Article

# What is Truth? - Number Four

Шта је истина? — број четири

Let not Your Heart be Troubled

Нека се не узнемирава срце ваше

Author

Jeff Pippenger

Published

September 9, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the beginning of Millerite history in 1798, the vision of the Ulai River in the book of Daniel was unsealed, producing an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers. The Ulai vision represents the internal message for God’s people as represented by the seven churches of Revelation chapters two and three. At the end of the prophetic history that began in 1798, at the Exeter camp meeting from August 12–17, 1844, the message of the Midnight Cry was unsealed when the Lion of the tribe of Judah removed His hand from a hidden truth, which produced an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers.

На почетку милеритске историје 1798. године, визија о реци Улај у књизи пророка Данила била је отпечаћена, што је довело до умножења знања које је испитало и показало две класе богомољаца. Визија о Улају представља унутрашњу поруку за Божји народ, као што је представљен кроз седам цркава у другом и трећем поглављу Откривења. На крају пророчке историје која је започела 1798. године, на логорском састанку у Ексетеру од 12. до 17. августа 1844. године, порука Поноћног вапаја била је отпечаћена када је Лав из племена Јудина уклонио Своју руку са скривене истине, што је довело до умножења знања које је испитало и показало две класе богомољаца.

In 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, the vision of the Hiddekel River in the book of Daniel was unsealed, producing an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers. The Hiddekel vision represents the external message of the enemies of God’s people as represented by the seven seals in the book of Revelation. At the end of the prophetic history that began in 1989, beginning in the last couple of weeks of July, 2023, the Lion of the tribe of Judah began the process of unsealing the message of the Midnight Cry by removing His hand from a hidden truth, which is producing an increase of knowledge that is testing and will ultimately manifest two classes of worshippers among God’s people.

Godine 1989, kada su, kao što je opisano u jedanaestoj glavi Knjige proroka Danila, u četrdesetom stihu, zemlje koje predstavljaju bivši Sovjetski Savez bile pometene od strane papstva i Sjedinjenih Američkih Država, viđenje o reci Hidekel u Knjizi proroka Danila bilo je otpečaćeno, proizvodeći umnoženje znanja koje je ispitalo i pokazalo dve klase poštovalaca. Viđenje o Hidekelu predstavlja spoljašnju poruku neprijatelja Božjeg naroda, kako je predstavljena sa sedam pečata u Knjizi Otkrivenja. Na kraju proročke istorije koja je otpočela 1989. godine, počevši od poslednjih nekoliko sedmica jula 2023. godine, Lav iz Judinog plemena započeo je proces otpečaćivanja poruke Ponoćnog poklika uklanjajući svoju ruku sa jedne skrivene istine, što proizvodi umnoženje znanja koje ispituje i koje će na kraju pokazati dve klase poštovalaca među Božjim narodom.

In the first verse of John chapter fourteen, Christ encourages the disciples to let not their hearts be troubled.

У првом стиху четрнаестог поглавља Јеванђеља по Јовану, Христос охрабрује ученике да се не узнемиравају срцем.

> Let not your heart be troubled: ye believe in God, believe also in me. John 14:1.

> Нека се не узнемирује срце ваше: верујете у Бога, верујте и у мене. Јован 14:1.

Within hours Christ was arrested and shortly thereafter He was crucified, buried and resurrected. After ascending to the Father, He returned to His disciples.

У року од неколико часова Христос је био ухапшен, а недуго потом био је разапет, сахрањен и васкрсао. Пошто се вазнео Оцу, вратио се Својим ученицима.

> And as they thus spake, Jesus himself stood in the midst of them, and saith unto them, Peace be unto you. But they were terrified and affrighted, and supposed that they had seen a spirit. And he said unto them, Why are ye troubled? and why do thoughts arise in your hearts? Luke 24:36–38.

> И док су они тако говорили, сам Исус стаде међу њих и рече им: Мир вам. А они, уплашени и преплашени, помислише да виде духа. И рече им: Зашто сте сметени? и зашто се такве мисли јављају у срцима вашим? Лука 24:36–38.

The first disappointment in a reform line occurs when God’s people forget a previously revealed truth. The disciples had forgotten what Jesus had told them less than a week before their fear and disappointment was manifested at the crisis of the cross. The first disappointment is followed by a time of tarrying, which in the parable of the ten virgins is represented by the absence of the Bridegroom. Jesus had directly told the disciples He was going to His Father but would be back. The foreknowledge He had provided the disciples did not prevent them from being overwhelmed by the crisis. In the context of the parable of the ten virgins, a crisis is where character is manifested, but never developed. Jesus had chosen and ordained the disciples, and he told them that very truth before the crisis.

Прво разочарање у једној реформној линији настаје онда када Божји народ заборави раније откривену истину. Ученици су заборавили оно што им је Исус рекао мање од седам дана пре него што су се њихов страх и разочарање испољили у кризи крста. За првим разочарањем следи време одлагања, које је у причи о десет девојака представљено одсуством Женика. Исус је непосредно рекао ученицима да иде Оцу своме, али да ће се вратити. Предзнање које је дао ученицима није их спречило да буду савладани кризом. У контексту приче о десет девојака, криза је место где се карактер испољава, али се никада не развија. Исус је изабрао и поставио ученике, и ту им је истину саопштио пре саме кризе.

> Ye have not chosen me, but I have chosen you, and ordained you, that ye should go and bring forth fruit, and that your fruit should remain: that whatsoever ye shall ask of the Father in my name, he may give it you. John 15:16.

> Не изабрасте ви мене, него ја изабрах вас, и поставих вас да идете и род доносите, и да род ваш остане: да што год заиштете од Оца у име моје, да вам да. Јован 15:16.

Yet even though they were chosen, it did not prevent them from being overwhelmed by the crisis.

Ипак, иако су били изабрани, то их није спречило да буду савладани кризом.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> „Карактер се открива у кризи. Када је озбиљни глас у поноћ објавио: ‘Ево жениха где иде; изађите му у сусрет’, успаване девојке се тргоше из сна, и показало се ко се припремио за тај догађај. Обе стране биле су затечене неспремне, али једна је била припремљена за ту изненадну потребу, а друга се показала без припреме. Карактер се открива околностима. Изненадне прилике износе на видело право ткиво карактера. Нека изненадна и неочекивана несрећа, жалост због губитка, или криза, нека неочекивана болест или мука, нешто што доводи душу лицем к лицу са смрћу, изнеће на видело праву унутрашњост карактера. Постаће очигледно има ли или нема стварне вере у обећања речи Божје. Постаће очигледно да ли се душа одржава благодаћу, да ли у посуди с жишком има уља.“

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals.” Review and Herald, October 17, 1895.

> „Времена кушње долазе свима. Како се понашамо под Божјом пробом и испитивањем? Гасе ли се наше светиљке? или их још увек држимо да горе? Јесмо ли припремљени за сваку невољу својом везом с Оним који је пун благодати и истине? Пет мудрих девојака нису могле пренети свој карактер на пет лудих девојака. Карактер морамо изградити ми као појединци.“ Review and Herald, October 17, 1895.

The Revelation of Jesus Christ that is identified in the first verses of the book of Revelation is the final warning message to the church and thereafter to the world. That revelation is unsealed just before the close of probation by the Lion of the tribe of Judah who has been identified in Revelation chapter five as the only one who is worthy to open the book that was sealed.

Otkrivenje Isusa Hrista, koje je označeno u prvim stihovima knjige Otkrivenja, jeste poslednja opominjuća poruka crkvi, a potom i svetu. To otkrivenje biva otpečaćeno neposredno pre završetka vremena milosti od strane Lava iz Judinog plemena, koji je u petom poglavlju Otkrivenja označen kao jedini dostojan da otvori knjigu koja je bila zapečaćena.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. Revelation 5:5.

> И један од старешина рече ми: Не плачи; ево, Лав из племена Јудина, Корен Давидов, надвладао је да отвори књигу и да разломи седам печата њезиних. Откривење 5:5.

