Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Књига пророка Данила — Број четрдесет седам

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Разоткривање обмањујућих доктрина: критичка анализа Данила 8 и изазова адвентистичкој теологији

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Када је мали рог Рима представљен у стиховима девет до дванаест осме главе Данила, он је искварен симбол, јер је симбол трансвеститизма, преоблачења које осцилира између мушког и женског. То је у сагласности са милеритским разумевањем да је Рим био представљен кроз две фазе: прва фаза као римско државништво, а друга фаза као римско црквеништво; али у том осцилирању родова у стиховима, мали рог је изван историјског и пророчког низа (искварен). Ипак, сваки од та четири стиха представља историју непосредно повезану или са римским државништвом или са римским црквеништвом. Пагански Рим је прогонио све који су се одупирали његовој царској власти, али прогонство папског Рима (женског) у десетом стиху посебно је усмерено против неба.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

У милеритском разумевању да је Рим био четврто и последње царство, колебање од државе ка цркви, па поново од државе ка цркви, не би представљало никакву потешкоћу. Они су видели мешавину гвожђа и глине у стопалима друге главе Данила и једноставно су је разумевали као две фазе Рима, без настојања да одреде неки посебан историјски след четвртог и петог царства. Исто су разумевали и за седму главу, где је рог који је говорио велике ствари против Свевишњега ишчупао три рога од првобитних десет рогова звери Рима. Чак и ако је Милер препознао родно колебање у стиховима девет до дванаест, то би било без значаја за његово разумевање да је четврто царство Рим. У милеритском разумевању, четврто царство окончало се 1798. године, а следећи пророчки догађај био је Други Христов долазак.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Женски рог поистовећује жену која чини духовни блуд с мушким рогом, и представљен је у десетом и дванаестом стиху.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> И нараста до војске небеске, и обори на земљу неке од те војске и од звезда, и погази их. Данило 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Прогонство папске силе било је усмерено против хришћанства (војске небеске), а у дванаестом стиху папски Рим (женског рода) прима силу да изврши своје убилачко дело кроз преступ блуда са царевима Европе.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> I vojska mu bi dana protiv svagdašnje žrtve zbog prestupa, i obori istinu na zemlju; i delovaše, i napredovaše. Danilo 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

„Војска“ у стиху представља војну силу која је папству дата „против свагдашње“. Реч „против“ значи „од“. Од паганских царева Европе (паганског Рима), представљених „свагдашњом“, војна подршка (једна војска) била је дата папству „због преступа“. Сједињење цркве и државе, при чему црква управља тим односом, јесте „преступ“. Вино тога преступа јесте хришћанска крв. Када је папство задобило власт над војскама паганског Рима, папски Рим („оно“) „обори истину на земљу; и чињаше, и напредоваше.“

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

У једанаестом поглављу Данила, у тридесет првом стиху, такође је представљено предавање војске папском Риму:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> И мишице ће стати на његовој страни, и оскврниће светињу тврђаве, и укинуће свакодневну жртву, и поставиће гадост опустошења. Данило 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Stih označava istorijski prelaz sa paganskog Rima na papski Rim. U stihu su „mišice“ evropski carevi koji su počeli da ustaju u prilog papstvu, počevši od Hlodviga, kralja Franaka (Francuske), godine 496. „Mišice“ su takođe oskrnavile „svetinju tvrđave“ (grad Rim), kroz neprekidno ratovanje od četvrtog veka pa nadalje do godine 538. „Mišice“ su takođe uklonile paganski otpor usponu papstva, i do godine 508, paganski otpor bio je okončan.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Реч преведена као „уклонити“ јесте хебрејска реч „sur“ и значи „одстранити“. „Мишице“ су поставиле „гадост пустошну“ (папство) на престо земље године 538. Када Данило, осма глава, дванаести стих, показује да је „војска“ била дата женском малом рогу, то се слаже са сведочанством тридесет првог стиха једанаесте главе. Књига Откривења такође сведочи о истој истини у тринаестој глави.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> И звер коју видех беше слична леопарду, и ноге јој беху као у медведа, а уста њена као уста лава; и змај јој даде своју силу, и свој престо, и велику власт. Откривење 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Sestra Vajt neposredno poistovećuje zver iz drugog stiha sa papstvom, a zmaja u tom stihu sa paganskim Rimom. Paganski Rim dao je papstvu troje: „silu svoju, i presto svoj, i veliku vlast.”

