Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy

Књига пророка Данила — број сто седамдесет

The Citadel of the Soul: Understanding the Divine Enthronement and Transformation in Prophetic Context

Тврђава душе: разумевање божанског устоличења и преображаја у пророчком контексту

Author

Jeff Pippenger

Published

March 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The key to identifying Russia as the power that initiated the Ukrainian war in 2014 is the “fortress,” which is the head, or the capital of the kingdom. The human temple consists of the head and the body. The head is the higher nature, and the body is the lower nature. The “seven times” that ended in 1844, was then to be joined with Jerusalem, which was the head of Judah. In the temple in Jerusalem the throne of the king, who is the head of Jerusalem, which was the head of Judah was located. The combination of Divinity with humanity, representing the sealing of the one hundred and forty-four thousand, is represented as receiving the “mind of Christ.” The mind is the higher nature, and it is therefore the “head.”

Кључ за препознавање Русије као силе која је 2014. године покренула украјински рат јесте „тврђава“, која је глава, односно престоница царства. Људски храм састоји се од главе и тела. Глава је виша природа, а тело је нижа природа. „Седам времена“ која су се завршила 1844. године, потом су требала бити повезана са Јерусалимом, који је био глава Јуде. У храму у Јерусалиму налазио се престо цара, који је глава Јерусалима, а Јерусалим је био глава Јуде. Сједињење Божанства са човечанством, које представља запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде, приказано је као примање „ума Христовог“. Ум је виша природа, и стога је „глава“.

When those represented by Daniel see the feminine causative vision that causes them to change into the image of Christ, they have received the mind of Christ, who is the second Adam, and is spiritual. At that point their literal carnal mind, which they inherited from the first Adam after he fell and reversed the order of his creation, is crucified. The carnal mind that wars against the law of God, which they received through no choice of their own at their birth, is replaced with the mind of Christ, which they receive by their own choice, that is perfectly obedient to the law of God. Their new mind, and Christ’s mind, are then one mind, and both reside together upon the throne in heavenly places. There is a place within the temple where God’s throne is located, and human beings, who were created in God’s image, have a specific place within the temple, that is designed for the presence of God.

Када они које представља Данило виде женску узрочну визију која их наводи да се промене у обличје Христово, примили су ум Христов, који је други Адам и који је духован. У том тренутку њихов дословни телесни ум, који су наследили од првог Адама након што је пао и преокренуо поредак свога стварања, бива распет. Телесни ум који војује против закона Божјег, а који су примили без икаквог сопственог избора при своме рођењу, бива замењен умом Христовим, који примају сопственим избором, а који је савршено послушан закону Божјем. Њихов нови ум и Христов ум тада су један ум, и обојица заједно пребивају на престолу на небеским местима. Унутар храма постоји место где се налази престо Божји, а људска бића, која су створена по обличју Божјем, имају одређено место унутар храма, које је устројено за присуство Божје.

That place is not in their lower nature, represented by the northern kingdom. It is in the place represented by the southern kingdom, which is where God chose to place His name, which is His character. The place is in Jerusalem, but as the capital of Judah, Jerusalem is the head, but the head of the capital is the king. And Jerusalem was chosen to be the capital, but so too was it chosen as the place where God would place His temple. Then in His temple He placed His throne. The southern kingdom represents the higher nature of man, but it also has a special throne room for the king. Sister White calls that place the “citadel” of the soul. A citadel, by definition, is a fortress.

То место није у њиховој нижој природи, представљеној северним царством. Оно је на месту представљеном јужним царством, где је Бог изабрао да положи Своје име, које је Његов карактер. То место је у Јерусалиму, али као престоница Јуде, Јерусалим је глава, а глава престонице је цар. И Јерусалим је био изабран да буде престоница, али исто тако и да буде место где ће Бог поставити Свој храм. Затим је у Свом храму поставио Свој престо. Јужно царство представља вишу природу човека, али оно такође има посебну престону дворану за цара. Сестра Вајт то место назива „тврђавом“ душе. Тврђава је, по дефиницији, утврђење.