The Lion of the tribe of Judah is also the “root of David,” and He is also “the son of David” and He is also the Lord of David. The connection represented by the Lion of the tribe of Judah identifies that when the Lion of the tribe of Judah seals or unseals a truth, he does so by employing the rule of first mention, that identifies the end of a thing by the beginning of a thing as represented by Jesus as the “root of David.” When a truth is unsealed at ‘a’ time of the end, a purification process is initiated as represented in Daniel twelve.

Лав из племена Јудина такође је „корен Давидов“, и Он је такође „син Давидов“, и Он је такође Господ Давидов. Веза представљена Лавом из племена Јудина показује да, када Лав из племена Јудина запечати или отпечати неку истину, Он то чини примењујући правило првог помињања, које крај нечега одређује почетком нечега, као што је представљено у Исусу као „корену Давидовом“. Када се нека истина отпечати у „време“ свршетка, покреће се процес очишћења, као што је представљено у дванаестој глави Данила.

> “It was the Lion of the tribe of Judah who unsealed the book and gave to John the revelation of what should be in these last days. Daniel stood in his lot to bear his testimony, which was sealed until the time of the end, when the first angel’s message should be proclaimed to our world. These matters are of infinite importance in these last days, but while ‘many shall be purified, and made white, and tried,’ ‘the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand.’” Manuscript Releases, volume 18, 14, 15.

> „Лав из племена Јудина био је Тај који је отворио књигу и дао Јовану откривење о ономе што треба да буде у овим последњим данима. Данило је стајао на своме месту да понесе своје сведочанство, које је било запечаћено до времена краја, када је требало да се објави порука првог анђела нашем свету. Ова питања су од бескрајне важности у овим последњим данима, али док ће се ‘многи очистити, и убелити, и окушати’, ‘безбожници ће радити безбожно; и ниједан од безбожника неће разумети.’” Manuscript Releases, том 18, 14, 15.

The work of Jesus as the Lion of the tribe of Judah is of infinite importance, but “none” of the “wicked shall understand” his work or the message that is unsealed.

Дело Исуса као Лава из племена Јудина од бескрајне је важности, али „нико“ од „безбожних неће разумети“ ни његово дело ни поруку која је отпечаћена.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> И рече: Иди својим путем, Даниле; јер су ове речи затворене и запечаћене до времена свршетка. Многи ће се очистити, и убелити, и бити окушани; а безбожници ће безбожно поступати; и нико од безбожника неће разумети; али ће мудри разумети. Данило 12:9, 10.

The testing process is represented by three steps; “purified, made white, and tried.” These three steps represent the three steps of “the everlasting gospel,” which in the first angel’s message is represented as fear God (purified), give him glory (made white) for the hour of His judgment is come (tried). Those three steps are the ‘truth,’ as represented by the first letter, thirteenth letter and last letter of the Hebrew alphabet and when those letters are brought together in that order, the Hebrew word “truth” is created.

Процес испитивања представљен је кроз три корака: „очишћени, убељени и окушани“. Ова три корака представљају три корака „вечног јеванђеља“, које је у поруци првог анђела представљено као: бојте се Бога (очишћени), подајте Му славу (убељени), јер дође час Његовог суда (окушани). Та три корака јесу „истина“, како је представљена првим словом, тринаестим словом и последњим словом јеврејског алфабета, а када се та слова саставе тим редом, настаје јеврејска реч „истина“.

Those three steps are the ‘way,’ for God’s way, according to Asaph in Psalms 77:13 is in the sanctuary where in the courtyard a sinner is purified by the shedding of blood. The blood is thereafter taken into the holy place which represents sanctification which is the process of being “made white.”

Та три корака су „пут“, јер је пут Божји, према Асафу у Псалму 77:13, у светињи, где се у дворишту грешник очишћује проливањем крви. Крв се потом уноси у свето место, које представља посвећење, што је процес „убељивања“.

> And one of the elders answered, saying unto me, What are these which are arrayed in white robes? and whence came they? And I said unto him, Sir, thou knowest. And he said to me, These are they which came out of great tribulation, and have washed their robes, and made them white in the blood of the Lamb. Revelation 7:13, 14.

> И проговори један од старешина, говорећи ми: Ко су ови обучени у беле хаљине, и откуда дођоше? И рекох му: Господару, ти знаш. И рече ми: Ово су они који дођоше из велике невоље, и опраше хаљине своје, и убелише их у крви Јагњетовој. Откривење 7:13, 14.

The justified and sanctified sinner is then prepared to be “tried” in the judgment represented by the Most Holy Place. Jesus is the “way”, the “truth” and the “life”. The way is the beginning, the truth is the middle and the life is the end. If we are purified by the first step, we are on the way, which is the path of the justified.

Тада је оправдани и посвећени грешник припремљен да буде „испитан“ на суду који је представљен Светињом над светињама. Исус је „пут“, „истина“ и „живот“. Пут је почетак, истина је средина, а живот је крај. Ако смо очишћени првим кораком, ми смо на путу, који је стаза оправданих.

> But the path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day. Proverbs 4:18.

> А стаза праведника јесте као светлост сванућа, која све јаче светли до потпуног дана. Приче 4:18.

The second step is the manifestation of righteousness that is accomplished by His truth, for His Word is truth.

Други корак јесте пројављивање праведности које се остварује Његовом истином, јер је Његова Реч истина.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Освети их истином својом: реч је твоја истина. Јован 17:17.

Those justified are represented by step one, the sanctified are represented by step two. The first two steps prepare those who are justified and sanctified to enter into judgment and receive eternal life. Jesus is the way, the truth and the life.

Оправдани су представљени првим степеником, посвећени су представљени другим степеником. Прва два степеника припремају оне који су оправдани и посвећени да уђу у суд и приме вечни живот. Исус је пут, истина и живот.

> “Righteousness within is testified to by righteousness without. He who is righteous within is not hard-hearted and unsympathetic, but day by day he grows into the image of Christ, going on from strength to strength. He who is being sanctified by the truth will be self-controlled, and will follow in the footsteps of Christ until grace is lost in glory. The righteousness by which we are justified is imputed; the righteousness by which we are sanctified is imparted. The first is our title to heaven, the second is our fitness for heaven.” Review and Herald, June 4, 1895.

> „Праведност изнутра посведочена је праведношћу споља. Онај ко је праведан изнутра није тврда срца нити без саосећања, него из дана у дан узраста у Христов лик, напредујући из снаге у снагу. Онај који се истином посвећује биће владања над собом и ићи ће Христовим стопама све док се благодат не изгуби у слави. Праведност којом смо оправдани јесте урачуната; праведност којом се посвећујемо јесте дарована. Прва је наше право на небо, друга је наша подобност за небо.“ Review and Herald, June 4, 1895.

John chapter fourteen through chapter seventeen repeatedly addresses the issues of the disciple’s reaction when Christ leaves them to go to His Father. He promises to return, and he understood, (though the disciples did not), that the soon-coming crisis would produce a profound disappointment. Woven into the four chapters is the identification and definition of the Holy Spirit as the “Comforter.” The Holy Spirit is identified four times as the “Comforter” in the gospel of John, and once in first John, but there the word is translated as “advocate.” It is located nowhere else in the New Testament.

Јован, од четрнаесте до седамнаесте главе, више пута разматра питања ученикове реакције када их Христос напусти да би отишао Своме Оцу. Он обећава да ће се вратити, и разумео је, (иако ученици нису), да ће криза која ускоро долази произвести дубоко разочарање. Кроз те четири главе проткано је препознавање и одређење Светога Духа као „Утешитеља“. Свети Дух је у Јеванђељу по Јовану четири пута означен као „Утешитељ“, а једном у Првој Јовановој, али је тамо та реч преведена као „заступник“. Нигде другде у Новом завету се не налази.

The Old Testament has a Hebrew word that has been translated as “comforter” in Ecclesiastes four verse one and in Lamentations chapter one verses nine and sixteen. All three of those references identify that oppressors have oppressed God’s people and they have no comforter to support them in the distress and disappointment they find themselves in.

Стари завет садржи једну јеврејску реч која је преведена као „утешитељ“ у Књизи проповедниковој 4:1 и у Плачу Јеремијином 1:9 и 16. Сва три та места указују на то да су тлачитељи тлачили Божји народ и да они немају утешитеља који би их подржао у невољи и разочарању у којима се налазе.