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Војна сила била је дата од стране паганског Рима, почевши са Хлодовехом 496. године. „Престо“ са кога ће владати дат је папству 330. године, када је цар Константин преместио своју престоницу у Константинопољ, оставивши свој некадашњи престони град Рим под контролом папске цркве. Године 533, цар Јустинијан је одредио да је папа глава цркве и исправитељ јеретика, предајући папи у Риму свој „велики ауторитет“. Дванаести стих осме главе Данила поистовећује време када је дата „војска“, а о тој пророчкој истини сведоче многи сведоци. Од тог тренутка у времену (почевши 496. године), папство је „напредовало“.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Наставиће да „делује“ и „напредује“ све до краја гнева против северног царства Израиљевог, када је 1798. године окончан, и папство задобило своју смртоносну рану.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> И цар ће чинити по својој вољи; и узвисиће се, и величаће себе изнад свакога бога, и говориће чудесне ствари против Бога над боговима, и напредоваће док се не доврши гнев; јер ће се извршити оно што је одређено. Данило 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Девети стих осмог поглавља описује мушки Рим (незнабожачки Рим) и представља тростепени освајачки процес који је незнабожачки Рим извршио, и који је био праслика трију географских области које ће бити освојене да би папски Рим био утврђен на престолу земље, као што је представљено трима роговима који су ишчупани у седмом поглављу. Та два тростепена освајања незнабожачког и папског Рима представљала су три географске препреке савременог Рима, у стиховима четрдесет до четрдесет три једанаестог поглавља Данила. Потом је у осмом поглављу, у једанаестом стиху, поново представљен мушки мали рог (незнабожачки Рим). У том стиху, посвећена логика је толико здрава, да су се људи подсмеха, који владају Јерусалимом, били принуђени да уведу неколико теолошких лажи како би подигли свој кривотворени темељ.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, узвисио се чак до Кнеза војске, и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње беше оборено. Данило 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Док почињемо да разматрамо лажне новце и драгуље који су уведени у адвентизам од 1863. године, треба запазити да постоје две главне области наводне теолошке стручности којима се адвентизам хвали, као основом за одржавање доктрина отпалог протестантизма и католицизма. Тврдња коју износе савремени теолози адвентизма јесте да су они или стручњаци за библијску историју, или стручњаци за библијске језике. Њихова примена овога стиха открива да им је пророчка реч постала као запечаћена књига, а такође открива да је њихова тврдња да су стручњаци за библијске језике једноставно савремена манифестација фарисејства.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Прво је занемаривање осцилације родова за мали рог у деветом до дванаестом стиху. Када би заиста били стручњаци за јеврејски језик, не би порицали нити ублажавали чињеницу да је Данило намерно употребио осцилацију рода у тим стиховима. Мали рог је представљен у оба рода, и ти се родови смењују кроз стихове. Теолози покушавају да ову чињеницу прикрију бесмислицама и лажним новчићима, јер она јасно показује да једанаести стих означава незнабожачки, а не папски Рим. Они, наравно, упорно тврде да је мали рог из једанаестог стиха папа, док је он у ствари незнабожачки Рим.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Када се једном призна да су два од четири стиха о малом рогу у мушком роду, а два у женском роду, тада је једноставно укључити библијску истину да жена у библијском пророчанству представља цркву, а човек представља државу. Познавање тога омогућава свима који желе да виде да је мали рог из једанаестог стиха мушка Римска сила (пагански Рим), а не женска Римска сила (папски Рим).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Стих се, дакле, разуме тако да учи да се пагански Рим (он) узвисио до Кнеза војске, као што је пагански Рим учинио када је Кнеза војске поставио на крст Голготе. Пагански Рим не само да се узвисио против Христа на крсту, него стих даље каже да је њиме (паганским Римом) „свагдашња жртва била укинута“.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

