Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Three

Књига пророка Данила — број осамдесет три

The Four Generations of Laodicean Adventism: Unraveling the Escalating Abominations

Четири нараштаја лаодикејског адвентизма: разоткривање све већих гадости

Author

Jeff Pippenger

Published

February 16, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Ezekiel chapter eight, sets forth four increasing abominations which represent the four generations of Laodicean Adventism. The rebellion of 1863, produced a counterfeit to the two tables of Habakkuk, just as Aaron had produced an counterfeit image of jealousy, with his golden calf at the very time God was delivering the two tables of the Ten Commandments to Moses. Once Laodicean Adventism had begun the work of removing the foundational truths, as represented in William Miller’s dream, the leadership of the first generation began to reject the authority of the Bible, and then the Spirit of Prophecy. The rebellion had grown to a point where Kellogg’s spiritualism (pantheism), arrived into their history just prior to 1888.

Осмо поглавље Језекиљево износи четири све веће гадости које представљају четири генерације лаодикијског адвентизма. Побуна из 1863. године произвела је фалсификат двеју плоча Авакумових, као што је и Арон начинио фалсификовани лик љубоморе својим златним телетом управо у време када је Бог Мојсију предавао две плоче Десет заповести. Пошто је лаодикијски адвентизам започео дело уклањања темељних истина, како је то представљено у сну Вилијама Милера, вођство прве генерације почело је да одбацује ауторитет Библије, а затим и Духа пророштва. Побуна је нарасла до те мере да је Келогов спиритуализам (пантеизам) ушао у њихову историју непосредно пре 1888. године.

At the rebellion of 1888, the spiritualism represented by Ezekiel’s chambers of imagery reached a point where the messengers of Minneapolis, and the prophetess and even the Holy Spirit were rejected.

У побуни 1888. године, спиритизам представљен Језекиљевим одајама слика достигао је тачку у којој су били одбачени весници из Минеаполиса, и пророчица, па чак и Свети Дух.

> “We have seen in our experience that when the Lord sends rays of light from the open door of the sanctuary to His people, Satan stirs up the minds of many. But the end is not yet. There will be those who will resist the light and crowd down those whom God has made His channels to communicate light. Spiritual things are not spiritually discerned. The watchmen have not kept pace with the opening providence of God, and the real heaven-sent message and messengers are scorned.

> „Видели смо у свом искуству да, када Господ шаље зраке светлости кроз отворена врата светилишта своме народу, Сотона узбуркава умове многих. Али још није крај. Биће оних који ће се опирати светлости и потискивати оне које је Бог учинио Својим каналима за саопштавање светлости. Духовне ствари се духовно не расуђују. Стражари нису ишли укорак са Божјим промислом који се открива, и права, небом послана порука и весници бивају презрени.“

> “There will go from this meeting men who claim to know the truth who are gathering about their souls the garments not woven in the loom of heaven. The spirit that they have received here will be carried with them. I tremble for the future of our cause. Those who do not in this place yield to the evidence God has given will war against their brethren whom God is using. They will make it very hard, when opportunities shall come where they can carry forward and onward the same kind of warfare they have hitherto engaged in. These men will have opportunities to be convinced that they have been warring against the Holy Spirit of God. Some will be convinced; others will hold firmly their own spirit. They will not die to self and let the Lord Jesus come into their hearts. They will be more and still more deceived until they cannot discern truth and righteousness. They will, under another spirit, seek to place upon the work a mold that God shall not approve; and they will endeavor to act out the attributes of Satan in assuming control of human minds and thus control the work and cause of God.

> „Са овога скупа отићи ће људи који тврде да познају истину, а који око својих душа сабирају хаљине које нису исткане на разбоју неба. Дух који су овде примили понеће са собом. Дрхтим за будућност нашега дела. Они који на овоме месту не попусте пред доказима које је Бог дао, ратоваће против своје браће коју Бог употребљава. Они ће то веома отежати када дођу прилике у којима ће моћи да наставе и продуже исту врсту ратовања у којој су до сада учествовали. Ови људи ће имати прилике да се увере да су ратовали против Светога Духа Божјега. Неки ће се уверити; други ће се чврсто држати сопственога духа. Неће умрети себи и допустити Господу Исусу да уђе у њихова срца. Биће све више и више обмањивани, док више не буду могли да разликују истину и праведност. Они ће, под другим духом, настојати да на дело ставе калуп који Бог неће одобрити; и настојаће да испоље особине сатоне преузимајући власт над људским умовима и тако управљајући делом и Божјом ствари.״

> “Had our brethren fasted and prayed and humbled their hearts before God at this meeting, and sat down calmly to investigate the Scriptures together, then God would have been glorified. But the spirit of prejudice that was brought to that meeting closed the door to the richest blessing of God, and those who had this spirit will not be in a favorable position to see light until they repent before God and have some sense of how near they have come to doing despite to the Holy Spirit and having another spirit.” The 1888 Materials, 832.

