Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Seventeen

Откривење Исуса Христа — број седамнаест

Awakening the Dry Bones: A Call to Purity and Faith in the Tarrying Time

Буђење сувих костију: позив на чистоту и веру у време ишчекивања

Author

Jeff Pippenger

Published

November 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The dry bones that are laying dead in the street, who hear the “voice” of the one who is crying in the wilderness, do so because the Comforter has come, in fulfillment of Jesus’ promise to send him. In the first disappointment of the Millerites, the Millerites came to understand that they were in the tarrying time of the virgin’s parable.

Суве кости које леже мртве на улици, које чују „глас“ онога који виче у пустињи, чине то зато што је дошао Утешитељ, у испуњењу Исусовог обећања да ће га послати. У првом разочарању милерита, милерити су дошли до разумевања да се налазе у времену одлагања из приче о девицама.

> “The disappointed ones saw from the Bible that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect him in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 153.

> „Разочарани су из Библије увидели да се налазе у времену одлагања и да морају стрпљиво чекати испуњење виђења. Исти докази који су их навели да очекују свога Господа 1843. године, навели су их да га очекују и 1844. године.” Spiritual Gifts, volume 1, 153.

Those who have been typified by the Millerites repeat the experience of the first disappointment, and when they do, they must understand that they too, are in the tarrying time of the virgin’s parable. It is only the influence of the Comforter that allows them to see this truth. That recognition, brought about by the Comforter, is represented by the first prophecy that Ezekiel was instructed to proclaim to the valley of dry, dead bones.

Они који су били предсказани Милеритима понављају искуство првог разочарања, и када то чине, морају разумети да су и они у времену закашњења из приче о девицама. Једино утицај Утешитеља омогућава им да увиде ову истину. То препознавање, изазвано Утешитељем, представљено је првим пророштвом које је Језекиљу било наложено да објави долини сувих, мртвих костију.

> Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:4–8.

> И опет ми рече: Пророкуј овим костима, и реци им: О сухе кости, чујте реч Господњу. Овако говори Господ Бог овим костима: Ево, учинићу да дух уђе у вас, и оживећете; и ставићу на вас жиле, и пустићу да на вас нарасте месо, и покрићу вас кожом, и удахнућу у вас дух, и оживећете; и познаћете да сам ја Господ. Тада пророковах како ми беше заповеђено; и док пророковах, настаде шум, и гле, потрес, и кости се састављаху, свака кост са својом кости. И кад погледах, гле, жиле и месо нарастоше на њима, и кожа их покри одозго; али духа не беше у њима. Језекиљ 37:4–8.

The “noise” represents the Holy Spirit. At that point the virgins need to recognize that they are in the tarrying time. The biblical instructions of what the disappointed must do when they recognize they are in the tarrying time is abundant. Jeremiah teaches they must never return to the “assembly of mockers,” which in the message to Philadelphia, is the synagogue of Satan. They must also separate the precious from the vile. The precious contrasted with the vile has a dual meaning.

„Бука“ представља Светога Духа. У том тренутку девојке треба да препознају да се налазе у времену одлагања. Библијска упутства о томе шта разочарани морају чинити када препознају да се налазе у времену одлагања обилна су. Јеремија учи да се никада не смеју вратити у „збор подсмевача“, који је у поруци Филаделфији синагога Сатанина. Они такође морају одвојити драгоцено од ништавнога. Драгоцено, насупрот ништавноме, има двојако значење.

I learned for myself this prophetic distinction years ago, when I made an application of William Miller’s dream. I correctly defined the jewels as truths of God’s word, and the spurious jewels as corrupted doctrines. Thereafter, it was pointed out to me that James White had also made an application of William Miller’s dream, and in his application, he identified the jewels as God’s faithful people, and the spurious jewels as the false professors of truth. When I investigated what James White had taught about the dream, I realized we were both correct. The jewels can represent God’s faithful, and the counterfeit jewels, the unfaithful, but the jewels can also represent the truths of God’s word and the counterfeit jewels can be false doctrines. James White applied Miller’s dream to the history that James White was then living in, but I had approached the dream as the history of the last days. Together the two applications identify that men become what they believe, and should they choose to hold to erroneous doctrines, they will be swept out the window by the dirt brush man, along with the doctrines they have become associated with. We are what we eat.

Пре више година сам за себе научио ово пророчко разликовање, када сам применио сан Вилијама Милера. Исправно сам одредио да драгуљи представљају истине Божје речи, а лажни драгуљи искварене науке. Потом ми је указано да је и Џејмс Вајт начинио примену сна Вилијама Милера, и да је у својој примени драгуље поистоветио са Божјим верним народом, а лажне драгуље са лажним исповедницима истине. Када сам истражио чему је Џејмс Вајт поучавао у вези са тим сном, схватио сам да смо обојица били у праву. Драгуљи могу представљати Божје верне, а подметнути драгуљи неверне, али драгуљи такође могу представљати истине Божје речи, а подметнути драгуљи могу бити лажне науке. Џејмс Вајт је применио Милеров сан на историју у којој је тада живео, а ја сам том сну приступио као историји последњих дана. Заједно, те две примене показују да људи постају оно у шта верују, и ако изаберу да се држе погрешних наука, биће пометени кроз прозор од стране човека са четком за прашину, заједно са наукама са којима су се повезали. Ми смо оно што једемо.

When the disappointed find they are in the tarrying time, according to Jeremiah they are to separate the precious from the vile.