The identification of the Holy Spirit as the “Comforter” is placed in the passage that Jesus is seeking to prepare the disciples for the great disappointment that lies just hours ahead. In that context He emphasizes that even in His absence the Holy Spirit will be present to provide them with comfort. In identifying the Holy Spirit in the context of the Comforter, Jesus specifies the characteristics of the work that the Comforter will accomplish.

Поистовећивање Светога Духа као „Утешитеља“ смештено је у одломак у коме Исус настоји да припреми ученике за велико разочарање које предстоји само неколико часова касније. У том контексту Он наглашава да ће, чак и у Његовом одсуству, Свети Дух бити присутан да им пружи утеху. Поистовећујући Светога Духа у контексту Утешитеља, Исус одређује обележја дела које ће Утешитељ извршити.

Jesus’ repeated references of His departure and return, places that very subject at the top of the list in terms of the primary theme of the passage.

Исусова поновљена указивања на Свој одлазак и повратак стављају управо ту тему на сам врх списка као главну тему овог одломка.

John 14:2–4, 18, 19, 28, 16:5–7, 10, 28, 17:11–13 are verses that directly address the tarrying time in the parable of the ten virgins. Included with the previous verses is the following passage that through repetition emphasizes the tarrying time, for “the Lord does not repeat things that are of no great consequence.”

Јован 14:2–4, 18, 19, 28; 16:5–7, 10, 28; 17:11–13 јесу стихови који се непосредно односе на време одлагања у причи о десет девојака. Уз претходне стихове иде и следећи одломак који, понављањем, наглашава време одлагања, јер „Господ не понавља ствари које нису од велике важности.“

> A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me, because I go to the Father. Then said some of his disciples among themselves, What is this that he saith unto us, A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me: and, Because I go to the Father? They said therefore, What is this that he saith, A little while? we cannot tell what he saith. Now Jesus knew that they were desirous to ask him, and said unto them, Do ye inquire among yourselves of that I said, A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me? Verily, verily, I say unto you, That ye shall weep and lament, but the world shall rejoice: and ye shall be sorrowful, but your sorrow shall be turned into joy. A woman when she is in travail hath sorrow, because her hour is come: but as soon as she is delivered of the child, she remembereth no more the anguish, for joy that a man is born into the world. And ye now therefore have sorrow: but I will see you again, and your heart shall rejoice, and your joy no man taketh from you. John 16:16–22.

> Још мало, и нећете ме видети; и опет, још мало, и видећете ме, јер идем Оцу. Тада рекоше неки од његових ученика међу собом: Шта је то што нам говори: Још мало, и нећете ме видети; и опет, још мало, и видећете ме; и: јер идем Оцу? Говораху, дакле: Шта је то што каже: Још мало? Не знамо шта говори. А Исус знајући да хтедоше да га питају, рече им: Питате ли међу собом за то што рекох: Још мало, и нећете ме видети; и опет, још мало, и видећете ме? Заиста, заиста вам кажем да ћете плакати и ридати, а свет ће се радовати; и ви ћете бити жалосни, али ће се ваша жалост претворити у радост. Жена кад рађа има жалост, јер је дошао њен час; али кад роди дете, више се не сећа муке од радости што се човек родио на свет. И ви, дакле, сада имате жалост; али ћу вас опет видети, и обрадоваће се срце ваше, и радост вашу нико вам неће узети. Јован 16:16–22.

At least twenty-one verses in chapter fourteen through chapter seventeen identify the period of time in which the disciples would need to wait for Christ to return. That period of time would begin at Christ’s death and continue until His return from His Father. The time they were to wait for His return symbolizes the tarrying time in the parable of the ten virgins. As with Luke’s account of the disciples of Emmaus, the disappointment of the cross is prophetically typifying the beginning of the tarrying time that follows the first disappointment.

Најмање двадесет и један стих, од четрнаесте до седамнаесте главе, одређују временско раздобље у којем би ученици морали чекати Христов повратак. То временско раздобље отпочело би Христовом смрћу и трајало би до Његовог повратка од Његовог Оца. Време током којег су требали чекати Његов повратак симболизује време одлагања у причи о десет девојака. Као и у Лукином извештају о ученицима из Емауса, разочарање крста пророчки предочава почетак времена одлагања које следи након првог разочарања.

In the first passage of the first book of the Bible we find the creation story and we recognize the three persons of the heavenly trio. In the first passage of the last book of the Bible we find the three persons of the heavenly trio. In the four chapters we are considering we find the three persons of the heavenly trio. Recognizing this fact allows us to lay John’s four chapters over the prophetic line of Genesis chapter one verse one through to chapter two verse three and over Revelation chapter one verses one through eleven.

У првом одломку прве књиге Библије налазимо извештај о стварању и препознајемо три Личности небеског тројства. У првом одломку последње књиге Библије налазимо три Личности небеског тројства. У четири поглавља која разматрамо налазимо три Личности небеског тројства. Препознавање ове чињенице омогућава нам да Јованова четири поглавља положимо преко пророчке линије од 1. Мојсијеве 1,1 до 2,3 и преко Откривења 1,1–11.

In the passage Jesus says to Thomas that if a person has seen Jesus, they have seen the Father. The passage also identifies that Christ is the one who comforted the disciples by his presence, but that when he leaves, He would send “another” “comforter.” The Holy Spirit is the comforter, but Christ was also the comforter.

У овом одломку Исус говори Томи да, ако је неко видео Исуса, видео је Оца. Одломак такође показује да је Христос тај који је тешио ученике својим присуством, али да ће, када Он оде, послати „другог“ „Утешитеља“. Свети Дух је Утешитељ, али је и Христос такође био Утешитељ.

> If ye had known me, ye should have known my Father also: and from henceforth ye know him, and have seen him. Philip saith unto him, Lord, show us the Father, and it sufficeth us. Jesus saith unto him, Have I been so long time with you, and yet hast thou not known me, Philip? he that hath seen me hath seen the Father; and how sayest thou then, Show us the Father? John 14:7–9.

> Да сте познали мене, познали бисте и Оца мога; и од сада Га познајете, и видели сте Га. Филип Му рече: Господе, покажи нам Оца, и доста нам је. Исус му рече: Толико сам времена с вама, и још ме ниси познао, Филипе? Ко је видео мене, видео је Оца; па како ти онда говориш: Покажи нам Оца? Јован 14:7–9.

Thomas represents those in Adventism that refuse to see the testimony of the relationship of the heavenly trio, in spite of the fact that they probably have read the testimonies which uphold that truth over and over.

Тома представља оне у адвентизму који одбијају да виде сведочанство о односу небеског тројства, упркос чињеници да су вероватно изнова и изнова читали сведочанства која потврђују ту истину.

> And I will pray the Father, and he shall give you another Comforter, that he may abide with you forever; Even the Spirit of truth; whom the world cannot receive, because it seeth him not, neither knoweth him: but ye know him; for he dwelleth with you, and shall be in you. I will not leave you comfortless: I will come to you. Yet a little while, and the world seeth me no more; but ye see me: because I live, ye shall live also. John 14:16–19.

> И ја ћу умолити Оца, и даће вам другога Утешитеља, да буде с вама довека; Духа истине, којега свет не може примити, јер га не види, нити га познаје; а ви га познајете, јер с вама пребива, и у вама ће бити. Нећу вас оставити сиротне: доћи ћу к вама. Још мало, и свет ме више неће видети; а ви ћете ме видети: јер ја живим, и ви ћете живети. Јован 14:16–19.

If we have seen Jesus, we have seen the Father. Jesus is the “Comforter” and the Holy Spirit is “another Comforter.” If we have seen Jesus, we have seen the Father and we have seen the Comforter. Of the five times the word comforter is used in the Bible, they are all employed by the apostle John. In the fifth reference the word is translated as “advocate.”