> „Да су наша браћа на овом састанку постила, молила се и понизила своја срца пред Богом, те мирно села да заједно испитују Писма, тада би Бог био прослављен. Али дух предрасуде који је био унет на тај састанак затворио је врата најбогатијем Божјем благослову, и они који су имали тај дух неће бити у повољном положају да виде светлост док се не покају пред Богом и не стекну известан осећај колико су се приближили томе да нанесу увреду Светоме Духу и да имају други дух.“ The 1888 Materials, 832.

After 1888, Sister White “trembled for the future of” God’s church and work. She saw that the meeting would produce a continued spiritual warfare among the men that were leaders of Laodicean Adventism, and the controversy of “the daily,” is evidence that her predictions were fulfilled upon that very generation. A warfare was then carried on by men who did not “yield to the evidence God had given” to confirm the “heaven sent message and messengers,” and those men made war against “the Holy Spirit of God.” The second generation watched as the publishing house and sanitarium were burnt to the ground by the fires of God’s judgment.

После 1888. године, сестра Вајт је „дрхтала за будућност“ Божје цркве и дела. Видела је да ће тај састанак произвести трајно духовно ратовање међу људима који су били вође лаодикејског адвентизма, а спор око „свакодневне“ доказ је да су се њена предсказања испунила управо на том нараштају. Тада су рат водили људи који нису „попустили пред доказима које је Бог дао“ да потврде „с неба послату поруку и веснике“, и ти људи су заратили против „Светога Духа Божјег“. Други нараштај је посматрао како су издавачка кућа и санаторијум изгорели до темеља у огњевима Божјег суда.

> “Today I received a letter from Elder Daniells regarding the destruction of the Review office by fire. I feel very sad as I consider the great loss to the cause. I know that this must be a very trying time for the brethren in charge of the work and for the employees of the office. I am afflicted with all who are afflicted. But I was not surprised by the sad news, for in the visions of the night I have seen an angel standing with a sword as of fire stretched over Battle Creek. Once, in the daytime, while my pen was in my hand, I lost consciousness, and it seemed as if this sword of flame were turning first in one direction and then in another. Disaster seemed to follow disaster because God was dishonored by the devising of men to exalt and glorify themselves.

> „Данас сам примила писмо од старешине Данијелса у вези са уништењем канцеларије Review-а пожаром. Осећам дубоку жалост док размишљам о великом губитку за дело. Знам да ово мора бити веома тешко време за браћу која су задужена за дело и за службенике канцеларије. Погођена сам са свима који су погођени. Али тужне вести ме нису изненадиле, јер сам у ноћним виђењима видела анђела где стоји са мачем као од огња, испруженим над Батл Криком. Једном, током дана, док ми је перо било у руци, изгубила сам свест, и чинило ми се као да се тај пламени мач окреће час у једном, час у другом правцу. Чинило се да за једном несрећом следи друга, јер је Бог био обешчашћен људским смишљањима да себе узвисе и прославе.“

> “This morning I was drawn out in earnest prayer that the Lord would lead all who are connected with the Review and Herald office to make diligent search, that they may see wherein they have disregarded the many messages God has given.

> „Овога јутра била сам подстакнута на усрдну молитву да Господ поведе све који су повезани са канцеларијом Review and Herald-а да марљиво истражују, како би увидели у чему су занемарили многе поруке које им је Бог дао.“

> “Sometime ago the brethren at the Review office asked my counsel about the erection of another building. I then said that if those who were in favor of adding another building to the Review and Herald office had the future mapped out before them, if they could see what would be in Battle Creek, they would have no question about putting up another building there. God said: ‘My word has been despised; and I will turn and overturn.’