Када разочарани увиде да се налазе у времену оклевања, према Јеремији треба да одвоје драгоцено од безвреднога.

> “How is it that men who are at war with the government of God come into possession of the wisdom which they sometimes display? Satan himself was educated in the heavenly courts, and he has a knowledge of good as well as of evil. He mingles the precious with the vile, and this is what gives him power to deceive. But because Satan has robed himself in garments of heavenly brightness, shall we receive him as an angel of light? The tempter has his agents, educated according to his methods, inspired by his spirit, and adapted to his work. Shall we co-operate with them? Shall we receive the works of his agents as essential to the acquirement of an education?” Ministry of Healing, 440.

> „Како то да људи који ратују против Божје владавине долазе у посед мудрости коју понекад показују? Сам Сатана био је васпитаван у небеским дворовима, и он има познање и добра и зла. Он меша драгоцено с ништавним, и то је оно што му даје силу да вара. Али зато што се Сатана заоденуо хаљинама небеске светлости, хоћемо ли га примити као анђела светлости? Кушач има своје оруђе, васпитано према његовим методама, надахнуто његовим духом и прилагођено његовом делу. Хоћемо ли сарађивати с њима? Хоћемо ли примити дела његових оруђа као неопходна за стицање образовања?“ Ministry of Healing, 440.

The precious and vile represents truth and error. It also represents two classes of men.

Драгоцено и безвредно представља истину и заблуду. То такође представља две класе људи.

> “‘Nevertheless the foundation of God standeth sure, having this seal, The Lord knoweth them that are His. And, Let everyone that nameth the name of Christ depart from iniquity. But in a great house there are not only vessels of gold and of silver, but also of wood and of earth; and some to honor, and some to dishonor.’ The ‘great house’ represents the Church. In the Church will be found the vile as well as the precious. The net cast into the sea gathers both good and bad.” Review and Herald, February 5, 1901.

> „Ипак, чврст темељ Божји стоји, имајући овај печат: Господ познаје оне који су Његови. И: нека се од неправде уклони свако ко призива име Христово. А у великом дому нема само златних и сребрних судова, него и дрвених и земљаних; и једни су за част, а други за срамоту.“ „Велики дом“ представља Цркву. У Цркви ће се наћи и ништавни као и драгоцени. Мрежа бачена у море сакупља и добре и рђаве. Review and Herald, February 5, 1901.

Jeremiah was instructed that if he would return, he needed to separate from the foolish virgins, and he must also separate from the erroneous teachings of the foolish virgins. The one hundred and forty-four thousand are those who come into perfect unity. Jeremiah is representing the work that those called to be sealed by Ezekiel’s second message of the four winds must accomplish, if they are to be God’s “mouth,” when the vision speaks. The vision spoke in Millerite history when the judgment arrived, and it speaks in the history of the one hundred and forty-four thousand when the earth beast speaks, and the judgment of the third woe arrives. Then those who have accomplished the work identified by Jeremiah are lifted up as God’s watchmen.

Јеремији је било наложено да, ако се врати, треба да се одвоји од лудих девојака, а такође мора да се одвоји и од погрешних учења лудих девојака. Сто четрдесет и четири хиљаде су они који долазе у савршено јединство. Јеремија представља дело које они који су позвани да буду запечаћени Језекиљевом другом поруком о четири ветра морају извршити, ако треба да буду Божја „уста“ када виђење проговори. Виђење је проговорило у милеритској историји када је суд дошао, и оно говори у историји сто четрдесет и четири хиљаде када звер из земље проговори и када дође суд трећег тешкоћа. Тада они који су извршили дело означено Јеремијом бивају уздигнути као Божји стражари.

When the Lord sends the Comforter to awaken the disappointed from their death, He identifies a work of purification they must accomplish if they are to be His spokesmen in the Sunday law crisis. Isaiah agrees with Jeremiah’s counsel.

Када Господ пошаље Утешитеља да пробуди разочаране из њихове смрти, Он указује на дело очишћења које они морају извршити ако треба да буду Његови гласници у кризи недељног закона. Исаија је сагласан са Јеремијиним саветом.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. Isaiah 52:7–9.

> Како су красне по горама ноге онога који доноси добре гласе, који оглашује мир; који доноси добре гласе о добру, који оглашује спасење; који говори Сиону: Бог твој царује! Стражари твоји подигнуће глас, заједно ће певати; јер ће гледати очи у очи када Господ опет доведе Сион. Провалите у радост, певајте заједно, пустоши јерусалимске: јер је Господ утешио народ свој, искупио је Јерусалим. Исаија 52:7–9.

Those that “bringeth good tidings” and who “publish peace and salvation” lift up “their voices together,” for they “shall see eye to eye.”

Они који „доносе добру вест“ и који „објављују мир и спасење“ подижу „своје гласове заједно“, јер ће „гледати очи у очи“.

> “A few others were shown me as joining their influence with those I have mentioned, and together they do what they can to draw off from the body and cause confusion; and their influence brings the truth of God into disrepute. Jesus and holy angels are bringing up and uniting God’s people into one faith, that they may all have one mind and one judgment. And while they are being brought into the unity of the faith, to see eye to eye upon the solemn, important truths for this time, Satan is at work to oppose their advancement. Jesus is at work through His instruments to gather and unite. Satan works through his instruments to scatter and divide. ‘For, lo, I will command, and I will sift the house of Israel among all nations, like as corn is sifted in a sieve, yet shall not the least grain fall upon the earth.’