Ако смо видели Исуса, видели смо Оца. Исус је „Утешитељ“, а Свети Дух је „други Утешитељ“. Ако смо видели Исуса, видели смо Оца и видели смо Утешитеља. Од пет пута колико се реч утешитељ употребљава у Библији, сва употребљава апостол Јован. У петом навођењу та реч је преведена као „заступник“.

> My little children, these things write I unto you, that ye sin not. And if any man sin, we have an advocate with the Father, Jesus Christ the righteous. 1 John 2:1.

> Дечице моја, ово вам пишем да не грешите. И ако ко сагреши, имамо Заступника код Оца, Исуса Христа праведника. 1. Јованова 2:1.

If any man sin, we have a Comforter, Jesus Christ the righteous. An advocate is one who intercedes in behalf of the sinner. Paul identifies Jesus’ work as our advocate.

Ако ко сагреши, имамо Утешитеља, Исуса Христа праведника. Заступник је онај који посредује у корист грешника. Павле означава Исусово дело као дело нашег заступника.

> Who is he that condemneth? It is Christ that died, yea rather, that is risen again, who is even at the right hand of God, who also maketh intercession for us. Romans 8:34.

> Ко је тај који осуђује? Христос је онај који умре, штавише, који и васкрсе, који је и с десне стране Богу, који се и заузима за нас. Римљанима 8:34.

Jesus is the sinner’s advocate, which includes that He is the comforter. In the same chapter Paul had previously identified that the Holy Spirit also makes intercession for us.

Исус је заступник грешника, што укључује и то да је Он Утешитељ. У истом поглављу Павле је претходно указао да се и Дух Свети заузима за нас.

> Likewise the Spirit also helpeth our infirmities: for we know not what we should pray for as we ought: but the Spirit itself maketh intercession for us with groanings which cannot be uttered. And he that searcheth the hearts knoweth what is the mind of the Spirit, because he maketh intercession for the saints according to the will of God. Romans 8:26, 27.

> Тако и Дух помаже нашим слабостима; јер не знамо за шта ћемо се молити као што треба; него сам Дух посредује за нас уздисајима који се не могу исказати. А Онај који испитује срца зна шта је мисао Духа, јер Он посредује за свете по вољи Божјој. Римљанима 8:26, 27.

Jesus and the Holy Spirit are both identified as the Comforter, and therefore they are both advocates that make intercession for us. The three persons of the heavenly trio are all represented in the passage of John we are considering, and when brought together with the first testimony of the first book of the Bible and the first testimony of the last book of the Bible the light concerning the relationship and work of the three persons of the godhead is magnified.

Исус и Свети Дух су обојица означени као Утешитељ, и стога су обојица заступници који посредују за нас. Све три личности небеског тројства представљене су у одломку из Јована који разматрамо, а када се то сагледа заједно са првим сведочанством прве књиге Библије и првим сведочанством последње књиге Библије, светлост у погледу односа и дела трију личности Божанства бива увећана.

> “The Father cannot be described by the things of earth. The Father is all the fullness of the Godhead bodily, and is invisible to mortal sight. The Son is all the fullness of the Godhead manifested. The word of God declares Him to be ‘the express image of His person.’ ‘God so loved the world that He gave His only begotten Son, that whosoever believeth in Him should not perish, but have everlasting life.’ Here is shown the personality of the Father.

> „Отац се не може описати стварима земаљским. Отац је сва пуноћа Божанства телесно, и невидљив је смртном погледу. Син је сва пуноћа Божанства објављена. Реч Божја Га проглашава за ‘обличје бића Његова’. ‘Јер Богу тако омиље свет да је и Сина Својега Јединороднога дао, да ниједан који Га верује не погине, него да има живот вечни.’ Овде је показана личност Оца.“

> “The Comforter that Christ promised to send after He ascended to heaven, is the Spirit in all the fullness of the Godhead, making manifest the power of divine grace to all who receive and believe in Christ as a personal Saviour. There are three living persons of the heavenly trio. In the name of these three powers,—the Father, the Son, and the Holy Ghost, those who receive Christ by living faith are baptized, and these powers will cooperate with the obedient subjects of heaven in their efforts to live the new life in Christ.

> „Утешитељ кога је Христос обећао да ће послати пошто се вазнео на небо, јесте Дух у свој пуноћи Божанства, који свима што примају и верују у Христа као личног Спаситеља објављује силу божанске благодати. Постоје три жива лица небеског тројства. У име ове три силе — Оца, Сина и Светога Духа — крштавају се они који примају Христа живом вером, и ове силе ће сарађивати са послушним поданицима неба у њиховим настојањима да живе новим животом у Христу.“

> “What is the sinner to do?—Believe in Christ. He is Christ’s property, bought with the blood of the Son of God. Through test and trial the Saviour redeemed human beings from the slavery of sin. What then must we do to be saved from sin?—Believe on the Lord Jesus Christ as the sin-pardoning Saviour. He who confesses his sin and humbles his heart will receive forgiveness. Jesus is the sin-pardoning Saviour as well as the only begotten Son of the infinite God. The pardoned sinner is reconciled to God through Jesus Christ our Deliverer from sin. Keeping in the path of holiness, he is a subject of the grace of God. There is brought to him full salvation, joy, and peace, and the true wisdom that comes from God.

> „Шта грешник треба да чини? — Да верује у Христа. Он припада Христу, купљен крвљу Сина Божјег. Кроз испит и кушњу Спаситељ је откупио људска бића из ропства греха. Шта, дакле, треба да чинимо да бисмо били спасени од греха? — Верујмо у Господа Исуса Христа као Спаситеља који опрашта грехе. Онај који признаје свој грех и понизи своје срце примиће опроштење. Исус је Спаситељ који опрашта грехе, као и јединородни Син бесконачнога Бога. Опрoштени грешник се мири с Богом кроз Исуса Христа, нашега Избавитеља од греха. Остајући на стази светости, он је поданик благодати Божје. Њему се доноси потпуно спасење, радост и мир, и права мудрост која долази од Бога.“

> “Faith in the atoning blood of Jesus Christ is the assurance of pardon. Christ can cleanse away all sin. Simple reliance on that power day by day will give the human agent keen wisdom to discern what will keep the soul in these last days from the bondage of sin. By faith and prayer, through the knowledge of Christ, he is to work out his own salvation.

> „Вера у искупитељску крв Исуса Христа јесте сигурност опроштења. Христос може очистити од свакога греха. Једноставно ослањање на ту силу из дана у дан даће људском бићу оштру мудрост да разазна шта ће душу у овим последњим данима сачувати од ропства греху. Вером и молитвом, кроз познање Христа, он треба да гради своје сопствено спасење.

> “The Holy Spirit recognizes and guides us into all truth. God has given His only begotten Son, that whosoever believeth in Him should not perish but have everlasting life. Christ is the sinner’s Saviour. Christ’s death has redeemed the sinner. This is our only hope. If we make a full surrender of self, and practice the virtues of Christ, we shall gain the prize of eternal life.

> „Свети Дух нас препознаје и води у сваку истину. Бог је дао Свога јединородног Сина, да ниједан који верује у Њега не погине, него да има живот вечни. Христос је Спаситељ грешника. Христова смрт је искупила грешника. То је наша једина нада. Ако извршимо потпуно предање себе и упражњавамо Христове врлине, задобићемо награду вечнога живота.“

> “‘He that believeth in the Son, hath the Father also.’ He who has continual faith in the Father and the Son has the Spirit also. The Holy Spirit is his comforter, and he never departs from the truth.” Bible Training School, March 1, 1906.

> „Ко верује у Сина, има и Оца.“ Ко има постојану веру у Оца и Сина, има и Духа. Свети Дух је његов Утешитељ, и он никада не одступа од истине.“ Bible Training School, March 1, 1906.

Beyond the added light of the work and relationship of the heavenly trio, the identification of the heavenly trio in the passage provides a witness that these four chapters are to be aligned with the message that is now being unsealed by the Lion of the tribe of Judah.

Поред додатне светлости о делу и односу небеског тројства, поистовећење небеског тројства у овом одломку пружа сведочанство да ова четири поглавља треба ускладити с поруком коју сада распечаћује Лав из племена Јудина.

