Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Six

Књига пророка Данила — сто шеста

Unveiling the Judgment: From 9/11 to the Sunday Law – A Prophetic Analysis

Откривање суда: од 11. септембра до Закона о недељи – пророчка анализа

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The investigative judgment of the living began on September 11, 2001, and the executive judgment begins at the soon-coming Sunday law. Those two periods of judgment represent the work of the messenger who prepares the way for the third Messenger of the Covenant, and the third Elijah, which is the ending of the Elijah messenger that began in Millerite history.

Иследни суд над живима отпочео је 11. септембра 2001. године, а извршни суд отпочиње са ускоро долазећим недељним законом. Та два раздобља суда представљају дело весника који припрема пут за трећег Весника завета, и трећег Илију, што је завршетак Илијиног весника који је отпочео у милеритској историји.

In Christ fulfillment of the Messenger of the Covenant He twice cleansed the literal earthly temple, which typified His body and His spiritual temple. His literal earthly temple began as the Tabernacle temple of the wilderness, then Solomon’s temple, then the temple which was rebuilt after the seventy years of captivity in Babylon, and that same temple after a forty-six year remodeling project carried out by Herod.

У Христовом испуњењу Весника завета, Он је двапут очистио дословни земаљски храм, који је представљао Његово тело и Његов духовни храм. Његов дословни земаљски храм започео је као шаторски храм у пустињи, затим као Соломонов храм, потом као храм који је био обновљен после седамдесет година ропства у Вавилону, и тај исти храм после четрдесетшестогодишњег преуређења које је извршио Ирод.

God’s physical presence blessed the Tabernacle temple and Solomon’s temple, but not the temple which was rebuilt after the captivity, but that remodeled temple was blessed by the physical presence of Christ. In the history of Herod’s remodeled temple, Christ twice cleansed the temple in fulfillment of Malachi chapter three. The first cleansing, Christ identified the temple as His father’s house, but at the last temple cleansing Christ identified it as the Jews’ house.

Божје телесно присуство благословило је скинијски храм и Соломонов храм, али не и храм који је поново саграђен после ропства; међутим, тај преуређени храм био је благословен телесним присуством Христа. У историји Иродовог преуређеног храма, Христос је двапут очистио храм у испуњењу трећег поглавља Малахијиног пророштва. При првом чишћењу, Христос је означио храм као дом Оца свога, али је при последњем чишћењу храма Христос означио њега као дом Јудејаца.

In the history of the Millerites Christ erected a spiritual temple in forty-six years from 1798 unto 1844. On October 22, 1844, in fulfillment of Malachi chapter three, He suddenly came to His temple, thus purging the foolish virgins. He then arrived as the third angel to accomplish the second and final cleansing, but as with the beginning of ancient Israel, modern Israel lacked the faith necessary to finish the work.

У историји милерита Христос је подигао духовни храм за четрдесет и шест година, од 1798. до 1844. Дана 22. октобра 1844, у испуњењу треће главе Малахијине, Он је изненада дошао у свој храм, очистивши тако луде девојке. Затим је дошао као трећи анђео да изврши друго и коначно очишћење, али као и на почетку древног Израиља, савременом Израиљу недостајала је вера неопходна да се дело доврши.

On September 11, 2001, Christ returned to accomplish the second temple cleansing that is accomplished when the foolish virgins are purged at the soon-coming Sunday law, when they awaken to the reality that they do not understand the increase of knowledge that was unsealed in 1989. That increase of knowledge represents the latter rain message, which is the Midnight Cry message when placed in the context of the parable of the ten virgins. The message of the last six verses of Daniel eleven that was unsealed at the time of the end in 1989, is represented in verse forty-four of those verses as “tidings out of the east and out of the north.”

Дана 11. септембра 2001. године, Христос се вратио да изврши друго чишћење храма, које се остварује када буду луде девојке очишћене при ускоро долазећем недељном закону, када се пробуде за стварност да не разумеју умножење знања које је било отпечаћено 1989. године. То умножење знања представља поруку позног дажда, која је порука Поноћног вапаја када се постави у контекст приче о десет девојака. Порука последњих шест стихова једанаесте главе Данила, која је била отпечаћена у време краја 1989. године, представљена је у четрдесет четвртом стиху тих стихова као „гласови с истока и са севера“.