> „Још неколико других било ми је показано како придружују свој утицај онима које сам поменула, и заједно чине све што могу да одврате од тела и изазову пометњу; а њихов утицај доводи истину Божју на рђав глас. Исус и свети анђели подижу и уједињују Божји народ у једну веру, да би сви имали једну мисао и један суд. И док се доводе у јединство вере, да би једнодушно сагледавали свечане, важне истине за ово време, Сотона ради да се успротиви њиховом напредовању. Исус делује кроз своја оруђа да сабере и уједини. Сотона делује кроз своја оруђа да расеје и раздели. ‘Јер, ево, ја ћу заповедити, и протрешћу дом Израиљев међу свим народима, као што се жито протреса у ситу, али ни најмање зрно неће пасти на земљу.’“

> “God is now testing and proving His people. Character is being developed. Angels are weighing moral worth, and keeping a faithful record of all the acts of the children of men. Among God’s professed people are corrupt hearts; but they will be tested and proved. That God who reads the hearts of everyone, will bring to light hidden things of darkness where they are often least suspected, that stumbling blocks which have hindered the progress of truth may be removed, and God have a clean and holy people to declare His statutes and judgments.

> „Бог сада испитује и куша свој народ. Карактер се изграђује. Анђели одмеравају моралну вредност и верно бележе сва дела синова човечјих. Међу онима који исповедају да су Божји народ налазе се покварена срца; али ће бити испитани и окушани. Тај Бог, који чита срца свакога, изнеће на видело скривене ствари таме тамо где се оне често најмање подозревају, да би се уклонили каменови спотицања који су ометали напредак истине, и да би Бог имао чист и свет народ да објављује Његове уредбе и судове.

> “The Captain of our salvation leads His people on step by step, purifying and fitting them for translation, and leaving in the rear those who are disposed to draw off from the body, who are not willing to be led, and are satisfied with their own righteousness. ‘If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness!’ No greater delusion can deceive the human mind than that which leads men to indulge a self-confident spirit, to believe that they are right and in the light, when they are drawing away from God’s people, and their cherished light is darkness.” Testimonies, volume 1, 332, 333.

> „Poglavar našega spasenja vodi svoj narod korak po korak, čisteći ga i osposobljavajući ga za preobraženje, a za sobom ostavlja one koji su skloni da se odvoje od tela, koji nisu voljni da budu vođeni i koji su zadovoljni svojom sopstvenom pravednošću. ‘Ako je dakle videlo koje je u tebi tama, a kolika je tek tama!’ Nijedna veća obmana ne može zavesti ljudski um od one koja navodi ljude da neguju duh samopouzdanja, da veruju da su u pravu i u svetlosti, dok se odvajaju od Božjeg naroda, a njihova negovana svetlost jeste tama.” Testimonies, volume 1, 332, 333.

The phrase “bringeth good tidings” is repeated twice in the passage of Isaiah to identify the history of the Midnight Cry, as does the verses that lead to Isaiah’s description of the unity that is accomplished when the precious is separated from the vile.

Израз „доноси добру вест“ понавља се два пута у одломку из Исаије да би се указала историја Поноћног поклича, као што то чине и стихови који воде ка Исаијином опису јединства које се остварује када се драгоцено одвоји од ништавног.

> Awake, awake; put on thy strength, O Zion; put on thy beautiful garments, O Jerusalem, the holy city: for henceforth there shall no more come into thee the uncircumcised and the unclean. Shake thyself from the dust; arise, and sit down, O Jerusalem: loose thyself from the bands of thy neck, O captive daughter of Zion. Isaiah 52:1, 2.

> Пробуди се, пробуди се; обуци силу своју, о Сионе; обуци хаљине своје красне, о Јерусалиме, свети граде; јер одсада неће више улазити у тебе необрезани и нечисти. Отреси прах са себе; устани и седи, о Јерусалиме; ослободи се окова са врата свога, о заробљена кћери Сионска. Исаија 52:1, 2.

Jeremiah represents those in the first disappointment, that recognize they are in the tarrying time. Isaiah commands those same persons to “awake, awake.” They awake and ultimately arrive to a point where there will no longer be any uncircumcised and unclean in God’s church, for they will have accomplished the work of separating the precious and the vile. “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Јеремија представља оне у првом разочарању који препознају да се налазе у времену одлагања. Исаија заповеда тим истим особама да се „пробуде, пробуде“. Они се буде и најзад доспевају до тачке у којој више неће бити ни необрезаних ни нечистих у Божјој цркви, јер ће извршити дело одвајања драгоценога од ништавнога. „Господ би желео да Његова црква буде очишћена, пре него што Његови судови још изразитије падну на свет.“

> “We are rapidly nearing the close of this earth’s history. The end is very near, much nearer than many suppose, and I feel burdened to urge upon our people the necessity of seeking the Lord earnestly. Many are asleep, and what can be said to arouse them from their carnal slumber? The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.

> „Убрзано се приближавамо завршетку историје ове земље. Крај је веома близу, много ближе него што многи претпостављају, и осећам терет да нашем народу нагласим неопходност да усрдно тражи Господа. Многи спавају, и шта се може рећи да би се пробудили из свога телесног дремежа? Господ жели да Његова црква буде очишћена пре него што Његови судови још видљивије падну на свет.“

> “‘Who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’

> „Ко ће поднети дан Његовог доласка? и ко ће опстати кад се Он јави? јер је Он као огањ топиочев, и као лужина белилцева; и седеће као онај који топи и пречишћава сребро; и очистиће синове Левијеве, и пречистиће их као злато и сребро, да би приносили Господу принос у праведности.“

> “Christ will remove every pretentious cloak. No mingling of the true with the spurious can deceive him. ‘He is like a refiner’s fire,’ separating the precious from the vile, the dross from the gold.