The witness in the story of the disciples of Emmaus, represents three testimonies that identify that the disappointment and tarrying times that followed the cross represents the disappointment and tarrying time that follows the first disappointment. There is another witness that upholds that the history represented in John’s four chapters represents the circumstances of the first disappointment.

Сведочанство у извештају о ученицима на путу за Емаус представља три сведочанства која показују да време разочарања и одлагања које је уследило после крста представља време разочарања и одлагања које следи после првог разочарања. Постоји и друго сведочанство које потврђује да историја представљена у Јованова четири поглавља представља околности првог разочарања.

The final verse of the creation story that is the first truth mentioned in God’s Word ends with three words, and each of those words begin with one of the three letters that create the word truth, and they do so in the correct order. The creation story in Genesis begins with the words, “In the beginning” and it ends with the three words “God created and made.”

Завршни стих извештаја о стварању, који представља прву истину поменуту у Божјој Речи, завршава се са три речи, и свака од тих речи почиње једним од три слова која образују реч „истина“, и то исправним редоследом. Извештај о стварању у Постању почиње речима „У почетку“, а завршава се трима речима: „Бог створи и начини.“

The first letter of those three words when combined create the word truth. The creation story starts with the “beginning” and ends with the word symbolically represented by the letters that represent the Alpha and Omega. So too, in the opening passage of the last book of the Bible Jesus is twice identified as the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last. Those three letters which represent the Alpha and Omega provide still another witness that the passage in John must be brought together with the prophetic line at the beginning of Genesis and the prophetic line at the beginning of Revelation. That testimony is recognized within the description of the work of the Comforter. The work of the Comforter is the three-step work represented by those same three Hebrew letters. The signature of Alpha and Omega allows us to place these four chapters in the context of the message of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before probation closes.

Прва слова тих трију речи, када се споје, образују реч истина. Извештај о стварању почиње са „почетком“ и завршава се речју која је симболички представљена словима која представљају Алфу и Омегу. Тако је и у уводном одломку последње књиге Библије Исус двапут означен као Алфа и Омега, почетак и свршетак, први и последњи. Та три слова која представљају Алфу и Омегу пружају још једно сведочанство да се одломак у Јовану мора довести у везу са пророчком линијом на почетку Постања и пророчком линијом на почетку Откривења. То сведочанство је препознато у опису дела Утешитеља. Дело Утешитеља јесте дело у три корака, представљено тим истим трима јеврејским словима. Потпис Алфе и Омеге омогућава нам да ова четири поглавља сместимо у контекст поруке Откривења Исуса Христа, која се распечаћује непосредно пре него што се време милости затвори.

The seven thunders represent four specific waymarks (points in time) and three specific periods of time that begin with the waymark of the descent of an angel that is to lighten the earth with His glory. That waymark was a point in time. The second waymark (point in time) is the first disappointment, that ushers in the period of the tarrying time. The tarrying time leads to the third waymark (point in time) where a truth is unsealed and that produces a movement. The movement concludes at the fourth waymark (point in time) represented as judgment. Those four waymarks and the three periods of time each represent a thunder, totaling seven thunders. They also represent a four-three combination.

Седам громова представљају четири одређена међаша (временске тачке) и три одређена временска раздобља која започињу међашем силаска анђела који треба да обасја земљу Његовом славом. Тај међаш био је временска тачка. Други међаш (временска тачка) јесте прво разочарање, које уводи у раздобље времена застоја. Време застоја води ка трећем међашу (временској тачки), где се једна истина отпечаћује, и то производи покрет. Покрет се завршава на четвртом међашу (временској тачки), представљеном као суд. Та четири међаша и три временска раздобља, сваки појединачно, представљају по један гром, што укупно чини седам громова. Они такође представљају комбинацију четири и три.

In earlier articles we have identified that the pioneer understanding of the seven churches, the seven seals and the seven trumpets acknowledge a ‘four-three combination.’ The first four churches, seals and trumpets are distinct from the last three churches, seals and trumpets. The seven thunders represent four waymarks, but within those four waymarks are three periods of time. The divine combination of ‘four and three’ that in the book of Revelation is established upon three witnesses (churches, seals and trumpets), and those witnesses testify to the validity of the ‘four and three’ combination of the book of Revelation’s seven thunders.

У ранијим чланцима утврдили смо да пионирско разумевање седам цркава, седам печата и седам труба препознаје „комбинацију четири и три“. Прве четири цркве, печата и трубе разликују се од последње три цркве, печата и трубе. Седам громова представљају четири ознаке пута, али унутар те четири ознаке пута налазе се три временска раздобља. Божанска комбинација „четири и три“, која је у књизи Откривења утемељена на три сведока (цркве, печати и трубе), и ти сведоци сведоче о ваљаности комбинације „четири и три“ седам громова из књиге Откривења.

Yet embedded within the line of history represented by the seven thunders is another hidden and distinct line of prophecy that possesses three waymarks that are distinct from the symbol represented as seven thunders. Therefore, when we consider the prophetic relation of the seven thunders with the hidden history that is now being unsealed, we find that the seven thunders present four waymarks (points in time) and the hidden history presents three waymarks (points in time.) Like unto the churches, seals, trumpets and thunders the hidden history represents three waymarks that are connected with the four waymarks of the seven thunders. The hidden history also possesses a three-four combination.

Ипак, унутар линије историје коју представља седам громова налази се још једна скривена и засебна линија пророштва која поседује три прекретнице, различите од симбола представљеног као седам громова. Стога, када разматрамо пророчки однос седам громова са скривеном историјом која се сада отпечаћује, налазимо да седам громова износе четири прекретнице (временске тачке), а скривена историја износи три прекретнице (временске тачке). Попут цркава, печата, труба и громова, скривена историја представља три прекретнице које су повезане са четири прекретнице седам громова. Скривена историја такође поседује комбинацију три-четири.

In the hidden history which is embedded within the seven thunders, there are three distinct waymarks that are each a ‘point in time,’ and the first and last of those three waymarks represent a disappointment. There is a distinct ‘period of time’ between the first and second waymarks and a distinct ‘period of time’ between the second and third points in time. The word “disappointment” evolved from the concept of a missed appointment and carries with its definition the emphasis of a point in time. Midnight is also a specific time. The hidden history is portrayed by three points in time separated by two periods of time; the tarrying time and the seventh month movement.

У скривеној историји која је уграђена унутар седам громова, постоје три јасно разлучена путоказна обележја, од којих је свако „тачка у времену“, а прво и последње од та три путоказна обележја представљају разочарање. Постоји јасан „временски период“ између првог и другог путоказног обележја и јасан „временски период“ између друге и треће тачке у времену. Реч „разочарање“ развила се из појма пропуштеног заказаног времена и у својој дефиницији носи нагласак на тачки у времену. Поноћ је такође одређено време. Скривена историја је приказана помоћу три тачке у времену, раздвојене са два временска периода: временом одлагања и покретом седмог месеца.

The first waymark of the hidden history identifies a disappointment and the last waymark also identifies a disappointment. Therefore, from the first disappointment on unto the last disappointment is a hidden line of prophecy that possesses the same three steps as do all reform lines. It also possesses the signature of Alpha and Omega, for the three letters that create “truth” correspond to the three waymarks that begin and end with a disappointment. That hidden history within the seven thunders is the truth that the Lion of the tribe of Judah is currently unsealing.

Први међаш скривене историје означава разочарање, а и последњи међаш такође означава разочарање. Стога, од првог разочарања па све до последњег разочарања, постоји скривена пророчка линија која поседује иста три корака као и све реформне линије. Она такође носи обележје Алфе и Омеге, јер три слова која сачињавају „истину“ одговарају трима међашима који почињу и завршавају се разочарањем. Та скривена историја унутар седам громова јесте истина коју Лав из племена Јудина управо сада разпечећује.

The passage in John we are considering is introduced in the previous chapter with the Last Supper, emphasizing that the message of these four chapters is to be eaten. Those four chapters end with the walk to Gethsemane. The narrative takes place in the movement from the eating until the crisis of the cross begins. Prophetically the setting of the four chapters defines the last message that is to be eaten before the judgment. The message that leads to judgment closing, is the message that is unsealed in the book of Revelation, just before judgment closes.