The message of the latter rain, is the message of the Midnight Cry and it is the message of the east and the north. The east and north represent Islam and the papacy respectively, and as a message they represent the message that is counterfeited by Laodicean Adventism between September 11, 2001 and the soon-coming Sunday law. September 11, 2001, represents Islam (the east), and the Sunday law represents the mark of the beast (the north).

Порука позне кише јесте порука Поноћног поклича и она је порука истока и севера. Исток и север представљају ислам и папство, редом, а као порука они представљају поруку коју лаодикејски адвентизам кривотвори између 11. септембра 2001. и ускоро долазећег недељног закона. 11. септембар 2001. представља ислам (исток), а недељни закон представља жиг звери (север).

The deathbed for Laodicean Adventism is represented between those two waymarks, as typified by the disobedient prophet’s death between the ass and the lion. The deathbed for those who accept the mark of the beast is represented by the “tidings out of the east and the north” that enrages the papal power and initiates the final persecution of God’s people. That message begins at the soon coming Sunday law in the United States, which is where and also when Islam of the third Woe suddenly strikes. That unexpected attack produces national ruin, and angers the nations, thus providing the economic and political impetus to bring all nations together against Islam, under the auspices of the threefold union of the dragon, the beast and false prophet.

Самртна постеља лаодикијског адвентизма представљена је између те две временске ознаке, као што је предочена смрћу непослушног пророка између магарца и лава. Самртна постеља оних који приме жиг звери представљена је „гласовима с истока и са севера“ који разјарују папску силу и покрећу завршно прогонство Божјег народа. Та порука почиње при скором доношењу закона о недељи у Сједињеним Државама, што је место, а уједно и време, када ислам трећег Јао изненада удара. Тај неочекивани напад производи националну пропаст и гневи народе, те тако обезбеђује економски и политички подстицај да се сви народи уједине против ислама, под окриљем троструког савеза аждаје, звери и лажног пророка.

In the history represented by the third Elijah, the message that identifies the third Woe, informs the dragon, the beast and the false prophet that Islam is the tool of judgment that God uses to punish men for the worship of the papal mark of authority. As with the three Rome’s, the three Babylon’s, the three Elijah’s and the three messengers who prepare the way, the third Woe is established by the triple application of the three Woes.

У историји коју представља трећи Илија, порука која поистовећује треће Тешко, обавештава аждаху, звер и лажног пророка да је ислам оруђе суда које Бог употребљава да казни људе због обожавања папског жига власти. Као и са три Рима, три Вавилона, три Илије и три весника који припремају пут, треће Тешко утврђује се троструком применом трију Тешкоћа.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> И погледах, и чух једног анђела где лети посред неба, говорећи гласно: Тешко, тешко, тешко онима који живе на земљи, од осталих гласова трубних тројице анђела, који још треба да затрубе! Откривење 8:13.

Sister White profoundly endorsed Smith’s book, Daniel and Revelation, identifying that every Seventh-day Adventist should own the book, although she did not express it as directly as I just wrote, but the fact is there in her endorsement.

Сестра Вајт је снажно подржала Смитову књигу Daniel and Revelation, указујући да би сваки адвентиста седмог дана требало да поседује ту књигу, мада то није изразила тако непосредно као што сам ја управо написао, али та чињеница је присутна у њеном одобравању.

> “The Lord calls for workers to enter the canvassing field that the books containing the light of present truth may be circulated. The people in the world need to know that the signs of the times are fulfilling. Take to them the books that will enlighten them. Daniel and Revelation, The Great Controversy, Patriarchs and Prophets, and The Desire of Ages should now go to the world. The grand instruction contained in Daniel and Revelation has been eagerly perused by many in Australia. This book has been the means of bringing many precious souls to a knowledge of the truth. Everything that can be done should be done to circulate Thoughts on Daniel and the Revelation. I know of no other book that can take the place of this one. It is God’s helping hand.