> „Пре извесног времена браћа у канцеларији часописа Review затражила су мој савет у погледу подизања још једне зграде. Тада сам рекла да, када би они који су били за то да се канцеларији Review and Herald дода још једна зграда имали будућност разастрту пред собом, када би могли да виде шта ће бити у Батл Крику, не би уопште постављали питање о подизању још једне зграде тамо. Бог је рекао: ‘Моја реч је презрена; и ја ћу окренути и преврнути.’”

> “At the General Conference, held in Battle Creek in 1901, the Lord gave His people evidence that He was calling for reformation. Minds were convicted, and hearts were touched; but thorough work was not done. If stubborn hearts had then broken in penitence before God, there would have been seen one of the greatest manifestations of the power of God that has ever been seen. But God was not honored. The testimonies of His Spirit were not heeded. Men did not separate from the practices that were in decided opposition to the principles of truth and righteousness, which should ever be maintained in the Lord’s work.

> „На Генералној конференцији, одржаној у Батл Крику 1901. године, Господ је своме народу дао доказ да позива на реформу. Умови су били осведочени, а срца дотакнута; али темељно дело није било учињено. Да су се тврдокорна срца тада у покајању сломила пред Богом, видело би се једно од највећих пројава Божје силе које су икада виђене. Али Бог није био прослављен. Сведочанства Његовог Духа нису била послушана. Људи се нису одвојили од поступака који су били у очигледној супротности са начелима истине и праведности, која се у Господњем делу морају увек одржавати.‟

> “The messages to the church of Ephesus and to the church in Sardis have been often repeated to me by the One who gives me instruction for His people. ‘Unto the angel of the church of Ephesus write; These things saith He that holdeth the seven stars in His right hand, who walketh in the midst of the seven golden candlesticks; I know thy works, and the labor, and thy patience, and how thou canst not bear them which are evil: and thou hast tried them which say they are apostles, and are not, and hast found them liars: and hast borne, and hast patience, and for My name’s sake hast labored, and hast not fainted. Nevertheless I have somewhat against thee, because thou hast left thy first love. Remember therefore from whence thou art fallen, and repent, and do the first works; or else I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ Revelation 2:1–5.

> „Поруке цркви у Ефесу и цркви у Сарду често су ми понављане од Онога који ми даје поуку за свој народ. ‘Анђелу цркве у Ефесу напиши: Ово говори Онај што држи седам звезда у својој десници, који ходи посред седам златних свећњака: Знам твоја дела, и твој труд, и твоје трпљење, и да не можеш подносити оне који су зли; и окушао си оне који говоре да су апостоли, а нису, и нашао си их да су лажови; и подносио си, и имаш трпљење, и ради Имена мојега трудио си се, и ниси клонуо. Али имам нешто против тебе, јер си оставио своју прву љубав. Сети се, дакле, одакле си пао, и покај се, и чини прва дела; иначе ћу ти доћи брзо, и уклонићу твој свећњак с његовог места, ако се не покајеш.’ Откривење 2:1–5.“

> “‘And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith He that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Remember therefore how thou hast received and heard, and hold fast, and repent. If therefore thou shalt not watch, I will come on thee as a thief, and thou shalt not know what hour I will come upon thee.’ Revelation 3:1–3.

> „И анђелу цркве у Сарду напиши: Ово говори Онај који има седам Духова Божјих и седам звезда: Знам твоја дела, да имаш име да си жив, а мртав си. Бди и утврди остало што је преостало и што хоће да умре; јер не нађох твоја дела савршена пред Богом. Сети се, дакле, како си примио и чуо, и држи чврсто, и покај се. Ако, дакле, не будеш бдио, доћи ћу на тебе као лопов, и нећеш знати у који ћу час доћи на тебе.“ Откривење 3:1–3.

> “We are seeing the fulfillment of these warnings. Never have scriptures been more strictly fulfilled than these have been.

> „Видимо испуњење ових опомена. Никада Писма нису била тако дословно испуњена као ова.“

> “Men may erect the most carefully constructed, fireproof buildings, but one touch of God’s hand, one spark from heaven, will sweep away every refuge.

> „Људи могу подићи и најпажљивије саграђене, ватроотпорне зграде, али један додир Божје руке, једна искра с неба, однеће свако уточиште.