Одломак у Јовану који разматрамо уводи се у претходном поглављу Тајном вечером, наглашавајући да поруку ова четири поглавља треба јести. Та четири поглавља завршавају се ходом ка Гетсиманији. Извештај се одвија у кретању од јела па све док не отпочне криза крста. Пророчки, оквир ова четири поглавља одређује последњу поруку коју треба јести пре суда. Порука која води ка затварању суда јесте порука која се открива у књизи Откривења, непосредно пре него што се суд затвори.

The disciples and Jesus are at the point in prophetic history where they are being informed of the tarrying time. In Millerite history the Lord removed His hand to produce the understanding of the message of the Midnight Cry, but the understanding that produced the message of Samuel Snow also informed the Millerites that they were in the tarrying time of the ten virgins. The disciples had just eaten the Last Supper and as they were digesting the message Christ explained the tarrying time in John’s four chapters.

Ученици и Исус налазе се у тачки пророчке историје у којој им се објављује време одлагања. У милеритској историји Господ је уклонио Своју руку да би произвео разумевање поруке Поноћног поклича, али је разумевање које је произвело поруку Самуила Сноуа такође обавестило милерите да се налазе у времену одлагања десет девојака. Ученици су управо били јели Последњу вечеру, и док су усвајали ту поруку, Христос је објаснио време одлагања у четири Јованова поглавља.

Samuel Snow’s understanding can be documented as a series of articles, that developed the final understanding represented as the Midnight Cry message. As his message was developing, he also presented the message at a series of camp meetings. The series of articles leading to the camp meetings ultimately brought him to the Exeter camp meeting, which lasted six days. Prophetically the message of the Midnight Cry is progressively developed over a period of time. The four chapters in John take place in the prophetic history where the message is being developed.

Разумевање Самјуела Сноуа може се документовати као низ чланака који су развијали коначно разумевање представљено као порука Поноћног поклича. Док се његова порука развијала, он ју је такође излагао на низу таборских састанака. Низ чланака који је водио ка тим таборским састанцима на крају га је довео до таборског састанка у Ексетеру, који је трајао шест дана. У пророчком смислу, порука Поноћног поклича развија се поступно током одређеног временског раздобља. Четири поглавља у Јовану одигравају се у пророчкој историји у којој се та порука развија.

In John’s four chapters we have the work of the Holy Spirit defined as three steps; conviction of sin, righteousness and judgment. These three steps are also the three waymarks of the hidden history embedded within the seven thunders.

У Јованова четири поглавља дело Светога Духа одређено је као три корака: осведочење о греху, о праведности и о суду. Ова три корака уједно су и три путоказа скривене историје уграђене у седам громова.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will show you things to come. He shall glorify me: for he shall receive of mine, and shall show it unto you. John 16:7–14.

> Ипак, ја вам истину говорим: боље је за вас да ја одем; јер ако ја не одем, Утешитељ неће доћи к вама; а ако одем, послаћу га к вама. И када он дође, осведочиће свет о греху, и о праведности, и о суду: о греху, јер не верују у мене; о праведности, јер идем Оцу своме, и више ме нећете видети; о суду, јер је кнез овога света осуђен. Имам вам још много казати, али сада не можете носити. А када дође он, Дух истине, упутиће вас на сваку истину; јер неће говорити сам од себе, него ће говорити оно што чује, и јавиће вам оно што ће доћи. Он ће ме прославити, јер ће узети од мојега и јавиће вам. Јован 16:7–14.

In Millerite history, Jesus did not return to end the tarrying time at the Midnight Cry. He removed His hand, and poured out or sent the Holy Spirit. The Holy Spirit represented as the Comforter, came to dispel the disappointment. He came to provide comfort to those who have been chosen, but who were perplexed by the disappointment of a failed prediction.

У милеритској историји, Исус се није вратио да оконча време одлагања при Поноћном покличу. Он је повукао Своју руку и излио, односно послао, Светога Духа. Свети Дух, представљен као Утешитељ, дошао је да отклони разочарање. Дошао је да пружи утеху онима који су били изабрани, али које је збунило разочарање због неиспуњеног предсказања.

We have previously pointed out that the apostle John, Ezekiel and Jeremiah all are illustrated eating the little book that is sweet as honey in the mouth. There is a purposeful distinction between those three prophets, that is often missed.

Раније смо указали да су апостол Јован, Језекиљ и Јеремија сви приказани како једу књижицу која је у устима слатка као мед. Постоји сврсисходна разлика између та три пророка, која се често превиђа.

Ezekiel is used to illustrate those who ate the little book, and are given a message to take to God’s apostate church. Ezekiel represents that the book that is eaten identifies the work that is then to be accomplished. He represents the message given to the former chosen people of God. His message is what binds the former chosen people into bundles destined for the fire. In John’s four chapters Jesus identifies the purpose of Ezekiel’s work.

Језекиљ се користи да прикаже оне који су појели књижицу и којима је дата порука да је однесу Божјој отпадничкој цркви. Језекиљ представља да књига која се једе означава дело које потом треба да буде извршено. Он представља поруку дату некадашњем изабраном Божјем народу. Његова порука је оно што некадашњи изабрани народ везује у снопове одређене за огањ. У Јованова четири поглавља Исус поистовећује сврху Језекиљевог дела.

> Remember the word that I said unto you, The servant is not greater than his lord. If they have persecuted me, they will also persecute you; if they have kept my saying, they will keep yours also. But all these things will they do unto you for my name’s sake, because they know not him that sent me. If I had not come and spoken unto them, they had not had sin: but now they have no cloak for their sin. He that hateth me hateth my Father also. If I had not done among them the works which none other man did, they had not had sin: but now have they both seen and hated both me and my Father. But this cometh to pass, that the word might be fulfilled that is written in their law, They hated me without a cause. But when the Comforter is come, whom I will send unto you from the Father, even the Spirit of truth, which proceedeth from the Father, he shall testify of me. John 15:20–26.

> Сетите се речи коју вам ја рекох: слуга није већи од господара свога. Ако су мене гонили, и вас ће гонити; ако су моју реч одржали, и вашу ће одржати. Али све ће вам то чинити ради имена мога, јер не познају Онога који ме посла. Да нисам дошао и говорио им, не би греха имали; а сада немају изговора за свој грех. Ко мрзи мене, мрзи и Оца мога. Да међу њима не учиних дела која нико други није учинио, не би греха имали; а сада су и видели и омрзнули и мене и Оца мога. Али ово бива да се испуни реч написана у закону њиховом: Омрзнуше ме ни за шта. А кад дође Утешитељ, кога ћу вам послати од Оца, Дух истине, који од Оца исходи, Он ће сведочити за мене. Јован 15:20–26.

Ezekiel’s work, that began when he ate the book represents the presentation of a message that will be rejected, but the rejection is the evidence that they hate God and have fully filled their cup of probationary time.

Језекиљево дело, које је отпочело када је појео књигу, представља објављивање поруке која ће бити одбачена; али то одбацивање је доказ да они мрзе Бога и да су у потпуности испунили чашу свога времена кушње.

> And he said unto me, Son of man, I send thee to the children of Israel, to a rebellious nation that hath rebelled against me: they and their fathers have transgressed against me, even unto this very day. For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. Ezekiel 2:3–5.

> И рече ми: Сине човечији, шаљем те синовима Израиљевим, народу одметничком који се одметнуо од мене; они и оци њихови преступали су против мене све до овога дана. Јер су то деца дрска и срца тврдога. Шаљем те к њима; и рећи ћеш им: Овако вели Господ Бог. И они, било да послушају, било да не послушају, (јер су дом одметнички,) ипак ће знати да је пророк био међу њима. Језекиљ 2:3–5.

Ezekiel’s work was as a witness against the former covenant people, as was Christ with the quibbling Jews and thus Ezekiel’s message is the final warning message that binds the former covenant people as tares as a bundle, destined for the fire of destruction.

