божји народ прима Његову реч као хлеб с неба, знаће да је Његов излазак припремљен као зора. Примаће духовну снагу, као што тело прима телесну снагу када се храна једе.

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> „Ми ни упола не разумемо план Господњи у томе што је извео синове Израиљеве из египатског ропства и водио их кроз пустињу у Ханан.״

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> „Док сабирамо божанске зраке који сијају из јеванђеља, стећи ћемо јаснији увид у јеврејски поредак и дубље цењење његових важних истина. Наше истраживање истине још увек је непотпуно. Сабрали смо само неколико зрака светлости. Они који нису свакодневни проучаваоци Речи неће решити проблеме јеврејског поретка. Неће разумети истине којима је поучавала храмска служба. Дело Божје бива ометано световним разумевањем Његовог великог плана. Будући живот ће открити значење закона које је Христос, обавијен стубом од облака, дао своме народу.“ Spalding and Magan, 305, 306.

We will continue our consideration of the symbolism of Elijah in connection with 1863 in the next article.

У наредном чланку наставићемо наше разматрање симболике Илије у вези са 1863.

Back to Articles