> „Христос ће уклонити сваки претенциозни огртач. Никакво мешање истинитог са лажним не може Га обманути. „Он је као огањ топионичарски“, одвајајући драгоцено од безвредног, троску од злата.

> “Like the Levites, God’s chosen people are set apart by him for his special work. Every true Christian bears priestly credentials. He is honored with the sacred responsibility of representing to the world the character of his Heavenly Father. He is to heed well the words, ‘Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.’

> „Као и Левити, Божји изабрани народ издвојен је од Њега за Његово посебно дело. Сваки прави хришћанин носи свештеничка обележја. Њему је указана част светом одговорношћу да свету представља карактер свога небеског Оца. Он треба добро да пази на речи: ‘Будите ви, дакле, савршени, као што је савршен Отац ваш који је на небесима.’“

> “‘But unto you that fear my name shall the Sun of Righteousness arise with healing in his wings; and ye shall go forth, and grow up as calves of the stall. And ye shall tread down the wicked; for they shall be ashes under the soles of your feet in the day that I shall do this, saith the Lord of hosts.

> „А вама који се бојите имена мојега огрануће Сунце правде, и здравље ће бити на зрацима његовим; и излазићете и расти као телад из оборâ. И газићете безбожнике, јер ће они бити пепео под табанима ногу ваших у дан кад ово учиним, вели Господ над војскама.

> “‘Remember ye the law of Moses my servant, which I commanded unto him in Horeb for all Israel, with the statutes and the judgments. Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: and he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse.’” Review and Herald, November 8, 1906.

> „Сетите се закона Мојсија, слуге мојега, који му заповедих на Хориву за свега Израиља, са уредбама и судовима. Ево, ја ћу вам послати Илију пророка пре него што дође велики и страшни дан Господњи; и он ће обратити срце отаца ка деци, и срце деце ка њиховим оцима, да не дођем и не ударим земљу проклетством.“ Review and Herald, November 8, 1906.

Those that hold to false doctrines will be separated in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. Those who refuse to allow the creative power of God to produce a personal sanctified experience, will be separated from the “gold” in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. They will remain as Laodiceans, right at the point where Laodicea transcends into Philadelphia.

Они који се држе лажних учења биће одвојени у историји која почиње са „гласом“ који виче у пустињи. Они који одбијају да допусте стваралачкој сили Божјој да произведе лично посвећено искуство, биће одвојени од „злата“ у историји која почиње са „гласом“ који виче у пустињи. Они ће остати као Лаодикејци, управо на тачки на којој Лаодикеја прелази у Филаделфију.

The work of separating the precious from the vile is almost totally the work of the messenger of the covenant who comes suddenly to purify the sons of Levi, but we must participate.

Дело одвајања драгocенога од безвреднога готово је у потпуности дело весника завета, који изненада долази да очисти синове Левијеве, али и ми морамо учествовати.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Do all things without murmurings and disputings: That ye may be blameless and harmless, the sons of God, without rebuke, in the midst of a crooked and perverse nation, among whom ye shine as lights in the world. Philippians 2:12–15.

> Зато, љубљени моји, као што сте свагда били послушни, не само кад сам био присутан, него сада још много више у мом одсуству, са страхом и трепетом градите своје спасење. Јер је Бог онај који чини у вама и да хоћете и да творите по Његовој благој вољи. Све чините без гунђања и двоумљења, да будете без мане и безазлени, деца Божја без прекора, усред рода изопаченог и поквареног, међу којима светлите као видела у свету. Филипљанима 2:12–15.

Jeremiah was told to separate the precious from the vile if he desired to be God’s spokesman in the coming judgment. The fact that Jeremiah was hearing God’s counsel to him, demonstrated the presence of the Comforter was already available if he chose to take up the work.

Јеремији је било речено да одвоји драгоцено од ништавнога ако жели да буде Божји говорник у предстојећем суду. Чињеница да је Јеремија слушао Божји савет упућен њему показивала је да је присуство Утешитеља већ било доступно, ако би изабрао да прихвати то дело.

> “The work of gaining salvation is one of copartnership, a joint operation. There is to be co-operation between God and the repentant sinner. This is necessary for the formation of right principles in the character. Man is to make earnest efforts to overcome that which hinders him from attaining to perfection. But he is wholly dependent upon God for success. Human effort of itself is not sufficient. Without the aid of divine power it avails nothing. God works and man works. Resistance of temptation must come from man, who must draw his power from God. On the one side there is infinite wisdom, compassion, and power; on the other, weakness, sinfulness, absolute helplessness.

> „Дело стицања спасења јесте дело суделовања, заједничко деловање. Треба да постоји сарадња између Бога и грешника који се каје. То је неопходно за обликовање исправних начела у карактеру. Човек треба озбиљно да се труди да савлада оно што га спречава да достигне савршенство. Али за успех је у потпуности зависан од Бога. Сам по себи, људски напор није довољан. Без помоћи божанске силе не користи ништа. Бог делује и човек делује. Отпор искушењу мора доћи од човека, који своју силу мора црпети од Бога. С једне стране су бесконачна мудрост, саосећање и сила; с друге — слабост, грешност, потпуна беспомоћност.