> “It has been asked if I have any advice to give. I have already given the advice that God has given me, hoping to prevent the falling of the fiery sword that was hanging over Battle Creek. Now that which I dreaded has come—the news of the burning of the Review and Herald building. When this news came, I felt no surprise, and I had no words to speak. What I have had to say from time to time in warnings has had no effect except to harden those who heard, and now I can only say: I am so sorry, so very sorry, that it was necessary for this stroke to come. Light enough has been given. If it were acted upon, further light would not be needed.” Testimonies, volume 8, 97–99.

> „Постављено ми је питање да ли имам икакав савет да дам. Већ сам дала савет који ми је Бог дао, у нади да спречим пад огњеног мача који је висио над Батл Криком. Сада је дошло оно чега сам се плашила — вест о пожару у згради Review and Herald. Када је ова вест стигла, нисам осетила никакво изненађење и нисам имала речи да кажем. Оно што сам с времена на време морала да кажем у опоменама није имало никаквог дејства, осим да отврдне оне који су слушали, и сада могу само да кажем: тако ми је жао, тако веома жао, што је било неопходно да дође овај ударац. Дато је довољно светлости. Да се по њој поступало, даља светлост не би била потребна.“ Testimonies, volume 8, 97–99.

The second generation of Adventism was not a victory, and in fulfillment of Ezekiel chapter eight, the rebellion only continued to escalate.

Друга генерација адвентизма није била победа, и у испуњењу осме главе Језекиља, побуна је само наставила да се заоштрава.

> “By written messages and by fire the Lord has declared that he wants his people to move out of Battle Creek. May God help us to hear his voice. Does it mean nothing to us that our two great institutions in Battle Creek were swept away by fire? You may say, ‘But the new Sanitarium has many patients.’ Yes; but if there were many thousand patients there, this would be no argument in favor of our people building homes in Battle Creek, and settling there.

> „Писаним порукама и огњем Господ је објавио да жели да Његов народ изађе из Battle Creek-а. Нека нам Бог помогне да чујемо Његов глас. Зар нам ништа не значи то што су наше две велике установе у Battle Creek-у биле однесене огњем? Можете рећи: ‘Али нови Санаторијум има много пацијената.’ Да; али и кад би тамо било много хиљада пацијената, то не би био никакав аргумент у прилог томе да наш народ гради домове у Battle Creek-у и да се тамо настањује.“

> “Temptations are increasing. Men are rejecting the light that God has sent in the Testimonies of his Spirit, and they are choosing their own devising and their own plans. Will men continue to separate themselves from God? Must he reveal his displeasure in a still more marked manner than he has already done?” Pamphlets, SpTB06, 45.

> „Искушења се умножавају. Људи одбацују светлост коју је Бог послао у Сведочанствима свога Духа, и бирају сопствене изуме и сопствене планове. Хоће ли људи и даље наставити да се одвајају од Бога? Мора ли Он открити своје негодовање на још изразитији начин него што је то већ учинио?“ Pamphlets, SpTB06, 45.

Men were “choosing their own devising’s and their own plans,” as represented by the seventy elders in the chambers of imagery of Ezekiel chapter eight, who proclaimed, “The Lord seeth us not.” The Lord raised up a prophetess and gave her “open visions” for exactly forty years, until 1884. He placed his signature upon this gift, for He gave it and ended it in a city named Portland, and he gave it for forty years. Just prior to the cessation of “open visions” the ancient men began to undermine the authority of the Bible and the Spirit of Prophecy in 1881, and 1882. The “open visions,” then ended in 1884, and in four years the rebellion of Korah, Dathan and Abiram was repeated at the 1888 General Conference.

Људи су „бирали своје сопствене замисли и своје сопствене планове“, како је представљено седамдесеторицом старешина у одајама сликовитих приказа у осмој глави Језекиља, који су објављивали: „Господ нас не види.“ Господ је подигао пророчицу и дао јој „отворена виђења“ тачно четрдесет година, све до 1884. године. Он је ставио свој потпис на овај дар, јер га је дао и окончао у граду који се звао Портланд, и дао га је за четрдесет година. Непосредно пре престанка „отворених виђења“, стари људи су почели да подривају ауторитет Библије и Духа пророштва 1881. и 1882. године. „Отворена виђења“ су, дакле, престала 1884. године, а за четири године поновила се побуна Кореја, Датана и Авирона на Генералној конференцији 1888. године.