> “The whole heart is to be given to God, else the truth of God will fail to have a sanctifying effect on life and character. But it is a sad fact that many who profess the name of Christ have never given their hearts to him in simplicity. They have never experienced the contrition of an entire surrender to the claims of Christianity, and the consequence is that the transforming power of the truth is not in their lives; the deep, softening influence of the love of Christ is not made manifest in life and character. But what a work of feeding the flock of God might be done if the under-shepherds were crucified with Christ, and were living unto God to co-operate with the Chief Shepherd of the flock! Christ calls upon men to work as he worked. There is need of a deeper, stronger, more constraining testimony on the power of the truth as seen in the practical godliness of those who profess to believe it. The love of the Saviour in the soul will lead to a decided change in the manner in which workers labor for the souls of those who are perishing. When truth occupies the citadel of the soul, Christ is enthroned in the heart, and the human agent can then say, ‘I am crucified with Christ; nevertheless I live; yet not I, but Christ liveth in me; and the life which I now live in the flesh I live by the faith of the Son of God, who loved me, and gave himself for me.’” Review and Herald, October 9, 1894.

> „Цело срце треба предати Богу, иначе Божја истина неће успети да има посвећујући утицај на живот и карактер. Али жалосна је чињеница да многи који исповедају Христово име никада нису дали своја срца Њему у једноставности. Они никада нису искусили скрушеност потпуног предања захтевима хришћанства, и последица је да се преображавајућа сила истине не налази у њиховом животу; дубоки, омекшавајући утицај Христове љубави не показује се у животу и карактеру. Али какво би се дело храњења Божјег стада могло извршити кад би потпастири били разапети са Христом и живели Богу да сарађују с Врховним Пастиром стада! Христос позива људе да раде као што је Он радио. Потребно је дубље, снажније, силније сведочанство о сили истине, каква се види у практичној побожности оних који тврде да у њу верују. Спаситељева љубав у души довешће до одлучне промене у начину на који радници раде за душе оних који пропадају. Када истина заузме тврђаву душе, Христос бива устоличен у срцу, и тада људско оруђе може рећи: ‘Са Христом се разапех; а живим — не више ја, него Христос живи у мени; а што сад живим у телу, живим вером Сина Божјега, који ме је љубио и предао себе за мене.’” Review and Herald, October 9, 1894.

The “citadel of the soul” is where “Christ is enthroned.” The enthronement of Christ is accomplished when the flesh is crucified, and the flesh by Paul’s definition is the lower nature, and it is the northern kingdom. This is why the northern kingdom’s prophecy only reached to 1798. The lower nature cannot be combined with Divinity, it must be changed in the twinkling of an eye at the second coming. The southern kingdom, which contained the “head” which was Jerusalem, and the “head” which was the sanctuary reached to 1844, for it represented the higher nature that could choose to crucify the flesh and by faith enter into the citadel of the Most Holy Place, and be seated upon the throne with Christ. The place where that joining, and that enthronement takes place is in the citadel of the human temple. Verse ten of chapter eleven defines the head as the fortress, but that truth is only established with the witness of Isaiah, which demands that the truth concerning the fortress (citadel), be understood in its external and internal applications.

„Тврђава душе“ јесте место где „Христос царује на престолу“. Устоличење Христа бива извршено када се тело разапне, а тело је, по Павловој дефиницији, нижа природа, и оно је северно царство. Зато се пророчанство о северном царству простирало само до 1798. године. Нижа природа не може се сјединити са Божанством; она мора бити промењена у трену, у трептају ока, о другом доласку. Јужно царство, које је садржавало „главу“ која је била Јерусалим, и „главу“ која је била светилиште, допирало је до 1844. године, јер је представљало вишу природу која је могла изабрати да разапне тело и да вером уђе у тврђаву Најсветијег места, и да седне на престо са Христом. Место где се то сједињење, и то устоличење, одиграва јесте у тврђави људског храма. Десети стих једанаестог поглавља одређује главу као тврђаву, али се та истина утврђује једино сведочанством Исаије, које захтева да се истина о тврђави (цитадели) разуме у њеној спољашњој и унутрашњој примени.