> “God wishes us to have the mastery over ourselves. But He cannot help us without our consent and co-operation. The divine Spirit works through the powers and faculties given to man. Of ourselves, we are not able to bring the purposes and desires and inclinations into harmony with the will of God; but if we are ‘willing to be made willing,’ the Saviour will accomplish this for us, ‘Casting down imaginations, and every high thing that exalteth itself against the knowledge of God, and bringing into captivity every thought to the obedience of Christ.’ 2 Corinthians 10:5.” Acts of the Apostles, 482.

> „Бог жели да овладамо собом. Али нам не може помоћи без нашег пристанка и сарадње. Божански Дух делује кроз силе и способности дате човеку. Сами од себе нисмо у стању да своје намере, жеље и склоности доведемо у склад са Божјом вољом; али ако смо ‚вољни да будемо учињени вољнима‘, Спаситељ ће то извршити за нас, ‚Обарајући маштања и сваку охолост која се подиже против познања Бога, и заробљавајући сваку мисао на послушност Христу.‘ 2. Коринћанима 10:5.“ Делa апостолска, 482.

The three and a half days of Revelation eleven, when the dry bones are dead in the street, is a symbol of a “wilderness,” and a “wilderness” represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. At the end of the scattering of the three and a half days, those called to be among the one hundred and forty-four thousand are to “awake” and “shake off the dust.” Sister White says “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Три и по дана из Откривења једанаест, када суве кости леже мртве на улици, јесте симбол „пустиње“, а „пустиња“ представља „седам времена“ из Левитске двадесет шест. На крају расејања од три и по дана, они који су позвани да буду међу сто четрдесет и четири хиљаде треба да се „пробуде“ и „стресу прах“. Сестра Вајт каже: „Господ би хтео да Његова црква буде очишћена пре него што Његови судови на изразитији начин падну на свет.“

In connection with a “purified church” she references Jeremiah’s separation process that removes the “precious from the vile.” She also connects it with Malachi chapter three, where a messenger prepares the way for the messenger of the covenant. The messenger that prepares the way is Isaiah’s “voice crying in the wilderness.” The messenger of the covenant is Christ, who is preparing to enter into covenant with the one hundred and forty-four thousand, who “like” “the Levites,” “are set apart by him for his special work.” She then identifies them as priests, and quotes Jesus who says, “Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.”

У вези са „очишћеном црквом“ она указује на Јеремијин процес раздвајања, којим се „драгоцено одваја од ништавног“. Она то такође повезује са трећим поглављем Малахије, где весник припрема пут Веснику савеза. Весник који припрема пут јесте Исаијин „глас који виче у пустињи“. Весник савеза је Христос, који се припрема да ступи у савез са сто четрдесет и четири хиљаде, који су „као“ „Левити“, „одвојени од Њега за Његово посебно дело“. Потом их она поистовећује са свештеницима и наводи Исуса, који каже: „Будите дакле савршени, као што је савршен Отац ваш небески.“

There is a purification process that is marked at the end of the period of the tarrying time, for the Lord has a special work for the one hundred and forty-four thousand to accomplish, and He will have a purified church before “his judgments shall fall more signally upon the world.” His judgments are already in the world, but at the Sunday law, “God’s destructive judgments” begin to fall.

Постоји процес очишћења који је означен на крају периода одуговлачења, јер Господ има посебно дело које сто четрдесет и четири хиљаде треба да изврше, и Он ће имати очишћену цркву пре него што „Његови судови почну изразитије да падају на свет“. Његови судови су већ у свету, али при недељном закону „Божји разорни судови“ почињу да падају.

Those judgments are a “time of mercy for those who have never known the truth.” But there is no mercy in those judgments for those who would not enter into the necessary purification process. The “judgments,” which “fall more signally” identify judgments that are signs. They represent a signal, and the Holy Spirit uses the chaos and confusion accomplished by those judgments, to mark a distinction between those who keep “the spurious rest day” and those who “conscientiously keep the Sabbath of the Lord,” for this is the only way the “world can be warned.” The judgments that are signals are the backdrop that the Holy Spirit uses to direct God’s children that are still in Babylon, to recognize the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Ти судови су „време милости за оне који никада нису познали истину“. Али у тим судовима нема милости за оне који не би ступили у неопходан процес очишћења. „Судови“, који „падају нарочитије“, означавају судове који су знаци. Они представљају сигнал, а Свети Дух користи хаос и пометњу настале тим судовима да означи разлику између оних који држе „лажни дан одмора“ и оних који „савесно држе суботу Господњу“, јер је то једини начин да „свет буде упозорен“. Судови који су знаци јесу позадина коју Свети Дух користи да Божју децу, која су још у Вавилону, упути да препознају заставу сто четрдесет и четири хиљаде.

But Sister White doesn’t simply reference Malachi chapter three, she also includes the closing verses of the book of Malachi chapter four, and once again references the “voice” that was to prepare the way for the messenger of the covenant. Those closing verses are not about the preparation for the messenger of the covenant, they are about remembering the law of Moses, and the turning of the hearts of the fathers to the children and vice versa. The “voice” first prepares for Christ, as the messenger of the covenant, to suddenly come to His temple and purify His disappointed people who have been awakened, that they might accomplish the work of the ensign. Then Malachi addresses another aspect of the work of the “voice.”