У књизи пророка Данила постоје две јеврејске речи које се обе преводе као „узети“. Те речи су „sur“ и „rum“. Обе речи се употребљавају у богослужбеној служби светилишта. Sur значи узети или уклонити, и када је пепео са жртвеника у светилишту био уклањан, реч која се употребљава да опише уклањање пепела јесте „sur“. Реч „rum“ значи подићи и узвисити, и када је свештеник у светилишту требало да подигне жртву обртања, требало је да „rum“ (подигне) принос. У једанаестом стиху, пагански Рим („свагдашња служба“) требало је да „rum“ (узме) паганство тако што ће подићи и узвисити религију паганства.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Незнабожачки Рим узвисио би и узнео религију незнабоштва. Адвентистички теолози који тврде да су стручњаци за библијске језике бирају да свако појављивање израза „уклонити“ у књизи пророка Данила тумаче као „уклонити“. Они не успевају да признају Данилово јасно и прецизно писање, те се тако постављају изнад пророка Данила.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Богослови који тврде да разумеју библијске језике износе аргументе како би оправдали зашто је Данило наводно намеравао да каже исто, иако је употребио две различите речи. Они пружају дуге и заморне студије речи да би подржали своје лажне тврдње. Богослови који тврде да разумеју библијску историју заступају став да се та погрешна примена заснива на препознавању да у различитим раздобљима историје иста реч може значити нешто друго, те стога, када је Данило употребио две различите речи, само стручњак за историју може утврдити шта је Данило заиста мислио. Важно је препознати ове две лажне методе, јер их често примењују богослови који настоје да се сакрију од методологије „ред по ред“.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, узвисио се чак до Кнеза војске, и њиме би укинута свагдашња жртва, и место Његове светиње би оборено. Данило 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Реч која је у стиху преведена као „узета“ значи „подићи и узвисити“. Она не значи уклонити. Ова чињеница ствара забуну и противречност за адвентистичке теологе, јер њихове премисе не издржавају ни једноставно испитивање стиха када се на стих примени стварно значење речи коју је Данило употребио. Они тврде да је мали рог из тог стиха папски Рим, те би стога стих гласио да је „њиме“ (папским Римом) „свакодневна жртва била узета“.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Они, наравно, немају никаквог проблема да укључе додату реч за коју сестра Вајт изричито каже да је додата људском мудрошћу и да се не односи на текст.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> „Затим сам увидела у вези са ‘свакодневном’ (Данило 8:12) да је реч ‘жртва’ додата људском мудрошћу и да не припада тексту, те да је Господ дао исправно разумевање о томе онима који су упутили вапај о часу суда.“ Рани списи, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

Они поистовећују „свакодневну“ са Христовом службом у Светињи, те „свакодневна жртва“ подржава схватање да је „свакодневна“ Христово жртвено дело у небеској Светињи. Али надахнуће утврђује да реч „жртва“ „не припада тексту“.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Када пијанице Јефремове поистовећују „свакодневну“ са Христовом службом у Светињи, тада би стих гласио: „њиме“ (папским Римом) „свакодневна би укинута“, или би гласио: „папском влашћу, Христова служба у Светињи била је укинута“. Они заиста поучавају ту неистину. Они упорно тврде да је кроз таму папске владавине право разумевање Христове службе у Светињи било уклоњено из умова људи.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Ипак, реч преведена као „одузети“ не значи уклонити, већ уздићи и узвисити. Када би тобожњи стручњаци за библијске језике исправно применили значење јеврејске речи „rum“ на тај одломак, њихов превод би морао да гласи: „папском влашћу Христова служба у светињи била је уздигнута и узвишена.“ Када је папство икада уздигло и узвисило Христа?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Они настоје да на хебрејску реч „sur“ наметну дефиницију хебрејске речи „rum“. Данило користи реч „sur“, која значи уклонити, у вези са „свакодневном“ у још два стиха, али је у једанаестом стиху Данило изабрао реч „rum“, која значи подићи и узвисити. Не само да је збрка басни у вези с овим стихом безумље због извртања значења речи преведене као „узети“, него никада није постојало време када је Христова служба у светињи на било који начин била уклоњена од људи.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Али овај, будући да остаје довека, има непроменљиво свештенство. Зато и може савршено да спасе оне који кроз Њега приступају Богу, пошто увек живи да се за њих заузима. Јеврејима 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Тврдити, као што то чине адвентистички теолози, у настојању да подупру своју лажну примену овог стиха, да је постојао временски период у коме је папство вршило некакву власт да уклони Христово посредовање у светилишту — апсурдно је!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Али теолози не уче да тај стих показује да је папство уздигло и узвисило Христову службу у светилишту. Они избегавају значење Данилових речи и надахнути савет Елен Вајт, да би учили оно што сами изаберу да уче, упркос сведочанству Данилових речи.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, уздиже се чак до кнеза војске, и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње би оборено. Данило 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Теолози уче да тај стих значи: „папском влашћу, Христова служба у светињи била је уклоњена“, а уклањање Христове службе у светињи из умова људи поткрепљује се чињеницом да је, у вези с тим уклањањем, место Христове „светиње било оборено“. Не постоји ниједан стих у Божјој Речи који поистовећује небеску светињу, где Христос врши своје посредовање, са нечим што је икада било оборено. Нити постоји било који библијски одломак који поистовећује само небо, које је „место његове светиње“, са нечим што је икада било оборено. Још једном, теолози себе постављају изнад пророка Данила, јер упорно тврде да се „место његове светиње“ у том стиху односи на Божју светињу, упркос чињеници да Данило поучава управо супротно од те идеје.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Самопроглашени стручњаци за јеврејски језик упорно тврде да се у том стиху јеврејска реч „rum“ мора разумети у значењу јеврејске речи „sur“. Они такође тврде да се јеврејска реч „miqdash“ мора разумети као јеврејска реч „qodesh“. И „miqdash“ и „qodash“ у књизи пророка Данила једноставно се преводе као „светилиште“, али имају различита значења. „Miqdash“ означава било које светилиште, било да је то Божје светилиште или паганско светилиште. То је општа реч за светилиште, док се „qodesh“ у Библији употребљава једино да означи Божје светилиште.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Данило је знао разлику између паганског светилишта и Божјег светилишта. Да је Данило хтео да означи паганско светилиште, употребио би реч „микдаш“. Запањујуће ми је што наводни стручњаци за хебрејски језик никада не узимају у обзир чињеницу да у четири узастопна стиха Данило три пута употребљава обе речи. Данилова употреба двеју хебрејских речи, обе преведених као „светилиште“, одређује значење за које је Данило намеравао да буде схваћено.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Да, узвисио се чак до Кнеза војске, и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње би оборено. И војска му би предана против свагдашње жртве због преступа, и обори истину на земљу; и чињаше, и напредоваше. Тада чух једнога светога где говораше, а други свети рече ономе светоме који говораше: Докле ће трајати утвара о свагдашњој жртви и преступу опустошења, да се и светиња и војска предају да буду погажени? И рече ми: До две хиљаде и три стотине дана; тада ће се светиња очистити. Данило 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