> “The word of God is to be our spiritual food. ‘I am the bread of life,’ Christ said; ‘he that cometh to me shall never hunger; and he that believeth on me shall never thirst.’ The world is perishing for want of pure, unadulterated truth. Christ is the truth. His words are truth, and they have a deeper significance than appears on the surface, and a value beyond their unpretending appearance. Minds that are quickened by the Holy Spirit will discern the value of these words. When our eyes are anointed with the holy eye-salve, we shall be able to detect the precious gems of truth, even though they may be buried beneath the surface.

> Реч Божја треба да буде наша духовна храна. „Ја сам хлеб живота“, рече Христос; „који к мени долази неће огладнети никада; и који у мене верује неће ожеднети никада.“ Свет пропада због недостатка чисте, непомућене истине. Христос је истина. Његове речи су истина, и оне имају дубље значење него што се на први поглед показује, и вредност која превазилази њихову скромну спољашњост. Умови оживљени Светим Духом разазнаће вредност тих речи. Када наше очи буду помазане светом машћу за очи, бићемо у стању да откријемо драгоцене драгуље истине, иако могу бити скривени испод површине.

> “Truth is delicate, refined, elevated. When it molds the character, the soul grows under its divine influence. Every day the truth is to be received into the heart. Thus we eat Christ’s words, which he declares are spirit and life. The acceptance of truth will make every receiver a child of God, an heir of heaven. Truth that is cherished in the heart is not a cold, dead letter, but a living power.

> „Истина је нежна, префињена, узвишена. Када она обликује карактер, душа узраста под њеним божанским утицајем. Свакога дана истину треба примати у срце. Тако једемо Христове речи, за које Он каже да су дух и живот. Прихватање истине учиниће свакога ко је прими дететом Божјим, наследником неба. Истина која се негује у срцу није хладно, мртво слово, него жива сила.

> “Truth is sacred, divine. It is stronger and more powerful than anything else in the formation of a character after the likeness of Christ. In it there is fulness of joy. When it is cherished in the heart, the love of Christ is preferred to the love of any human being. This is Christianity. This is the love of God in the soul. Thus pure, unadulterated truth occupies the citadel of the being. The words are fulfilled, ‘A new heart also will I give you, and a new spirit will I put within you.’ There is a nobleness in the life of the one who lives and works under the vivifying influence of the truth.” Review and Herald, February 14, 1899.

> „Истина је света, божанска. Она је јача и моћнија од било чега другог у обликовању карактера по Христовом обличју. У њој је пуноћа радости. Када се негује у срцу, љубав Христова претпоставља се љубави према било ком људском бићу. То је хришћанство. То је љубав Божја у души. Тако чиста, непатворена истина заузима тврђаву целокупног бића. Испуњавају се речи: ‘И даћу вам ново срце, и нов дух метнућу у вас.’ У животу онога који живи и ради под оживљујућим утицајем истине постоји племенитост.“ Review and Herald, February 14, 1899.

That vision of prophetic history in Daniel chapter eleven, begins when verse two, and the sixth and richest president, align with the head, which is Russia in verses eleven through fifteen. In that history the sixth president, will become the eighth that is of the seven, and he will reign when church and state in the United States come together, and consummate their unholy fornication in verse sixteen, at the soon coming Sunday law.

То виђење пророчке историје у једанаестом поглављу Данила почиње када се у другом стиху шести и најбогатији председник поравна са главом, која је Русија у стиховима једанаест до петнаест. У тој историји шести председник постаће осми, који је од оне седморице, и владаће када се црква и држава у Сједињеним Државама сједине и у шеснаестом стиху доврше свој несвети блуд, приликом недељног закона који ће ускоро доћи.

The ensign that is then to be lifted up will be disappointed and die for a period of three and a half days, which in Daniel ten, is twenty-one days. At the conclusion of the twenty-one days of mourning for Daniel, which is the conclusion of the three and a half days of death in the street for the two witnesses, who are those in Ezekiel’s valley, who are dead dry bones—there is a prophetic message that brings the dead back to life. That process in Daniel chapter ten, is represented by three steps.