Али сестра Вајт не упућује само на треће поглавље Малахије; она такође укључује и завршне стихове четвртог поглавља књиге пророка Малахије и још једном указује на „глас“ који је требало да припреми пут за весника завета. Ти завршни стихови не говоре о припреми за весника завета; они говоре о сећању на Мојсијев закон и о обраћању срца отаца ка деци и деце ка оцима. „Глас“ најпре припрема за то да Христос, као весник завета, изненада дође у свој храм и очисти свој разочарани народ који је пробуђен, како би могао да изврши дело знамења. Потом Малахија разматра још један вид дела „гласа“.

He “shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers,” and He will do this work in relation to the law given at Horeb. Elijah, who is also Isaiah’s “voice,” will identify the sins of God’s people. It is part of the purification process. There is only one definition of sin, that being the transgression of the law given at Horeb. John the Baptist was Elijah, and his work included that very element.

Он ће „обратити срце отаца ка деци, и срце деце ка њиховим оцима“, и то дело ће извршити у вези са законом датим на Хориву. Илија, који је уједно и Исаијин „глас“, разоткриће грехе Божјег народа. То је део процеса очишћења. Постоји само једно одређење греха, а то је преступ закона датог на Хориву. Јован Крститељ био је Илија, и његово дело обухватало је управо тај елемент.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand. For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying, The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight. And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey. Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> У те дане дође Јован Крститељ, проповедајући у пустињи јудејској, и говорећи: Покајте се, јер се приближило царство небеско. Јер то је онај за кога је говорио пророк Исаија, казујући: Глас онога који виче у пустињи: Приправите пут Господњи, поравните стазе његове. А тај исти Јован имаше хаљину од камиље длаке и кожни појас око бедара својих; а храна му беху скакавци и дивљи мед. Тада излажаху к њему Јерусалим и сва Јудеја и сва околина јорданска, и он их крштаваше у Јордану, исповедајући грехе своје. А кад виде многе фарисеје и садукеје где долазе на његово крштење, рече им: Породе аспидин, ко вам каза да бежите од гнева који иде?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:1–12.

> Родите, дакле, плодове достојне покајања; и не помишљајте да кажете у себи: Авраама имамо за оца; јер вам кажем да Бог може и од овога камења подигнути децу Аврааму. А већ и секира код корена дрвећу стоји; зато се свако дрво које не доноси добра рода сече и у огањ баца. Ја вас, дакле, крштавам водом за покајање; али Онај који за мном долази јачи је од мене, коме ја нисам достојан ни обућу понети; Он ће вас крстити Духом Светим и огњем. Њему је лопата у руци, и добро ће очистити гумно своје, и скупиће жито своје у житницу; а плеву ће сажећи огњем неугасивим. Матеј 3:1–12.

John the Baptist came to the “wilderness” of the three and a half days of Revelation eleven, for all the prophets are speaking more of the last days, than the days in which they lived. He brought a message to repent from sin, for the kingdom of heaven was at hand, just as the Revelation of Jesus Christ is opened up when “the time is at hand.” John the Baptist illustrates the work of the “voice,” for according to Jesus, he was also Elijah that was to come.

Јован Крститељ дошао је у „пустош“ од три и по дана из Откривења једанаест, јер сви пророци више говоре о последњим данима него о данима у којима су живели. Он је донео поруку да се покају од греха, јер се приближило царство небеско, као што се и Откривење Исуса Христа отвара када је „време близу“. Јован Крститељ осликава дело „гласа“, јер је, према Исусу, он био и Илија који је имао доћи.

> For all the prophets and the law prophesied until John. And if ye will receive it, this is Elias, which was for to come. He that hath ears to hear, let him hear. Matthew 11:13–15.

> Јер су сви пророци и закон прорицали до Јована. И ако хоћете примити, он је Илија који је имао доћи. Ко има уши да чује, нека чује. Матеј 11:13–15.

Jesus identifies that the prophetic identity of John the Baptist was a test. He states directly, “if ye will receive it”. Then Jesus encourages His disciples to receive it by saying, “He that hath ears to hear, let him hear.” Let him hear what? Let him hear who the voice is that comes to the final wilderness of the Bible, and prepares the way for the messenger of the covenant to prepare the one hundred and forty-four thousand to do a special work during a time of the signal judgments of God.

Исус указује на то да је пророчки идентитет Јована Крститеља био испит. Он непосредно каже: „ако хоћете примити“. Затим Исус подстиче Своје ученике да то приме говорећи: „Ко има уши да чује, нека чује.“ Нека чује шта? Нека чује ко је глас који долази у последњу пустињу Библије и припрема пут веснику завета да припреми сто четрдесет и четири хиљаде да изврше посебно дело у време знамених Божјих судова.

John wore “a raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.” His “meat” was the message of Islam, for the word “locusts” represents Islam, and honey is the word of God, that was sweet in his mouth. The sweet message he ate was about the “wild” Arabian ass, the very first symbol of Islam in the Scriptures. The sweet message of the wild Arabian ass of Islam, which is also represented by “locusts” was also woven into his raiment, for camel’s are another symbol of Islam. It is not a wresting of the word “locusts” to use it as a symbol of Islam, even if the food John ate was referencing the locust tree, and not the insects. The word “locusts” is a symbol of Islam, and John was not representing the eating of any physical food, his diet was a symbol of the prophetic message he had eaten.