У самом одломку који садржи темељ адвентизма, Данило употребљава две различите јеврејске речи, од којих се обе преводе као „светиња“. У тринаестом и четрнаестом стиху Данило је изабрао да употреби јеврејску реч за „светињу“ која се у библијској употреби користи искључиво за означавање Божје светиње, али у једанаестом стиху Данило је употребио општу, односно генеричку јеврејску реч која може означавати Божју светињу, а може означавати и паганску светињу.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Да је Данило хтео да „светињу“ у једанаестом стиху поистовети са Божјом светињом, употребио би исту јеврејску реч коју је употребио два пута у наредна три стиха. Потпуно је јасно да је Данило правио разлику између паганске светиње у једанаестом стиху и Божје светиње у тринаестом и четрнаестом стиху! Али пијанице Јефремове тврде да је „место његове светиње“ које је у једанаестом стиху било „оборено“ било место Божје светиње, премда избегавају реч „место“.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Они уче да је папство укинуло Христову службу посредовања и оборило истину о небеској светињи. Али Данило је јасно рекао да „светиња“ у једанаестом стиху није Божја светиња, него паганска светиња. Данило је исто тако јасно показао да није била оборена „светиња“, него „место“ његове светиње.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Одбијајући да признају сврсисходно родно колебање у стиховима девет до дванаест, савремени теолози су прихватили дефиницију „свакодневне“ која је потекла унутар отпадничког протестантизма, и почели да подижу темељ на песку људских нагађања, предања и обичаја. Када дођу до стиха једанаест, они чак одбацују надахнути савет Сестре Вајт, која је утврдила да је Милерово разумевање „свакодневне“ као паганизма било исправно, и почињу да се служе вештином скретања пажње и нагађања како би одбранили своју љубав према католичкој и протестантској теологији.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

Они у овом стиху преображавају пагански Рим у папски Рим и речи која значи „подићи и узвисити“ насилно намећу значење „уклонити“. Сатански симбол „свакодневне“ одређују као божански симбол, а затим истрајавају у тврдњи да је пагански храм Божји храм, избегавајући при томе непосредно упућивање на „место“ светиње. А „неуки“ (како их Исаија означава), који ће разумети само ако им „учени“ кажу да је тако, прихватају то јело од бајки на сопствену пропаст.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