Барјак који тада треба да буде подигнут биће разочаран и умреће за период од три и по дана, што је у Данилу 10 двадесет и један дан. На завршетку двадесет и једног дана Данилове жалости, што је завршетак три и по дана смрти на улици за два сведока, који су они у Језекиљевој долини, који су мртве суве кости — постоји пророчка порука која мртве враћа у живот. Тај процес у десетој глави Данила представљен је кроз три корака.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:4–14.

> И двадесет и четвртога дана првога месеца, кад бих крај велике реке, која је Хидекел, подигох очи своје и погледах, и гле, неки човек обучен у платно, а бедра му опасана чистим златом из Уфаза. И тело му беше као хрисолит, и лице му као муња, и очи му као ватрени жишци, и мишице његове и ноге његове као углачана мед, а глас речи његових као глас мноштва. И ја Данило сам видех утвару; јер људи који беху са мном не видеше утваре; али их спопаде велик страх, те побегоше да се сакрију. И остах ја сам, и видех ту велику утвару, и не оста снаге у мени; и лепота моја нагрди се у мени, и не задржах снаге. Али чух глас речи његових; и чувши глас речи његових, падох у тврд сан на лице своје, лицем к земљи. И гле, рука ме се дотаче, и подиже ме на колена моја и на дланове руку мојих. И рече ми: Данило, мили човече, разуми речи које ти говорим, и стани на ноге своје, јер сам сада к теби послан. И кад ми рече ту реч, устадох дрхћући. Тада ми рече: Не бој се, Данило; јер од првога дана кад си управио срце своје да разумеш и да се понизиш пред Богом својим, услишене беху речи твоје, и ја дођох ради речи твојих. Али кнез царства персијскога стаја ми насупрот двадесет и један дан; али гле, Михаило, један од првих кнезова, дође ми у помоћ, и ја остах онде код царева персијских. А сада дођох да ти јавим шта ће задесити твој народ у потоња времена; јер је утвара још за многе дане. Данило 10:4–14.

Daniel is at the end of the twenty-one days of mourning when he sees the vision of Christ and he hears the words of Christ. The vision of the visual and spoken Word of God, produces a separation of two classes, and Daniel was dead in the street, for he was “in a deep sleep.”

Данило је на крају двадесет и једног дана жалости када види визију Христа и чује Христове речи. Визија видљиве и изговорене Речи Божје производи раздвајање двеју класа, а Данило је био мртав на улици, јер је био „у дубоком сну“.

> These things said he: and after that he saith unto them, Our friend Lazarus sleepeth; but I go, that I may awake him out of sleep. Then said his disciples, Lord, if he sleep, he shall do well. Howbeit Jesus spake of his death: but they thought that he had spoken of taking of rest in sleep. Then said Jesus unto them plainly, Lazarus is dead. John 11:11–14.

> Ово рече; а потом им каза: Наш пријатељ Лазар заспа; него идем да га пробудим из сна. Тада Му рекоше ученици Његови: Господе, ако је заспао, оздравиће. Али Исус говораше о његовој смрти; а они помислише да говори о починку у сну. Тада им Исус каза отворено: Лазар је умро. Јован 11:11–14.

Then Daniel was touched by Gabriel for the first time, who informs him of the political struggle that has been happening while Daniel was dead (asleep), and that he was now going to provide the interpretation of the vision that had just transformed Daniel into Christ’s image. He is then going to be touched a second time, by Christ Himself.

Тада се Данила по први пут дотакао Гаврил, који га обавештава о политичкој борби која се одвијала док је Данило био мртав (уснуо), и да ће му сада дати тумачење виђења које је управо преобразило Данила у Христов лик. Потом ће га по други пут дотаћи сам Христос.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> И када ми изговори такве речи, окренух лице своје к земљи и онемех. И гле, неко као обличје синова човечијих дотаче усне моје; тада отворих уста своја, проговорих и рекох ономе који стајаше преда мном: Господару мој, од виђења обузеше ме болови моји, и не остаде у мени снаге. Јер како би слуга овога господара могао говорити с овим господарем мојим? јер одмах нестаде снаге у мени, и не остаде у мени даха. Данило 10:15–17.