Јован је носио „хаљину од камиље длаке, и кожни појас око својих бедара; а храна му беше скакавци и дивљи мед.“ Његова „храна“ била је порука ислама, јер реч „скакавци“ представља ислам, а мед је реч Божја, која му беше слатка у устима. Слатка порука коју је јео била је о „дивљем“ арапском магарцу, самом првом симболу ислама у Светом писму. Слатка порука о дивљем арапском магарцу ислама, који је такође представљен „скакавцима“, била је уткана и у његову одећу, јер су камиле још један симбол ислама. Није извртање речи „скакавци“ користити је као симбол ислама, чак и ако се храна коју је Јован јео односила на рогачево дрво, а не на инсекте. Реч „скакавци“ јесте симбол ислама, а Јован није представљао једење било какве телесне хране; његова исхрана била је симбол пророчке поруке коју је појео.

His girdle was the “prophecy” represented in Habakkuk. That prophecy brings together the first disappointment, the tarrying time of the virgins, and the foundations of Adventism as represented upon the sacred charts. Habakkuk was the prophetic girdle that bound all those truths together.

Његов појас био је „пророштво“ представљено у Авакуму. То пророштво сједињује прво разочарање, време закашњења девица и темеље адвентизма, како су представљени на светим картама. Авакум је био пророчки појас који је повезивао све те истине.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:3, 4.

> Јер је виђење још за одређено време, али ће на крају проговорити, и неће лагати; ако и оклева, чекај га; јер ће засигурно доћи, неће закаснити. Гле, душа онога који се узноси није права у њему; а праведник ће живети од вере своје. Авакум 2:3, 4.

The prophetic message that bound together as a girdle the messages that make up the warning of the “voice,” is the parable of the virgins in relation to the vision that tarried, but would speak. The vision of the Midnight Cry produces a distinction between the vile, whose “soul is lifted up” and the precious, who are justified by faith. Justification by faith is the girdle the “voice” wears.

Пророчка порука која је, као појас, повезала поруке што сачињавају опомену „гласа“, јесте прича о девицама у односу на виђење које је одлагало, али ће проговорити. Виђење Поноћног поклича производи разликовање између ништавног, коме је „душа надмена“, и драгоценог, који се оправдава вером. Оправдање вером јесте појас који „глас“ носи.

> And righteousness shall be the girdle of his loins, and faithfulness the girdle of his reins. Isaiah 11:5.

> И правда ће му бити појас на бедрима, и верност појас на куковима. Исаија 11:5.

When the “voice crying in the wilderness” of the disappointment arrived, after the disappointment of July 18, 2020, his message was the same message that it had been since September 11, 2001. That message from Elijah to come, to the waiting disappointed dead dry bones is, that Islam is the “signal judgments,” that provide the backdrop for God’s other children in Babylon to learn righteousness.

Када је стигао „глас онога који виче у пустињи“ разочарања, после разочарања од 18. јула 2020, његова порука била је иста она порука која је била од 11. септембра 2001. Та порука од Илије који треба да дође, упућена мртвим, сувим костима које чекају у разочарању, јесте да је ислам „судови као знак“, који обезбеђују позадину да би остала Божја деца у Вавилону научила праведност.

> The way of the just is uprightness: thou, most upright, dost weigh the path of the just. Yea, in the way of thy judgments, O Lord, have we waited for thee; the desire of our soul is to thy name, and to the remembrance of thee. With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:7–9.

> Пут праведникова јесте правост; Ти, Најправеднији, мериш стазу праведникову. Да, на путу судова Твојих, Господе, чекали смо Те; жудња душе наше управљена је ка имену Твоме и ка спомену на Тебе. Душом својом жудео сам за Тобом у ноћи; да, духом својим у мени тражићу Те рано: јер кад су судови Твоји на земљи, становници света уче се правди. Исаија 26:7–9.

John the Baptist, who was Elijah to come, is the “voice” in the “wilderness” of the three and a half days of Revelation chapter eleven. His work includes identifying the fourth and final generation of Adventism, whose souls are lifted up and who are trusting in the spiritual heritage of their fathers, but sense that the wrath of God is about to come. They are the fourth generation, for they have fully manifested into a generation that is just the opposite of Christ. They are the generation of vipers, but they still point to their father Abraham, to argue that they are actually the generation of the Lamb. The generation of the Lamb are Peter’s chosen generation, they are those who follow the Lamb whithersoever he goeth.

Јован Крститељ, који беше Илија који је имао доћи, јесте „глас“ у „пустињи“ три и по дана из једанаесте главе Откривења. Његово дело обухвата препознавање четвртог и последњег нараштаја адвентизма, чије су душе узнесене и који се уздају у духовно наслеђе својих отаца, али осећају да ће гнев Божји ускоро доћи. Они су четврти нараштај, јер су се у потпуности испољили као нараштај који је управо супротност Христу. Они су нараштај змија отровница, али се и даље позивају на свога оца Авраама, да би тврдили да су заправо нараштај Јагњета. Нараштај Јагњета јесте Петров изабрани нараштај; то су они који следе Јагње куда год оно иде.

John obviously presented the sins of those who came to hear his message, for they repented and were baptized. He also informed them that there is One who would follow him, that would thoroughly purge His floor. That Person is the messenger of the covenant, He is “the dirt brush man” who sweeps the counterfeit coins and jewels out the window and restores the original jewels, that then shine ten times brighter than they did when William Miller was directed by angels in the work of assembling the original jewels in the movement of the first angel.