> „Господ позива раднике да уђу у поље колпортерског рада, како би се шириле књиге које садрже светлост садашње истине. Људи у свету треба да знају да се знаци времена испуњавају. Однесите им књиге које ће их просветлити. Daniel and Revelation, The Great Controversy, Patriarchs and Prophets и The Desire of Ages треба сада да пођу у свет. Узвишена поука садржана у Daniel and Revelation била је са великим жаром читана од многих у Аустралији. Ова књига била је средство да многе драгоцене душе доведе до познања истине. Све што се може учинити треба учинити да се прошири Thoughts on Daniel and the Revelation. Не знам ни за једну другу књигу која би могла заузети место ове. Она је Божја рука помоћи.“

> “Those who have been long in the truth are asleep. They need to be sanctified by the Holy Spirit. The third angel’s message is to be proclaimed with a loud voice. Tremendous issues are before us. We have no time to lose. God forbid that we should allow minor matters to eclipse the light which should be given to the world.” Manuscript Releases, volume 21, 444.

> „Они који су дуго у истини спавају. Потребно је да буду посвећени Светим Духом. Вест трећег анђела треба да се објављује силним гласом. Пред нама су питања од огромне важности. Немамо времена за губљење. Боже сачувај да допустимо да споредне ствари помраче светлост која треба да буде дата свету.“ Manuscript Releases, volume 21, 444.

The book, which those who rejected the Millerite view of “the daily” in the book of Daniel also rejected, was identified as “God’s helping hand.” If God’s people have been given the responsibility to circulate the books mentioned in the previous citation, it means that God’s people would need to own the book themselves. The book was the focus of the attack of those who promoted the “new” view of “the daily” in the book of Daniel, for it was the book they desired to re-write and remove the correct view of “the daily”.

Књига, коју су одбацили и они који су одбацили милеритско гледиште о „свакдашњој“ у књизи пророка Данила, била је означена као „Божја рука помоћи“. Ако је Божјем народу поверена одговорност да шири књиге поменуте у претходном наводу, то значи да би Божји народ морао и сам поседовати ту књигу. Та књига била је у средишту напада оних који су заступали „ново“ гледиште о „свакдашњој“ у књизи пророка Данила, јер је то била књига коју су желели да прераде и из ње уклоне исправно гледиште о „свакдашњој“.

When Sister White referred to the two primary leaders in the rebellion of “the daily” in the book of Daniel, she often pointed out that they (Prescott and Daniells) did not have the ability to “reason from cause to effect.” The Laodicean Adventists historical revisionists appear to have the same problem.

Када је сестра Вајт указивала на двојицу главних вођа побуне у вези са „свакодневном” у књизи пророка Данила, често је истицала да они (Прескот и Данијелс) нису имали способност да „расуђују од узрока ка последици”. Изгледа да и лаодикијски адвентистички историјски ревизионисти имају исти проблем.

The leading men, that throughout the history of rebellion from 1888 and onward, had at some point in their personal experience, accepted the false teaching of “the daily.” Their rebellion was the “effect,” and the wrong understanding of “the daily,” was the “cause.” The Laodicean Adventist revisionists lead the unlearned to believe that those very historical rebels of Advent history, were actually not in rebellion, though their revised testimony is never upheld by the testimony of the Bible and Spirit of Prophecy. Because they do not consider the “effect” as a rebellion, they close the possibility of seeking for the “cause.”

Водећи људи, који су током читаве историје побуне од 1888. године па надаље, у неком тренутку свога личног искуства прихватили лажно учење о „свакодневној“. Њихова побуна била је „последица“, а погрешно разумевање „свакодневне“ било је „узрок“. Лаодикијски адвентистички ревизионисти наводе неупућене да верују да ти исти историјски побуњеници из адвентистичке историје заправо нису били у побуни, премда њихово ревидирано сведочанство никада није потврђено сведочанством Библије и Духа пророштва. Пошто они не сматрају „последицу“ побуном, затварају могућност тражења „узрока“.

> As the bird by wandering, as the swallow by flying, so the curse causeless shall not come. Proverbs 22:6.

> Као птица кад лута, као ласта кад лети, тако ни проклетство без разлога не долази. Приче 22:6.

God’s people are to recognize rebellion, and when they do, they are to seek for the cause. Then they are to remedy the cause. In the following passage Sister White is commenting on the story of Achan.

Божји народ треба да препозна побуну, а када то учини, треба да тражи њен узрок. Затим треба да отклони тај узрок. У следећем одломку сестра Вајт коментарише извештај о Ахану.