This is parallel to the first prophecy of Ezekiel in chapter thirty-seven, for in the two prophecies that Ezekiel is told to present to the dead bones in the valley, the first forms the bodies, but they do not then have breath, nor do they have the strength of a mighty army. It is the second prophecy of Ezekiel that the bodies receive the breath from the four winds and stand up as a mighty army, and at Daniel’s second touch, “there remained no strength in me, neither is there breath left in me.” Then Daniel is again touched the third time overall, and the second time by Gabriel.

Ово је паралелно са првим Језекиљевим пророчанством у тридесет седмој глави, јер у два пророчанства која је Језекиљу речено да изнесе мртвим костима у долини, прво образује тела, али она тада немају даха, нити имају снагу силне војске. У другом Језекиљевом пророчанству тела примају дах од четири ветра и устају као силна војска, а при Данијеловом другом додиру „не оста снаге у мени, нити оста даха у мени“. Потом Данило поново бива дотакнут, трећи пут укупно, а други пут од Гаврила.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Daniel 10:18, 19.

> Тада поново дође и дотаче ме се неко налик по обличју човека, и окрепи ме, и рече: Не бој се, мили човече; мир ти; буди храбар, да, буди храбар. И кад ми проговори, укрепих се, и рекох: Нека говори господар мој, јер си ме окрепио. Данило 10:18, 19.

The third touch of Daniel, is Ezekiel’s second prophecy, which brings the bodies to their feet as a mighty army. His prophecy is addressed to a people that recognize that they are dead, for they were in mourning, as was Daniel.

Трећи додир Данилу јесте друго Језекиљево пророчанство, које подиже тела на њихове ноге као силну војску. Његово пророчанство упућено је народу који препознаје да је мртав, јер је био у жалости, као и Данило.

> Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Ezekiel 37:9–11.

> Тада ми рече: Пророкуј ветру, пророкуј, сине човечји, и реци ветру: Овако вели Господ Господ; Дођи од четири ветра, о даху, и дуните на ове побијене, да оживе. И пророковах како ми заповеди, и дах уђе у њих, и оживеше, и стадоше на ноге своје, војска врло велика. Тада ми рече: Сине човечји, ове кости јесу сав дом Израиљев; ево, они говоре: Осушише се кости наше и пропаде нада наша; одсечени смо са својих страна. Језекиљ 37:9–11.

The Lord commands Ezekiel to prophesy, and he tells them the testimony of the house of Israel is that they are dead, without hope and cut off. They are mourning, as was Daniel, because they are disappointed by the failed prediction of July 18, 2020, and in that condition, Ezekiel is told to prophesy.

Господ заповеда Језекиљу да пророкује, и Он им казује да сведочанство дома Израиљевог гласи да су мртви, без наде и одсечени. Они тугују, као што је туговао Данило, јер су разочарани због неиспуњеног предсказања од 18. јула 2020. године, и у таквом стању Језекиљу је речено да пророкује.

> Therefore prophesy and say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, O my people, I will open your graves, and cause you to come up out of your graves, and bring you into the land of Israel. And ye shall know that I am the Lord, when I have opened your graves, O my people, and brought you up out of your graves, And shall put my spirit in you, and ye shall live, and I shall place you in your own land: then shall ye know that I the Lord have spoken it, and performed it, saith the Lord. Ezekiel 37:12–14.

> Зато пророкуј и реци им: Овако вели Господ Господ: Ево, народе мој, отворићу ваше гробове и учинићу да изађете из својих гробова, и довешћу вас у земљу Израиљеву. И познаћете да сам ја Господ, када отворим ваше гробове, народе мој, и изведем вас из ваших гробова. И ставићу дух свој у вас, и оживећете, и населићу вас у вашој земљи; тада ћете познати да сам ја, Господ, рекао и извршио, говори Господ. Језекиљ 37:12–14.