The rebellion of 1888, produced an escalation of rebellion that saw God’s direct intervention into the history of Laodicean Adventism as He burnt down the publishing work and the health work. Yet those direct judgments did not deter the rebellion that was under way. In 1919, a Bible Conference took place, where one of the primary rebels of the second generation, William Warren Prescott, the theologian trained in the universities of apostate Protestantism, was the primary leader of pushing the satanic view that claimed “the daily,” represented Christ’s sanctuary work gave a series of presentations.

Побуна из 1888. године произвела је појачање побуне које је довело до Божјег непосредног интервенисања у историју лаодикијског адвентизма, када је спалио издавачко дело и здравствено дело. Ипак, те непосредне пресуде нису одвратиле побуну која је већ била у току. Године 1919. одржана је Библијска конференција, на којој је један од главних побуњеника друге генерације, Вилијам Ворен Прескот, теолог школован на универзитетима отпалог протестантизма, био главни предводник у заступању сатанског гледишта које је тврдило да „свакодневна [жртва]“ представља Христову службу у светилишту, те је одржао низ излагања.

History identified that at that Bible conference in 1919, Prescott presented a gospel that consisted of removing every tenet of the prophetic message of the Millerites. He even attempted to remove the twenty-three hundred days, but could not pull that off. Yet he presented a gospel that was fully void of the prophetic understandings of the Millerites. His gospel was rejected at the meeting, but still those blind leaders decided to take his series of presentations and construct them into a book titled, The Doctrine of Christ. That book became the symbol of the arrival of the third generation of Laodicean Adventism.

Историја је показала да је на оној библијској конференцији 1919. године Прескот изнео јеванђеље које се састојало у уклањању сваког начела пророчке поруке милерита. Чак је покушао да уклони и две хиљаде и три стотине дана, али у томе није успео. Ипак, изнео је јеванђеље које је било потпуно лишено пророчких разумевања милерита. Његово јеванђеље било је одбачено на том скупу, али су ипак ти слепи вођи одлучили да његов низ излагања узму и саставе у књигу под насловом Доктрина о Христу. Та књига постала је симбол доласка трећег нараштаја лаодикијског адвентизма.

The book represents another gospel than the Millerite gospel of Habakkuk chapter two, and Paul informs us another gospel is not a gospel at all.

Књига представља друго јеванђеље у односу на милеритско јеванђеље из друге главе Авакума, а Павле нас обавештава да друго јеванђеље уопште није јеванђеље.

> I marvel that ye are so soon removed from him that called you into the grace of Christ unto another gospel: Which is not another; but there be some that trouble you, and would pervert the gospel of Christ. But though we, or an angel from heaven, preach any other gospel unto you than that which we have preached unto you, let him be accursed. As we said before, so say I now again, If any man preach any other gospel unto you than that ye have received, let him be accursed. Galatians 1:6–9.

> Чудим се да се тако брзо одвраћате од Онога који вас је позвао у благодат Христову ка неком другом јеванђељу; које није друго; него има неких који вас смућују и хоће да изопаче јеванђеље Христово. Али ако вам и ми, или анђео с неба, проповедамо јеванђеље друкчије од онога које вам проповедасмо, да буде проклет. Као што раније рекосмо, тако и сада опет кажем: ако вам ко проповеда јеванђеље друкчије од онога које примисте, да буде проклет. Галатима 1:6–9.

The third generation of Adventism is represented by Ezekiel’s third abomination where the women are weeping for Tammuz. Tammuz was a Mesopotamian deity associated with fertility and the cycles of vegetation. Tammuz was sometimes depicted as a shepherd or a young man, linked to the changing seasons and the growth of crops. Tammuz’s death and subsequent resurrection, was tied to the agricultural calendar. According to the mythology, Tammuz would die or disappear during the summer months, which was seen as a representation of the withering of vegetation in the hot, dry season. The weeping for Tammuz was a mourning ritual that involved lamenting the death or disappearance of Tammuz during the summer months, followed by rejoicing at his resurrection, which symbolized the renewal of vegetation and agricultural life.

Трећи нараштај адвентизма представљен је Језекиљевом трећом гадошћу, где жене оплакују Томуза. Томуз је био месопотамско божанство повезано с плодношћу и циклусима вегетације. Томуз је понекад приказиван као пастир или као младић, повезан са сменом годишњих доба и растом усева. Томузова смрт и потоње васкрсење били су везани за пољопривредни календар. Према митологији, Томуз би умирао или нестајао током летњих месеци, што се сматрало представом венућа вегетације у врелом, сушном раздобљу. Оплакивање Томуза било је жалобни обред који је подразумевао нарицање над Томузовом смрћу или нестанком током летњих месеци, а затим радовање поводом његовог васкрсења, које је симболизовало обнову вегетације и пољопривредног живота.