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded. He shows us that when His people are found in sin they should at once take decided measures to put that sin from them, that His frown may not rest upon them all. But if the sins of the people are passed over by those in responsible positions, His frown will be upon them, and the people of God, as a body, will be held responsible for those sins. In His dealings with His people in the past the Lord shows the necessity of purifying the church from wrongs. One sinner may diffuse darkness that will exclude the light of God from the entire congregation. When the people realize that darkness is settling upon them, and they do not know the cause, they should seek God earnestly, in great humility and self-abasement, until the wrongs which grieve His Spirit are searched out and put away.

> „Показано ми је да Бог овде приказује како гледа на грех међу онима који тврде да су Његов народ који држи Његове заповести. Они које је Он нарочито почастио тиме што су били сведоци изузетних испољавања Његове силе, као што је то био древни Израиљ, а који се ипак усуђују да занемаре Његова изричита упутства, биће предмет Његовог гнева. Он жели да поучи Свој народ да су непослушност и грех Њему крајње мрски и да се не смеју олако схватати. Он нам показује да, када се нађе да је Његов народ у греху, треба одмах предузети одлучне мере да се тај грех уклони из њихове средине, како Његово негодовање не би почивало на свима њима. Али ако грехе народа превиђају они који се налазе на одговорним положајима, Његово негодовање биће на њима, а Божји народ, као целина, сматраће се одговорним за те грехе. У Свом поступању са Својим народом у прошлости Господ показује нужност очишћења цркве од зала. Један грешник може ширити таму која ће искључити Божју светлост из целе скупштине. Када народ схвати да се тама спушта на њих, а не зна узрок, треба усрдно да тражи Бога, у великој понизности и самоунижењу, све док се не истраже и не уклоне зла која жалосте Његовог Духа.

> “The prejudice which has arisen against us because we have reproved the wrongs that God has shown me existed, and the cry that has been raised of harshness and severity, are unjust. God bids us speak, and we will not be silent. If wrongs are apparent among His people, and if the servants of God pass on indifferent to them, they virtually sustain and justify the sinner, and are alike guilty and will just as surely receive the displeasure of God; for they will be made responsible for the sins of the guilty. In vision I have been pointed to many instances where the displeasure of God has been incurred by a neglect on the part of His servants to deal with the wrongs and sins existing among them. Those who have excused these wrongs have been thought by the people to be very amiable and lovely in disposition, simply because they shunned to discharge a plain Scriptural duty. The task was not agreeable to their feelings; therefore they avoided it.” Testimonies, volume 3, 265.

> „Предрасуда која је настала против нас зато што смо укорили неправде за које ми је Бог показао да постоје, и повик који је подигнут о суровости и строгости, неправедни су. Бог нам налаже да говоримо, и ми нећемо ћутати. Ако су неправде очигледне међу Његовим народом, а слуге Божје пролазе поред њих равнодушно, оне тиме у суштини подржавају и оправдавају грешника, те су подједнако криве и исто тако сигурно ће навући на себе Божје незадовољство; јер ће бити сматране одговорнима за грехе кривих. У виђењу ми је указано на многе случајеве у којима је Божје незадовољство било изазвано тиме што су Његове слуге занемариле да се позабаве неправдама и гресима који су постојали међу њима. Они који су оправдавали те неправде сматрани су од народа веома љубазнима и драгима по нарави, једноставно зато што су избегавали да изврше јасну библијску дужност. Тај задатак није био угодан њиховим осећањима; зато су га избегавали.” Сведочанства, том 3, 265.

The histories of leaders that have rebelled in Adventism testify to the fact that one of the steps that is almost always seen in their rebellion is that at some point in their personal experience they accepted the false view of “the daily.” That being said, the book by Smith, though not inspired and containing some doctrinal problems, still provides an excellent overview of the pioneer understanding of Revelation chapters eight and nine, where we see the prophetic history of the first six trumpets set forth. We will refer to Smith’s commentary from his book, Daniel and Revelation, as we begin to consider the triple application of the three Woes.