The Lord, who is Michael the archangel opens their graves and the two witnesses of Revelation eleven, who are then resurrected and given the Holy Spirit and stand up, just as the Holy Spirit was given to those who stand up when they are brought out of their graves in Ezekiel’s second prophecy.

Господ, који је Михаило арханђео, отвара њихове гробове, и двојица сведока из Откривења једанаест, који су потом васкрснути и којима је дат Свети Дух, устају, као што је Свети Дух дат онима који устају када бивају изведени из својих гробова у Језекиљевом другом пророчанству.

> And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:11.

> И после три дана и по Дух живота од Бога уђе у њих, и стадоше на ноге своје; и велики страх спопаде оне који их гледаху. Откривење 11:11.

Those two witnesses are represented as Moses and Elijah, and Moses was also resurrected by the voice of the archangel.

Та два сведока представљени су као Мојсије и Илија, а Мојсије је такође био васкрснут гласом арханђела.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Али Михаило арханђео, када се препираше с ђаволом и расправљаше око Мојсијева тела, не усуди се да против њега изнесе погрдну осуду, него рече: Господ да те укори. Јуда 1:9.

Michael, the Prince and the Archangel, is the One who came and helped Gabriel in Daniel chapter ten, and it is His voice that calls men and women to life.

Михаило, Кнез и Архангел, јесте Онај који је дошао и помогао Гаврилу у десетој глави књиге пророка Данила, и Његов је глас који позива људе и жене у живот.

> For the Lord himself shall descend from heaven with a shout, with the voice of the archangel, and with the trump of God: and the dead in Christ shall rise first. 1 Thessalonians 4:16.

> Јер ће сам Господ са заповешћу, с гласом арханђела и с трубом Божијом сићи с неба; и мртви у Христу васкрснуће најпре. 1. Солуњанима 4:16.

Daniel’s three touches represent the transition of the Laodicean movement of the third angel, unto the Philadelphian movement of the third angel, and in Daniel ten, the vision that accomplishes the transition from the image of Laodicea, unto the image of Philadelphia, is represented by the prophetic history represented in chapter eleven. That vision is represented by Ezekiel as the vision of Islam of the third woe. In 2014, Russia initiated the second proxy war. In 2015, the richest president began his efforts to become the sixth president.

Три Данилова додира представљају прелаз лаодикијског покрета трећег анђела у филаделфијски покрет трећег анђела, а у десетој глави Данила, визија која остварује тај прелаз од обличја Лаодикије до обличја Филаделфије представљена је пророчком историјом изложеном у једанаестој глави. Ту визију Језекиљ представља као визију ислама трећег аваја. Године 2014. Русија је покренула други посреднички рат. Године 2015. најбогатији председник започео је своја настојања да постане шести председник.

In 2020, that president, representing the Republican horn was slain by the “woke” atheist beast from the bottomless pit, and in the same year the Laodicean Protestant horn was also slain. In 2023, both horns came back to life, both beginning their transition into the eighth that is of the seven. One transitioning into the political image of the beast as Church and State are brought together in the United States, and the other horn transitioning from the image of Laodicea to the image of Christ. Both will be lifted up at the soon coming Sunday law. One will become “Alexander the Great”, the premier king of the ten kings who give their seventh kingdom to the whore of Rome, and the other lifted up as an ensign.

Године 2020, тај председник, који је представљао републикански рог, био је убијен од стране „пробуђене“ атеистичке звери из бездана, а исте године био је убијен и лаодикијски протестантски рог. Године 2023, оба рога су поново оживела, и оба су започела свој прелаз у осмога који је од седморице. Један прелази у политички лик звери док се у Сједињеним Државама Црква и држава сједињују, а други рог прелази из обличја Лаодикије у обличје Христа. Оба ће бити уздигнута приликом недељног закона који ускоро долази. Један ће постати „Александар Велики“, први цар десеторице царева који своје седмо царство дају римској блудници, а други ће бити подигнут као застава.

The vision that produces both of these transitions is the history that unfolds between September 11, 2001 and the Sunday law. Verse eleven, of Daniel chapter eleven, is specifically identified within the context that if you will not believe, you will not be established.