Weeping for Tammuz represents a counterfeit latter rain message, which is what the gospel of W. W. Prescott represented. The removal of the prophetic foundation, which began in the rebellion of 1863, reached a point in 1919, that Laodicean Adventism allowed the false gospel to be established. That false gospel was based fully upon the methodology of apostate Protestantism. Its original architect was W. W. Prescott, and as with William Miller, both men’s gospel was based upon their foundational understanding of “the daily,” in the book of Daniel. Both gospels are represented in the passage of 2 Thessalonians where Miller first discovered that “the daily,” represented paganism. In the passage there is a class represented by Miller, who accept the truth presented by Paul, and another class who do not possess a love of the truth.

Нарицање за Тамузом представља фалсификовану поруку позне кише, а то је оно што је представљало јеванђеље В. В. Прескота. Уклањање пророчке основе, које је започело у побуни 1863. године, достигло је 1919. године такву тачку да је лаодикијски адвентизам дозволио да се успостави лажно јеванђеље. То лажно јеванђеље било је у потпуности засновано на методологији отпалог протестантизма. Његов првобитни архитекта био је В. В. Прескот, и као и код Вилијама Милера, јеванђеље оба човека било је засновано на њиховом темељном разумевању „свакодневне“, у књизи пророка Данила. Оба јеванђеља представљена су у одломку 2. Солуњанима, где је Милер најпре открио да „свакодневна“ представља паганизам. У том одломку постоји једна класа коју представља Милер, која прихвата истину коју је изнео Павле, и друга класа која нема љубави према истини.

One class in the last days, represented by Miller, “recognize” and receive the latter rain, and another class, represented by Prescott, receive strong delusion. The strong delusion they receive is based upon a false gospel, that is no gospel at all, and it identifies a false message of the latter rain. Thus, the third abomination of Ezekiel is the women (churches of Laodicean Adventism), weeping for Tammuz. Their summertime tears (rain), are to produce the fruit of the harvest.

Једна класа у последњим данима, представљена Милером, „препознаје“ и прима позни дажд, а друга класа, представљена Прескотом, прима силу заблуде. Сила заблуде коју примају заснива се на лажном јеванђељу, које уопште није јеванђеље, и оно означава лажну вест позног дажда. Тако је трећа гадост код Језекиља — жене (цркве лаодикијског адвентизма), које плачу за Тамузом. Њихове летње сузе (дажд) треба да донесу плод жетве.

The distinction between two types of latter rain message pervades the Bible and Spirit of Prophecy. The Bible repeatedly identifies that the rain is withheld from a disobedient people.

Разликовање између две врсте поруке позног дажда прожима Библију и Дух пророштва. Библија изнова указује да се дажд ускраћује непослушном народу.

> They say, If a man put away his wife, and she go from him, and become another man’s, shall he return unto her again? shall not that land be greatly polluted? but thou hast played the harlot with many lovers; yet return again to me, saith the Lord. Lift up thine eyes unto the high places, and see where thou hast not been lien with. In the ways hast thou sat for them, as the Arabian in the wilderness; and thou hast polluted the land with thy whoredoms and with thy wickedness. Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain; and thou hadst a whore’s forehead, thou refusedst to be ashamed. Jeremiah 3:1–3.

> Говоре: Ако човек отпусти своју жену, а она отиде од њега и постане жена другога мужа, хоће ли јој се он опет вратити? Не би ли се она земља веома оскврнила? А ти си се блудничила с многим љубавницима; ипак се врати к мени, говори Господ. Подигни очи своје к висинама, и погледај где ниси облежана. Крај путева си им седела, као Арапин у пустињи; и оскврнила си земљу блудом својим и злоћом својом. Зато су дажди били ускраћени, и није било познога дажда; а ти си имала чело блуднице, ниси хтела да се постидиш. Јеремија 3:1–3.