Историје вођа који су се побунили у адвентизму сведоче о чињеници да је један од корака који се готово увек уочава у њиховој побуни то што су у неком тренутку свог личног искуства прихватили лажно гледиште о „свакодневној“. Имајући то у виду, књига коју је написао Смит, премда није надахнута и садржи извесне доктринарне проблеме, ипак пружа одличан преглед пионирског разумевања осмог и деветог поглавља Откривења, где видимо изложену пророчку историју првих шест труба. Позиваћемо се на Смитов коментар из његове књиге, Daniel and Revelation, док будемо почињали да разматрамо троструку примену три Јао.

Sister White informs us that William Miller was given great light upon the book of Revelation, but his understanding of chapters thirteen, and sixteen through eighteen was incorrect, for he was at the wrong vantage point in history to see that there are three, and not two desolating powers. His great light was upon chapters two through nine of Revelation.

Сестра Вајт нас обавештава да је Вилијаму Милеру била дата велика светлост о књизи Откривења, али је његово разумевање тринаесте главе, и шеснаесте до осамнаесте главе, било нетачно, јер се налазио на погрешној историјској тачки гледишта да би увидео да постоје три, а не две силе пустошења. Његова велика светлост била је на другој до деветој глави Откривења.

> “Preachers and people have looked upon the book of Revelation as mysterious and of less importance than other portions of the Sacred Scriptures. But I saw that this book is indeed a revelation given for the especial benefit of those who should live in the last days, to guide them in ascertaining their true position and their duty. God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Early Writings, 231.

> „Проповедници и народ посматрали су књигу Откривења као тајанствену и мање важну од других делова Светога Писма. Али видела сам да је ова књига заиста откривење дато нарочито на корист онима који треба да живе у последњим данима, да их упути у препознавању њиховог истинског положаја и њихове дужности. Бог је управио ум Вилијама Милера на пророчанства и дао му велику светлост о књизи Откривења.“ Early Writings, 231.

Miller set forth his understanding of the churches, seals, trumpets and vials as follows.

Miler je izložio svoje razumevanje crkava, pečata, truba i čaša gneva na sledeći način.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> „Sedam crkava Azije predstavljaju istoriju Hristove crkve u njenih sedam oblika, u svim njenim krivudanjima i preokretima, u svoj njenoj naprednosti i nevolji, od dana apostola pa sve do kraja sveta. Sedam pečata predstavljaju istoriju postupaka sila i careva zemaljskih prema crkvi, i Božje zaštite njegovog naroda tokom istog vremena. Sedam truba predstavljaju istoriju sedam osobenih i teških sudova poslatih na zemlju, odnosno na rimsko carstvo. A sedam čaša jesu sedam poslednjih zala poslatih na papski Rim. Sa ovima su pomešani i mnogi drugi događaji, utkani poput pritoka, koje ispunjavaju veliku reku proroštva, dok se celina ne ulije za nas u okean večnosti.“

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> „Ово је, по мом мишљењу, план Јовановог пророчанства у књизи Откривење. И човек који жели да разуме ову књигу мора имати темељно познавање других делова речи Божје. Слике и метафоре употребљене у овом пророчанству нису све објашњене у самом њему, него се морају наћи код других пророка и објаснити у другим одломцима Писма. Стога је очигледно да је Бог наменио проучавање целине, чак и ради стицања јасног познања било ког дела.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

Just as the third messenger, who prepares the way for the Messenger of the Covenant, represents the internal history of the judgment of the church, in contrast with the third Elijah, who represents an external history in the judgment of modern Babylon, the pioneer understanding of the churches and seals identified the same internal-external testimony.

Као што трећи весник, који припрема пут Веснику завета, представља унутрашњу историју суда над црквом, насупрот трећем Илији, који представља спољашњу историју у суду над савременим Вавилоном, тако је пионирско разумевање цркава и печата препознало исто унутрашње-спољашње сведочанство.

> “The seals are introduced to our notice in the 4th, 5th, and 6th chapters of Revelation. The scenes presented under these seals are brought to view in Revelation 6, and the first verse of Revelation 8. They evidently cover events with which the church is connected from the opening of this dispensation to the coming of Christ.

> „Печати се уводе пред нашу пажњу у 4, 5. и 6. глави Откривења. Призори приказани под овим печатима износе се пред очи у Откривењу 6 и у првом стиху 8. главе Откривења. Они очигледно обухватају догађаје с којима је црква повезана од почетка овога раздобља до Христовог доласка.