Језекиљево дело било је као сведочанство против народа некадашњег завета, као што је то био и Христос према препирљивим Јеврејима; стога је Језекиљева порука последња порука опомене која народ некадашњег завета везује као кукољ у сноп, одређен за огањ уништења.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his work. Awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal, or bind, the wheat for the heavenly garner. These things should engross the whole mind, the whole attention.’” Early Writings, 118.

> „Тада сам видела трећег анђела. Мој анђео пратилац рече: ‘Страшно је његово дело. Узвишена и застрашујућа је његова мисија. Он је анђео који треба да одвоји пшеницу од кукоља и да запечати, или свеже, пшеницу за небеску житницу. Ово би требало да заокупи сав ум, сву пажњу.’“ Early Writings, 118.

The work represented with the eating of the little book begins when the mighty angel descends with a little book in his hand. In the first angel’s history that took place on August 11, 1840 and in the history of the third angel it took place on September 11, 2001. Both those dates represent fulfillments of prophecies associated with either Islam of the second woe or Islam of the third woe respectively. That is why Isaiah in chapter twenty-two, when describing the crisis in the valley of vision for the Philadelphians and the Laodiceans identifies that the Laodiceans, which were the chosen people of Protestantism in 1840 and Adventism who were the chosen people in 2001 were “bound by the archers.” The archers of Bible prophecy are Islam, and when the vision of Islam was fulfilled in 1840 and in 2001, the former chosen people rejected the prophecy of Islam as presented by those represented by Ezekiel. They were there and then bound as tares. The work of Ezekiel was to remove the “cloak” covering “their sin,” which is represented by Jesus as hatred for God.

Дело представљено једењем књижице отпочиње када силни анђео силази с књижицом у својој руци. У историји првог анђела то се догодило 11. августа 1840, а у историји трећег анђела догодило се 11. септембра 2001. Обе те датуме представљају испуњења пророштава повезаних с исламом другог јао, односно с исламом трећег јао. Зато Исаија у двадесет другом поглављу, описујући кризу у долини виђења за Филаделфијце и Лаодикијце, указује да су Лаодикијци — који су били изабрани народ протестантизма 1840. године и адвентизам, који је био изабрани народ 2001. године — били „свезани стрелцима“. Стрелци библијског пророштва јесу ислам, и када се виђење ислама испунило 1840. и 2001. године, некадашњи изабрани народ одбацио је пророштво о исламу онако како су га износили они које представља Језекиљ. Тада су они ту били свезани као кукољ. Дело Језекиља било је да уклони „плашт“ који покрива „њихов грех“, који Исус представља као мржњу према Богу.

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Isaiah 22:1–3.

> Бреме долине виђења. Шта ти је сада, те си сва изашла на кровове? Ти, која си пуна вреве, град буке, град весео: твоји побијени нису побијени мачем, нити су погинули у боју. Сви твоји кнезови заједно побегоше, стрелци их свезаше; сви што се нађоше у теби свезани су заједно, премда су издалека побегли. Исаија 22:1–3.

> And God was with the lad [Ishmael]; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:20.

> И Бог беше с дечаком [Исмаилом]; и он је растао, и настанио се у пустињи, и постао стрелац. 1. Мојсијева 21:20.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Где нема визије, народ пропада; а блажен је онај који држи закон. Приче Соломонове 29:18.

Jeremiah represents those that ate the book when the mighty angel descended that was to lighten the earth with his glory, but who experienced the disappointment of the failed prediction of 1843. Jeremiah considers prophetically if God had lied. That reference connects Jeremiah with Habakkuk two.

Јеремија представља оне који су појели књигу када је силни анђео сишао да обасја земљу својом славом, али који су доживели разочарање због неиспуњеног предсказања из 1843. године. Јеремија пророчки разматра да ли је Бог слагао. Та упутница повезује Јеремију са Авакумом два.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Стаћу на стражу своју, и поставићу се на кулу, и пазићу да видим шта ће ми рећи и шта ћу одговорити кад будем укорен. И Господ ми одговори и рече: Запиши виђење и јасно га изложи на плочама, да може трчати онај који га чита. Јер је виђење још за одређено време, али на крају ће проговорити и неће слагати; ако и оклева, чекај га, јер ће зацело доћи, неће задоцнити. Гле, душа онога који се надима није права у њему; а праведник ће од своје вере жив бити. Авакум 2:1–4.

John was used to symbolize those who experienced the sweetness and the bitter disappointment, representing the entire history of August 11, 1840 until October 22, 1844.

Јован је употребљен да символизује оне који су искусили сладост и горко разочарање, представљајући целокупну историју од 11. августа 1840. до 22. октобра 1844.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> И отидох к анђелу, и рекох му: Дај ми књижицу. И рече ми: Узми је, и поједи је; и загорчаће ти утробу, али ће ти у устима бити слатка као мед. И узех књижицу из руке анђелове, и поједох је; и беше у мојим устима слатка као мед; и чим је поједох, утроба ми загорча. Откривење 10:9, 10.

Ezekiel represents the work of presenting the prophetic message that binds off the former chosen people that was initiated when the angel descended on August 11, 1840 and September 11, 2001.

Језекиљ представља дело објављивања пророчке поруке која запечаћује судбину некадашњег изабраног народа, а које је започето када је анђео сишао 11. августа 1840. и 11. септембра 2001. године.

> But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel. So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 2:8–3:3.

> А ти, сине човечји, чуј шта ти говорим; не буди одметник као тај дом одметнички; отвори уста своја и поједи што ти дајем. И кад погледах, гле, рука беше пружена к мени; и, ево, у њој свитак књижни; И разви га преда мном; и беше исписан изнутра и споља; и у њему беше написано: тужбалице, нарицање и јаук. И рече ми: Сине човечји, поједи што нађеш; поједи тај свитак, па иди, говори дому Израиљеву. И отворих уста своја, и даде ми да поједем тај свитак. И рече ми: Сине човечји, нахрани трбух свој и испуни утробу своју овим свитком који ти дајем. Тада га поједох; и беше у устима мојим сладак као мед. Језекиљ 2:8–3:3.

Jeremiah represents the history of August 11, 1840 until just before the Midnight Cry.

Јеремија представља историју од 11. августа 1840. године па све до непосредно пре Поноћног вапаја.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Нађоше се речи твоје, и ја их поједох; и реч твоја беше ми радост и весеље срца мога; јер се именом твојим назвах, Господе Боже над војскама. Не седех у збору подсмевача, нити се радовах; седех сам због руке твоје, јер си ме испунио гневом. Зашто је бол мој непрестан, и рана моја неизлечива, која неће да зарасте? Хоћеш ли ми ти бити сасвим као варљив поток, као воде које пресахњују? Зато овако вели Господ: Ако се вратиш, опет ћу те довести, и стајаћеш преда мном; и ако одвојиш драгоцено од ништавног, бићеш као уста моја; они нека се врате к теби, али се ти не враћај к њима. И учинићу те овоме народу као тврду бронзану ограду; и бориће се против тебе, али те неће надвладати; јер сам ја с тобом да те спасем и избавим, вели Господ. И избавићу те из руке злих, и искупићу те из руке страшних. Јеремија 15:16–21.

Jeremiah represents our current history and message. The current message is the Midnight Cry message that is being progressively developed at the point when God’s people represented by Jeremiah have been “filled” with “indignation” thinking their “pain” was to be “perpetual” and their “wound incurable,” a wound that was never to be healed. They have separated from the “assembly of mockers.” They no longer “rejoice” as they had when they first had eaten the book and it had been the “rejoicing of” their “heart.”

Јеремија представља нашу садашњу историју и поруку. Садашња порука је порука Поноћног вапаја, која се поступно развија у тренутку када је Божји народ, представљен Јеремијом, био „испуњен“ „гневом“, мислећи да ће њихов „бол“ бити „непрестан“ и њихова „рана неизлечива“, рана која никада неће бити исцељена. Они су се одвојили од „збора ругалаца“. Они се више не „радују“ као што су се радовали када су испрва појели књигу и када је она била „радост“ њиховог „срца“.

But there is counsel for those in that condition. “If thou return” and also “if thou take forth the precious from the vile” then God will return unto them. In the Hebrew “will I bring thee again” in the passage means, God will return unto them, if they return unto Him.