Јован је очигледно износио грехе оних који су долазили да чују његову поруку, јер су се покајали и били крштени. Он им је такође обзнанио да постоји Један који ће доћи после њега, који ће темељно очистити своје гумно. Та Личност је весник завета; Он је „човек са четком за прашину“ који лажне новчиће и драгуље измеће кроз прозор и враћа изворне драгуље, који тада сијају десет пута јаче него што су сијали када је Вилијам Милер био вођен анђелима у делу сабирања изворних драгуља у покрету првог анђела.

John the Baptist was direct in his denunciation of the Laodicean Adventist’s confidence in their father Abraham, for Elijah to come was to turn the hearts of the fathers to the children and vice versa. The principle of biblical application of the first and the last is represented in that work, but so too, is the remedy for those who find themselves in a scattered condition, in the enemies’ land, dead in the wilderness. They must recognize their sins, and the sins of their fathers and repent. In conjunction with recognizing their sins and the father’s sins, they must also admit that they had not been walking with the Lord during the period of the wilderness of three and a half days. Furthermore, they must admit that God was not walking with them during that history.

Јован Крститељ био је непосредан у свом разобличавању поуздања лаодикејског адвентисте у свога оца Авраама, јер Илија који треба да дође имао је да обрати срца отаца к деци и обратно. Начело библијске примене првога и последњега представљено је у том делу, али исто тако и лек за оне који се налазе у расејаном стању, у земљи непријатеља, мртви у пустињи. Они морају признати своје грехе и грехе својих отаца, и покајати се. У вези с признавањем својих греха и греха отаца, они такође морају признати да нису ходили с Господом током раздобља пустиње од три и по дана. Штавише, морају признати да ни Бог није ходио с њима током те историје.

> And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. Leviticus 26:39–42.

> И они који од вас остану копнеће у безакоњу своме у земљама непријатеља ваших; и такође ће копнети с њима у безакоњима отаца својих. Ако признају своје безакоње, и безакоње отаца својих, са преступом својим којим су ми згрешили, и то што су ходили насупрот мени; и да сам и ја ходио насупрот њима, и довео их у земљу непријатеља њихових; ако се тада необрезана срца њихова понизе, и тада прихвате казну за своје безакоње: Тада ћу се опоменути завета свога с Јаковом, и такође завета свога с Исаком, и такође завета свога с Авраамом опоменућу се; и опоменућу се земље. Левитска 26:39–42.

The curse was because they didn’t remember the sabbaths of the land.

Проклетство је дошло зато што се нису сећали субота земље.

John the Baptist, who was Elijah to come, typified the “voice” in the wilderness of Revelation eleven’s three and a half days. He would direct the dead dry bones to “remember” Moses’ law at Horeb, and if they did, then the messenger of the covenant would “remember” the covenant of their fathers. But only if they confessed their sins, the sins of their fathers, and more humbling, they were to specify the trespasses “they trespassed against” God.

Јован Крститељ, који је био Илија који је имао да дође, представљао је „глас“ у пустињи из три и по дана из Једанаестог поглавља Откривења. Он би упутио мртве сухе кости да се „сете“ Мојсијевог закона на Хориву, и ако би то учиниле, тада би весник завета „сећао“ се завета њихових отаца. Али само ако би исповедили своје грехе, грехе својих отаца, и, што је још понизније, требало је да подробно наведу преступе „којима су сагрешили против“ Бога.

They would also need to admit that they had been walking “contrary” to God, and that God had been walking “contrary” to them.

Такође би морали да признају да су ходили „насупрот“ Богу, и да је Бог ходио „насупрот“ њима.

They would also need to recognize that they were the dead dry bones in the street of Revelation eleven, for they had to admit that God had brought them into the enemy’s land, and the enemy’s land is death.

Такође би морали да препознају да су они мртве суве кости на улици из Откривења једанаест, јер би морали признати да их је Бог довео у земљу непријатеља, а земља непријатеља јесте смрт.

According to John the Baptist, they would also need to answer the question of who the “voice” crying in the “wilderness” is, for John asked, “Who hath warned you to flee from the wrath to come?”

Према Јовану Крститељу, требало би такође да одговоре на питање ко је „глас“ који виче у „пустињи“, јер Јован упита: „Ко вам каза да бежите од гнева који долази?“

We will continue these subjects in the next article.

Наставићемо ове теме у следећем чланку.

> “The minister of God is commanded: ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show My people their transgression, and the house of Jacob their sins.’ The Lord says of these people: ‘They seek Me daily, and delight to know My ways, as a nation that did righteousness.’ Here is a people who are self-deceived, self-righteous, self-complacent, and the minister is commanded to cry aloud and show them their transgressions. In all ages this work has been done for God’s people, and it is needed now more than ever before.” Testimonies, volume 5, 299.

> „Слузи Божјем заповеђено је: ‘Вичи из свега гласа, не устежи се, подигни глас свој као трубу и објави народу Моме преступ њихов, и дому Јаковљевом грехе њихове.’ Господ о овом народу каже: ‘Траже Ме сваки дан и желе да познају путеве Моје, као народ који твори правду.’ Овде је реч о народу који је самога себе обмануо, самоправедан је, самозадовољан, и слуга је позван да виче из свега гласа и покаже му његове преступе. У свим вековима ово дело је чињено за Божји народ, а сада је потребније него икада раније.“ Testimonies, volume 5, 299.

Back to Articles