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> „Док седам цркава представљају унутрашњу историју цркве, седам печата износе пред поглед велике догађаје њене спољашње историје.“ Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

Uriah Smith was identifying the Millerite understanding of the internal and external relationship of the churches, and James White presents a similar overview in terms of parallel histories.

Урија Смит је указивао на милеритско разумевање унутрашњег и спољашњег односа цркава, а Џејмс Вајт износи сличан преглед у оквирима паралелних историја.

> “We have now traced the churches, the seals, and the beasts, or living beings, as far as they will compare as covering the same periods of time. The seals are seven in number, the beasts but four. And it may be well here to notice, that at the opening of the first, second, third and fourth seals the first, second, third and fourth beasts are heard to say ‘Come and see;’ but when the fifth, sixth and seventh seals are opened, there is no such voice heard. Neither do the last three churches, and the last three seals, compare, as covering the same periods of time, as the first four churches, and the first four seals do. But, as we have shown, the churches, seals and beasts do agree, as covering the same periods of time for the space of nearly 1800 years, till we come down to a little more than half a century of the present time.” James White, Review and Herald, February 12, 1857.

> „Сада смо испратили цркве, печате и звери, или жива бића, онолико далеко колико се могу упоредити као да обухватају иста временска раздобља. Печата је седам на броју, а звери само четири. И можда је овде добро запазити да се при отварању првог, другог, трећег и четвртог печата чује како прва, друга, трећа и четврта звер говоре: ‘Дођи и види;’ али када се отворе пети, шести и седми печат, не чује се такав глас. Нити се последње три цркве и последња три печата подударају, као да обухватају иста временска раздобља, онако како се подударају прве четири цркве и прва четири печата. Али, као што смо показали, цркве, печати и звери слажу се, као да обухватају иста временска раздобља, у распону од скоро 1800 година, док не дођемо до нешто више од пола столећа садашњег времена.” James White, Review and Herald, February 12, 1857.

We just cited three of the primary pioneers of Millerite history. All three held to the correct view of “the daily,” and they all held to the overview of the churches, seals, and trumpets in the framework of truth which Miller was led to understand and present.

Управо смо навели тројицу од главних пионира милеритске историје. Сва тројица су се држала исправног гледишта о „свакдашњој жртви“, и сви су се држали прегледа цркава, печата и труба у оквиру истине коју је Милер био наведен да разуме и изнесе.

> “When men come in who would move one pin or pillar from the foundation which God has established by His Holy Spirit, let the aged men who were pioneers in our work speak plainly, and let those who are dead speak also by the reprinting of their articles in our periodicals. Gather up the rays of divine light that God has given as He has led His people on step by step in the way of truth. This truth will stand the test of time and trial.” Manuscript Release, 760, 10.

> „Када дођу људи који би хтели да помере и једну клинку или стуб са темеља који је Бог успоставио својим Светим Духом, нека остарели људи који су били пионири у нашем делу говоре отворено, а нека и они који су мртви такође говоре поновним објављивањем својих чланака у нашим периодичним публикацијама. Саберите зраке божанске светлости које је Бог дао док је водио свој народ корак по корак путем истине. Ова истина ће издржати пробу времена и кушње.“ Manuscript Release, 760, 10.

On September 11, 2001, the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended and began the work of leading those who would accept and eat the Bread that had just come down from heaven back to the “old paths,” of Jeremiah chapter six. The Alpha and Omega needed those who were willing to strive to be among the one hundred and forty-four thousand to see that what brought Him down out of heaven on August 11, 1840, was not simply a fulfillment of a time prophecy, but a fulfillment of the time prophecy of the second Woe. He needed His people to rediscover the old paths of the history where He had erected the temple of the Millerites in the forty-six years from 1798 to 1844.

Дана 11. септембра 2001. године, моћни анђео из осамнаестог поглавља Откривења сишао је и започео дело враћања оних који би прихватили и јели Хлеб који је управо сишао с неба на „старе стазе“ из шестог поглавља Јеремије. Алфа и Омега је имао потребу за онима који су били вољни да се подвизавају како би били међу сто четрдесет и четири хиљаде, да увиде да оно што Га је 11. августа 1840. довело доле с неба није било једноставно испуњење временског пророчанства, већ испуњење временског пророчанства другог Тешко. Њему је било потребно да Његов народ поново открије старе стазе историје у којој је Он подигао храм милерита током четрдесет и шест година, од 1798. до 1844. године.