У следећем чланку наставићемо наше разматрање умножавања знања представљеног као драгуљи у Милеровом сну.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> „Апостол Павле нас упозорава да ће ‘неки отступити од вере, слушајући заводљиве духове и науке демонске.’ То је оно што можемо очекивати. Наше највеће кушње доћи ће због оне врсте људи који су некада заступали истину, али се од ње окрећу ка свету и с мржњом и поругом газе је ногама. Бог има дело за своје верне слуге. Напади непријатеља морају се суочити са истином Његове речи. Лаж мора бити разоткривена, њен прави карактер мора бити откривен, а светлост закона Јеховиног мора засијати усред моралне таме света. Ми треба да изнесемо захтеве Његове речи. Нећемо бити без кривице ако занемаримо ову свечану дужност. Али док стојимо у одбрану истине, немојмо стајати у одбрану самих себе и дизати велику буку зато што смо позвани да подносимо прекор и погрешно представљање. Немојмо жалити сами себе, него будимо веома ревносни за закон Свевишњега.“

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> „Апостол каже: ‘Јер ће доћи време кад неће подносити здраву науку; него ће по својим сопственим жељама нагомилавати себи учитеље, јер их сврбе уши; и одвратиће уши од истине, а окренуће се бајкама.’ На све стране видимо људе које лако одводе у ропство варљиве маштарије оних који укидају реч Божју; али када им се истина изнесе пред очи, испуњавају се нестрпљењем и гневом. Али апостолова опомена слузи Божјем гласи: ‘А ти у свему буди трезвен, подноси страдања, врши дело јеванђелисте, потпуно испуни своју службу.’ У његово време неки су напустили дело Господње. Он пише: ‘Димас ме остави, заволевши садашњи свет;’ а затим каже: ‘Александар ковач много ми је зла учинио: нека му Господ плати по делима његовим: њега се и ти чувај; јер се веома противио нашим речима.’”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> „Пророци и апостоли искусили су слична искушења противљења и поруге, а чак је и беспрекорно Јагње Божје било кушано у свему као и ми. Он је поднео противљење грешника против самога себе.“

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> „Свако упозорење за ово време мора се верно објавити; али ‘слуга Господњи не треба да се свађа, него да буде благ према свима, кадар да поучи, трпељив; да с кротошћу поучава оне који се сами себи противе.’ Морамо брижљиво чувати речи нашега Бога да се не бисмо оскврнили варљивим деловањем оних који су отпали од вере. Њиховом духу и утицају треба да се одупремо истим оружјем којим се послужио наш Учитељ када га је напао кнез таме,—‘Писано је.’ Треба да научимо да се вешто служимо речју Божјом. Опомена гласи: ‘Постарај се да се покажеш проверен пред Богом, као посленик који нема чега да се стиди, право управљајући речју истине.’ Потребни су марљив рад, усрдна молитва и вера да би се одговорило на кривудаву заблуду лажних учитеља и заводника; јер ‘у последње дане настаће тешка времена. Јер ће људи бити самољубиви, среброљубиви, хвалисави, охоли, хулници, непослушни родитељима, неблагодарни, непобожни, без природне наклоности, непомирљиви, клеветници, неуздржљиви, сурови, мрзитељи добра, издајници, нагли, надувени, који више љубе сласти него Бога; који имају обличје побожности, а силе њезине су се одрекли: и клони се таквих.’ Ове речи приказују карактер људи с којима ће се слуге Божје морати суочити. ‘Клеветници,’ ‘мрзитељи добра,’ нападаће оне који су верни своме Богу у овом изопаченом добу. Али посланик Неба мора испољити дух који се показао у Учитељу. У понизности и љубави он мора радити на спасењу људи.“

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> „Павле наставља о онима који се противе делу Божјем, упоређујући их са људима који су ратовали против верних у време древног Израиља. Он каже: ‘Као што се Јаније и Јамврије противише Мојсију, тако се и ови противе истини; људи покваренога ума, непоуздани у вери. Али неће даље напредовати; јер ће њихово безумље бити објављено свима, као што је било и њихово.’ Ми знамо да долази време када ће се открити безумље ратовања против Бога. Можемо себи допустити да чекамо у мирној стрпљивости и поверењу, ма колико били клеветани и презирани; јер ‘нема ништа тајно што се неће открити,’ и они који поштују Бога биће од Њега почаствовани пред људима и анђелима. Треба да учествујемо у страдањима реформатора. Написано је: ‘Ружења оних који руже тебе падоше на мене.’ Христос разуме нашу жалост. Ниједан од нас није позван да носи крст сам. Човек страдања са Голготе саосећа са нашим невољама, и пошто је и сам страдао будући кушан, може и помоћи онима који су ради Њега у жалости и кушњи. ‘А и сви који хоће побожно да живе у Христу Исусу биће гоњени. А зли људи и варалице напредоваће на горе, варајући и варајући се. А ти остани у ономе што си научио.’” Review and Herald, January 10, 1888.

Back to Articles