Али има савета за оне који су у таквом стању. „Ако се вратиш“, и такође „ако издвојиш драгоцено од ништавног“, тада ће се Бог вратити к њима. У јеврејском, израз „вратићу те опет“ у том одломку значи да ће се Бог вратити к њима, ако се они врате к Њему.

> Submit yourselves therefore to God. Resist the devil, and he will flee from you. Draw nigh to God, and he will draw nigh to you. Cleanse your hands, ye sinners; and purify your hearts, ye double minded. Be afflicted, and mourn, and weep: let your laughter be turned to mourning, and your joy to heaviness. Humble yourselves in the sight of the Lord, and he shall lift you up. James 4:7–10.

> Покорите се, дакле, Богу. Успротивите се ђаволу, и побећи ће од вас. Приближите се Богу, и Он ће се приближити вама. Очистите руке, грешници; и очистите срца, двоумни. Тугујте, и ридајте, и плачите; смех ваш нека се претвори у жалост, и радост ваша у сету. Понизите се пред Господом, и Он ће вас узвисити. Јаков 4:7–10.

If they will draw nigh unto God, He will draw nigh unto them. If they will do these things, then they will “stand before” the Lord and they will be God’s “mouth.” Further he instructs Jeremiah (us) that he will make His people a “fenced brazen wall” for the “wicked” and thereafter the “terrible” are going to bring a war against those represented by Jeremiah. The “wicked” are Daniel’s representation of Matthew’s foolish virgins. The “terrible” represents the three-fold union of modern Babylon during the Sunday law crisis.

Ако се приближе Богу, Он ће се приближити њима. Ако буду чинили ово, тада ће „стајати пред“ Господом и биће Божја „уста“. Даље Он поучава Јеремију (нас) да ће од Свога народа начинити „утврђен месингани зид“ за „безбожне“, а потом ће „страшни“ повести рат против оних које Јеремија представља. „Безбожни“ су Данилово представљање Матејевих лудих девојака. „Страшни“ представљају троструки савез савременог Вавилона током кризе недељног закона.

The three prophets’ testimonies all address the same history, but they address three different aspects of the same history. Jeremiah represents those who have just experienced the first disappointment, but have not yet reached the waymark of the Midnight Cry. This is where we have been since July 18, 2020. The question is whether we will return. If we do, we will “speak” for the Lord at the very time the United States “speaks” as a dragon.

Сведочанства тројице пророка сва се односе на исту историју, али обрађују три различита аспекта те исте историје. Јеремија представља оне који су управо доживели прво разочарање, али још нису достигли путоказ Поноћног поклича. Ту се налазимо од 18. јула 2020. године. Питање је хоћемо ли се вратити. Ако то учинимо, „говорићемо“ за Господа управо у време када Сједињене Државе „говоре“ као аждаја.

The history Jeremiah is illustrating is our current history and it is the history represented by the three hidden waymarks within the seven thunders. It is also the history where the passage in John is prophetically set, for the emphasis of the four chapters in John is the work of the Holy Spirit in comforting Jeremiah who is questioning whether he has believed a lie, and whether the message that tasted so sweet was actually failed waters.

Историја коју Јеремија илуструје јесте наша садашња историја, и то је историја представљена трима скривеним путоказима унутар седам громова. То је такође историја у коју је пророчки смештен одломак у Јовану, јер је нагласак четири поглавља у Јовану на делу Светога Духа у тешењу Јеремије, који се пита да ли је веровао лажи, и да ли је порука која је имала тако сладак укус заправо била пресахла вода.

Jeremiah therefore represents the history from September 11, 2001 onward to July 18, 2020 when the tarrying time began as represented by three and a half symbolic days after. When I say “symbolic” I am not referring to a time prediction. I am saying that July 18, 2020 is when the two witnesses, the Bible and the Spirit of Prophecy were slain and their dead bodies were left in the street for three and a half days in Revelation eleven.

Према томе, Јеремија представља историју од 11. септембра 2001. па надаље, до 18. јула 2020, када је отпочело време оклевања, што је затим представљено са три и по симболична дана. Када кажем „симболична“, не мислим на временско пророчанство. Кажем да је 18. јул 2020. време када су два сведока, Библија и Дух пророштва, били убијени и када су њихова мртва тела била остављена на улици три и по дана у једанаестом поглављу Откривења.

> And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth. And if any man will hurt them, fire proceedeth out of their mouth, and devoureth their enemies: and if any man will hurt them, he must in this manner be killed. These have power to shut heaven, that it rain not in the days of their prophecy: and have power over waters to turn them to blood, and to smite the earth with all plagues, as often as they will. And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. Revelation 11:3–10.

> И даћу моћи својој двојици сведока, и они ће пророковати хиљаду двеста и шездесет дана, обучени у кострет. Ово су две маслине и два свећњака што стоје пред Богом земље. И ако им ко хоће наудити, огањ излази из уста њихових и прождире непријатеље њихове; и ако им ко хоће наудити, тако мора бити убијен. Ови имају власт да затворе небо, да не дажди у дане њихова пророковања; и имају власт над водама да их претворе у крв, и да ударе земљу сваким злом, кад год зажеле. И кад сврше своје сведочанство, звер што излази из бездана заратиће с њима, и надвладаће их, и побиће их. И телеса њихова лежаће на улици великога града, који се духовно зове Содом и Египат, где и Господ наш би распет. И многи из народа и племена и језика и народности гледаће телеса њихова три дана и по, и неће допустити да се телеса њихова положе у гробове. И они што живе на земљи радоваће се над њима, и веселиће се, и слаће даре један другоме; јер ова два пророка мучише оне што живе на земљи. Откривење 11:3–10.

The witness presented by Jeremiah’s condition is located after the disappointment, but before the Midnight Cry. Jeremiah needed to return before he could be the voice of the message of the Midnight Cry. This is our condition today. It is also the historical setting of the four chapters in John that we are considering, and it is also the history represented by the hidden history within the seven thunders.

Сведочанство које је представљено Јеремијиним стањем налази се после разочарања, али пре Поноћног вапаја. Јеремија је морао да се врати пре него што је могао бити глас поруке Поноћног вапаја. То је наше стање данас. То је такође историјски оквир четири поглавља у Јовану која разматрамо, а то је и историја представљена скривеном историјом унутар седам громова.

If we consider the light connected with the “Comforter” in John’s four-chapter testimony, we find abundant evidence to recognize the narrative is about July 18, 2020, the disappointment and tarrying time, the message of the Midnight Cry which is unsealed, and the coming judgment of the Sunday law. The chapters are building upon the prophetic structure of the hidden history.

Ако размотримо светлост повезану са „Утешитељем“ у Јовановом сведочанству у четири поглавља, налазимо обилне доказе да препознамо да је тај наратив о 18. јулу 2020, о разочарању и времену задржавања, о поруци поноћног вапаја која је распечаћена, и о долазећем суду недељног закона. Та поглавља се надовезују на пророчку структуру скривене историје.

If we are to be as God’s mouth in the soon coming crisis our work now is to “take forth the precious from the vile,” or as James identifies the same work, we are to “cleanse” our “hands, ye sinners; and purify your hearts, ye double minded. Be afflicted, and mourn, and weep: let your laughter be turned to mourning, and your joy to heaviness. Humble yourselves in the sight of the Lord, and he shall lift you up” as an ensign in the very near future.

Ако треба да будемо као уста Божја у кризи која ускоро долази, наш задатак сада јесте да „издвојимо драгоцено од ништавнога“, или, како Јаков означава то исто дело, треба да „очистите руке, грешници; и очистите срца своја, двоумни. Тугујте, и ридајте, и плачите: смех ваш нека се претвори у тугу, и радост ваша у жалост. Понизите се пред Господом, и узвисиће вас“ као заставу у сасвим блиској будућности.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> И подигнуће заставу народима, и сабраће прогнане Израиљце, и скупиће расејане Јудејце са четири краја земље. Исаија 11:12.

We will bring our consideration of these four chapters to a conclusion in the next article.

Разматрање ова четири поглавља привешћемо крају у наредном чланку.

Back to Articles