That history had been covered with rubbish and counterfeit coins and jewels. That history was obscured by a false foundational message that was built upon sand, and not the Rock of Ages. It was in the history of the Millerites, the history where, as Peter describes it, the Millerites, “which in time past were not a people, but” then became “the people of God,” who had been raised up and built up as “a spiritual house, an holy priesthood.” The Lion of the tribe of Judah descended on September 11, 2001, and led His last-day people into the work of cleaning out the “temple” of the history of the raising up of the Millerite temple. That work had been typified by a prophecy, which predicted that the Lord would raise up a man named Josiah, (which means foundation of God).

Та историја била је прекривена отпадом и кривотвореним новчићима и драгуљима. Та историја била је замрачена лажном темељном поруком која је била саграђена на песку, а не на Стени векова. То је било у историји милерита, у историји у којој су, како је Петар описује, милерити, „који некад не бисте народ, а сада сте народ Божји“, били подигнути и сазидани као „дом духовни, свештенство свето“. Лав из племена Јудина сишао је 11. септембра 2001. године и повео свој народ последњих дана у дело чишћења „храма“ историје подизања милеритског храма. То дело било је предочено пророштвом, које је предсказало да ће Господ подићи човека по имену Јосија (што значи темељ Божји).

When Josiah was raised up in fulfillment of the prophecy of the disobedient prophet, he began the work of repairing the temple which was in disarray. In the work of repairing and cleaning “the curse of Moses” was discovered, and when read before Josiah it brought about the reformation of Josiah. We will address that prophecy, in connection with the rediscovery of the “seven times,” post-September 11, 2001.

Када је Јосија био подигнут у испуњењу пророчанства непослушног пророка, започео је дело поправљања храма који је био у расулу. У делу поправљања и чишћења откривено је „Мојсијево проклетство“, и када је било прочитано пред Јосијом, довело је до Јосијине реформе. Позабавићемо се тим пророчанством у вези са поновним откривањем „седам времена“ након 11. септембра 2001. године.

We will begin that study in the next article.

Започећемо то проучавање у следећем чланку.

> “Just as long as those who profess the truth are serving Satan, his hellish shadow will cut off their views of God and heaven. They will be as those who have lost their first love. They cannot view eternal realities. That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> „Докле год они који исповедају истину служе Сатони, његова паклена сенка заклањаће им поглед на Бога и небо. Биће као они који су изгубили своју прву љубав. Не могу сагледавати вечне стварности. Оно што је Бог припремио за нас представљено је у Захарији, главе 3 и 4, и 4:12–14: ‘И одговорих опет и рекох му: Шта су те две маслинове гранчице које кроз две златне цеви изливају из себе златно уље? И он одговори и рече ми: Не знаш ли шта је то? А ја рекох: Не, господару мој. Тада рече он: То су два помазаника који стоје пред Господарем све земље.’”

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Господ је пун извора. У Њега нема оскудице у средствима. Због недостатка наше вере, наше земаљскости, наших јефтиних речи, нашег неверовања, које се испољава у нашем говору, тамне сенке се скупљају око нас. Христос се не открива ни у речи ни у карактеру као Онај који је сав љубак и први међу десет хиљада. Када је душа задовољна да се уздиже ка таштини, Дух Господњи може мало да учини за њу. Наш кратковиди вид опажа сенку, али не може да види славу иза ње. Анђели држе четири ветра, представљена као гневни коњ који настоји да се отргне и јурне преко лица целе земље, носећи разорење и смрт на своме путу.“

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> „Зар ћемо спавати на самом прагу вечнога света? Зар ћемо бити троми, хладни и мртви? О, кад бисмо у нашим црквама имали Духа и дах Божји удахнут у Његов народ, да би стали на своје ноге и живели. Потребно је да увидимо да је пут узак и врата тесна. Али када прођемо кроз тесна врата, њихова ширина је без граница.“ Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

Back to Articles