Laodicean Adventism began playing the harlot in 1863, and ever since then the showers have been withheld. They refuse to be ashamed of their rebellion, and that lack of humility produces a whore’s forehead, and the whore of Bible prophecy is the papacy. The third generation is where the final work of preparing to bow down to the whore of Rome’s mark is accomplished. The preparation for the fourth generation is accomplished in the third generation, by a counterfeit message of the latter rain. As with the rebellion of 1863, and the rebellion of 1888, the rebellion of 1919, are aligned with September 11, 2001, for when the buildings of New York City then came down the mighty angel of Revelation eighteen descended and the genuine latter rain began.

Лаодикејски адвентизам почео је да се одаје блуду 1863. године, и од тада су даждови били ускраћени. Они одбијају да се постиде због своје побуне, и тај недостатак понизности производи чело блуднице, а блудница библијског пророштва јесте папство. У трећем нараштају извршава се завршно дело припремања за поклоњење жигу блуднице Рима. Припрема за четврти нараштај извршава се у трећем нараштају, посредством кривотворене поруке позног дажда. Као што су побуна из 1863. године, и побуна из 1888. године, и побуна из 1919. године, поравнате са 11. септембром 2001. године, јер када су тада пале зграде Њујорка, сишао је силни анђео из Осамнаестог поглавља Откривења и започео је истински позни дажд.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Позни дажд треба да падне на Божји народ. Силан анђео треба да сиђе с неба, и сва земља треба да се обасја његовом славом.“ Review and Herald, April 21, 1891.

When the latter rain began the ancient men of Laodicean Adventism would not recognize it as the latter rain, for they had been indoctrinated by a false latter rain message, represented by Ezekiel as the women weeping for Tammuz, and in application as a message of peace and safety.

Када је почела позна киша, стари људи лаодикејског адвентизма не би је препознали као позну кишу, јер су били индоктринисани лажном поруком о позној киши, коју Језекиљ представља као жене које плачу за Тамузом, а у примени као поруку мира и сигурности.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> „Само они који живе у складу са светлошћу коју имају примиће већу светлост. Уколико свакодневно не будемо напредовали у испољавању делатних хришћанских врлина, нећемо препознати пројаве Светога Духа у позном дажду. Он можда пада на срца свуда око нас, али га ми нећемо разазнати нити примити.“ Testimonies to Ministers, 507.

It was impossible for the guardians of the people to recognize the arrival of the latter rain, for their false gospel of a false latter rain, denied the possibility of any manifestation of the power of God as had been in former ages.

Било је немогуће да чувари народа препознају долазак позног дажда, јер је њихово лажно јеванђеље о лажном позном дажду порицало могућност било каквог испољавања Божје силе какво је постојало у ранијим вековима.

> “There is to be in the churches a wonderful manifestation of the power of God, but it will not move upon those who have not humbled themselves before the Lord, and opened the door of the heart by confession and repentance. In the manifestation of that power which lightens the earth with the glory of God, they will see only something which in their blindness they think dangerous, something which will arouse their fears, and they will brace themselves to resist it. Because the Lord does not work according to their ideas and expectations, they will oppose the work. ‘Why,’ they say, ‘should not we know the Spirit of God, when we have been in the work so many years?’—Because they did not respond to the warnings, the entreaties of the messages of God, but persistently said, ‘I am rich, and increased with goods, and have need of nothing.’ Talent, long experience, will not make men channels of light, unless they place themselves under the bright beams of the Sun of Righteousness, and are called, and chosen, and prepared by the endowment of the Holy Spirit. When men who handle sacred things will humble themselves under the mighty hand of God, the Lord will lift them up. He will make them men of discernment—men rich in the grace of his Spirit. Their strong, selfish traits of character, their stubbornness, will be seen in the light shining from the Light of the world. ‘I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ If you seek the Lord with all your heart, he will be found of you.” Review and Herald, December 23, 1890.

> „У црквама треба да буде дивно пројављивање силе Божје, али она неће деловати на оне који се нису понизили пред Господом и отворили врата срца признањем и покајањем. У пројављивању те силе која обасјава земљу славом Божјом, они ће видети само нешто што у своме слепилу сматрају опасним, нешто што ће пробудити њихове страхове, и учврстиће се да му се одупру. Пошто Господ не делује према њиховим замислима и очекивањима, они ће се успротивити делу. ‘Зашто’, говоре они, ‘не бисмо познавали Духа Божјега, кад смо толике године у делу?’ — Зато што нису одговорили на опомене, на молбе порука Божјих, него су упорно говорили: ‘Богат сам, и обогатио сам се, и ништа ми не треба.’ Даровитост, дуго искуство, неће људе учинити каналима светлости, ако се не ставе под блиставе зраке Сунца Правде, и не буду позвани, и изабрани, и припремљени даром Светога Духа. Када се људи који рукују светим стварима понизе под моћном руком Божјом, Господ ће их узвисити. Он ће их учинити људима расуђивања — људима богатим благодаћу Његовога Духа. Њихове снажне, себичне црте карактера, њихова тврдоглавост, биће виђене у светлости која сија од Светлости света. ‘Доћи ћу к теби брзо, и уклонићу твој свећњак с његовог места, ако се не покајеш.’ Ако тражите Господа свим својим срцем, наћи ћете га.“ Review and Herald, December 23, 1890.