Виђење које производи оба ова прелаза јесте историја која се одвија између 11. септембра 2001. године и недељног закона. Једанаести стих, из једанаестог поглавља Данила, изричито је означен у оквиру контекста: ако не будете веровали, нећете се утврдити.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “Bible rules are to be the guide of the daily life. The cross of Christ is to be the theme, revealing the lessons we must learn and practice. Christ must be brought into all the studies, that students may drink in the knowledge of God and may represent Him in character. His excellence is to be our study in time as well as in eternity. The word of God, spoken by Christ in the Old and New Testaments, is the bread from heaven; but much that is called science is as dishes of human invention, adulterated food; it is not the true manna.

> „Библијска правила треба да буду водич свакодневног живота. Христов крст треба да буде тема, откривајући поуке које морамо научити и спроводити. Христос мора бити унесен у сва проучавања, да би ученици упијали познање Бога и представљали Га карактером. Његова изврсност треба да буде предмет нашег проучавања и у времену и у вечности. Реч Божја, коју је Христос говорио у Старом и Новом завету, јесте хлеб с неба; али много од онога што се назива науком јесте као јела људског изума, патворена храна; то није права мана.

> “In God’s word is found wisdom unquestionable, inexhaustible—wisdom that originated, not in the finite, but in the infinite mind. But much of that which God has revealed in His word is dark to men, because the jewels of truth are buried beneath the rubbish of human wisdom and tradition. To many the treasures of the word remain hidden, because they have not been searched for with earnest perseverance until the golden precepts were understood. The word must be searched in order to purify and prepare those who receive it to become members of the royal family, children of the heavenly King.

> „У Божјој речи налази се мудрост неоспорна, неисцрпна — мудрост која потиче не из ограниченог, него из бесконачног ума. Али много тога што је Бог открио у Својој речи људима је тамно, јер су драгуљи истине закопани под рушевинама људске мудрости и предања. Многима блага Речи остају скривена, зато што нису тражена са усрдном истрајношћу све док златни прописи нису били схваћени. Реч се мора истраживати да би очистила и припремила оне који је примају да постану чланови царске породице, деца небеског Цара.

> “The study of God’s word should take the place of the study of those books that have led minds into mysticism and away from the truth. Its living principles, woven into our lives, will be our safeguard in trials and temptations; its divine instruction is the only way to success. As the test comes to every soul, there will be apostasies. Some will prove to be traitors, heady, high-minded, and self-sufficient, and will turn away from the truth, making shipwreck of faith. Why? Because they did not live ‘by every word that proceedeth out of the mouth of God.’ They did not dig deep and make their foundation sure.

> „Проучавање Божје речи треба да заузме место проучавања оних књига које су умове одводиле у мистицизам и од истине. Њена жива начела, уткана у наш живот, биће наша заштита у невољама и искушењима; њено божанско поучавање једини је пут ка успеху. Како кушња долази на сваку душу, биће отпадништава. Неки ће се показати као издајници, нагли, надути и самодовољни, и одвратиће се од истине, доживевши бродолом вере. Зашто? Зато што нису живели „о свакој речи која излази из уста Божјих“. Нису копали дубоко и нису своје темеље учинили сигурним.

> “When the words of the Lord through His chosen messengers are brought to them, they murmur and think the way is made too strait. In the sixth chapter of John we read of some who were thought to be disciples of Christ, but who, when the plain truth was presented to them, were displeased and walked no more with Him. In like manner these superficial students also will turn away from Christ.” Testimonies, volume 6, 132.

> „Када им се донесу речи Господње преко Његових изабраних весника, они негодују и мисле да је пут учињен сувише тесним. У шестој глави Јовановог јеванђеља читамо о некима за које се сматрало да су Христови ученици, али који су, када им је била изнета јасна истина, били незадовољни и више нису ишли с Њим. На сличан начин и ови површни проучаваоци такође ће се одвратити од Христа.“ Testimonies, volume 6, 132.

Back to Articles