The elders of Ezekiel chapter eight, accepted a gospel of peace and safety in 1919, and when September 11, 2001 arrived the fruit of that escalating rebellion was manifested in their inability to recognize the arrival of the latter rain. In the history beginning at the time of the end in 1989, God repeated the Millerite movement to the very letter. Miller was a symbol of Elijah, and Elijah had straitly told Ahab that there would be no rain, except at the word of Elijah.

Старешине из осме главе Језекиља прихватиле су јеванђеље мира и сигурности 1919. године, и када је дошао 11. септембар 2001, плод те све веће побуне показао се у њиховој неспособности да препознају долазак позног дажда. У историји која почиње у време свршетка 1989. године, Бог је поновио милеритски покрет до у најситније појединости. Милер је био симбол Илије, а Илија је изричито рекао Ахаву да неће бити кише, осим по речи Илијиној.

We will continue our consideration of the third generation of Adventism in the next article.

У следећем чланку наставићемо разматрање треће генерације адвентизма.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „Класа која не осећа жалост због сопственог духовног опадања, нити тугује због греха других, биће остављена без Божјег печата. Господ даје налог Својим весницима, људима са оружјем за покољ у рукама: ‘Идите за њим кроз град и ударајте: нека око ваше не штеди, нити имајте сажаљења: побијте до истребљења старо и младо, и девојке, и малу децу, и жене; али не приступајте ниједном човеку на коме је знак; и почните од Мога светилишта. Тада почеше од старих људи који беху пред домом.’”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> „Овде видимо да је црква — светилиште Господње — била прва која је осетила ударац Божјег гнева. Старци, они којима је Бог дао велику светлост и који су стајали као чувари духовних интереса народа, изневерили су поверено им поверење. Заузели су став да не треба да очекујемо чуда и изразито пројављивање Божје силе као у ранијим данима. Времена су се променила. Ове речи утврђују њихово неверовање, и они говоре: Господ неће учинити добро, нити ће учинити зло. Он је сувише милостив да би походио свој народ судом. Тако је ‘Мир и сигурност’ повик људи који више никада неће подићи свој глас као трубу да покажу Божјем народу њихове преступе и дому Јаковљевом њихове грехе. Ти неми пси који нису хтели да лају јесу они који осећају праведну освету увређеног Бога. Људи, девојке и мала деца сви заједно гину.“

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> „Гадости због којих су верни уздисали и ридали биле су све што су коначне очи могле разабрати, али су далеко најгори греси, они који су изазивали ревност чистога и светога Бога, остајали неоткривени. Велики Испитивач срца зна сваки грех почињен у тајности од стране оних који чине безакоње. Ове особе почињу да се осећају сигурно у својим обманама и, због Његове дуготрпељивости, говоре да Господ не види, а затим поступају као да је оставио земљу. Али Он ће разоткрити њихово лицемерје и отвориће пред другима оне грехе које су тако брижљиво скривали.“

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> „Никаква надмоћ у чину, достојанству или световној мудрости, никакво место у светој служби, неће сачувати људе од жртвовања начела када буду препуштени сопственим преварним срцима. Они који су сматрани достојнима и праведнима показују се као коловође у отпадништву и примери равнодушности и злоупотребе Божјих милости. Њихов зли пут Он више неће трпети, и у Своме гневу поступа с њима без милости.“

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> „С невољношћу Господ повлачи Своје присуство од оних који су били благословени великом светлошћу и који су осетили силу речи док су служили другима. Они су некада били Његове верне слуге, удостојени Његовог присуства и вођства; али су одступили од Њега и друге повели у заблуду, те зато долазе под божанско негодовање.“ Testimonies, volume 5, 211, 212.

Back to Articles