Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Sixteen

Књига пророка Јоила и Лаодикејска црква адвентиста седмог дана — број шеснаест

Number Sixteen

Број шеснаест

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

My apologies for so many words in advance of taking up the primary topic. I wish to place certain prophetic lines in place, that are important pieces of the logic I intend to employ when we directly consider the book of Joel. I have previously mentioned that the Hebrew word that is translated as “cut off” in the book of Joel, finds its roots in the sacrificial method of ratifying a covenant in the days of Abraham.

Извињавам се унапред због толико речи пре него што приступим главној теми. Желим да поставим одређене пророчке линије, које су важни делови логике којом намеравам да се послужим када будемо непосредно разматрали књигу пророка Јоила. Раније сам поменуо да хебрејска реч која се у књизи пророка Јоила преводи као „истребљен“, има своје корене у жртвеном начину потврђивања завета у Авраамове дане.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Пробудите се, пијанице, и плачите; и ридајте, сви који пијете вино, због новога вина, јер вам је одсечено од уста. Јоил 1:5.

The Hebrew word “cut off” is H3772, and it is a primitive root meaning ‘to cut (off, down or asunder); by implication to destroy or consume; specifically to covenant (that is, make an alliance or bargain, originally by cutting flesh and passing between the pieces).’

Хебрејска реч „одсечен“ је H3772, и представља примитивни корен који значи „сећи (одсећи, посећи или раставити); по импликацији уништити или прождрети; посебно склопити савез (то јест, начинити савез или погодбу, првобитно сечењем тела и проласком између делова).“

I realize that the Strong’s definition of “cut off,” calls it a “primitive root,” in the grammatical sense. That being said, the cutting associated with the covenant and Abraham, identifies that the light of the covenant is attached to the word, and that light is set forth at its primitive historical root. “Cut” in terms of covenant history; is a prophetic symbol based upon its primitive roots, and it is also grammatically identified as a primitive root.

Схватам да Стронгова дефиниција израза „одсећи“ назива тај израз „примитивним кореном“ у граматичком смислу. Имајући то у виду, одсецање повезано са заветом и Авраамом указује на то да је светлост завета везана за реч, и да је та светлост изложена у свом примитивном историјском корену. „Одсећи“ у погледу историје завета јесте пророчки симбол заснован на својим примитивним коренима, а истовремено је и граматички означено као примитивни корен.

The pronouncement in verse five, is not only identifying that they do not have the message of the latter rain, as represented by the “new wine,” but also that they are ‘then and there’ rejected as God’s covenant people, a covenant people who trace their “primitive roots” back to Abraham.

Објава у петом стиху не само да показује да они немају поруку позне кише, представљене „новим вином“, него и да су ‘ту и тада’ одбачени као Божји заветни народ, заветни народ који своје „исконске корене“ води све до Авраама.

The generation that died in the wilderness over forty years, traced their primitive roots back to Abraham, meaning the father of many nations. The generation who entered the Promised Land with Joshua, traced their primitive roots back to Abraham. The Jews who crucified Christ traced their primitive roots back to Abraham. The Protestants who came out of the Dark Ages, and who were then tested and passed by as God’s chosen covenant people in 1844, traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Philadelphian movement that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844 traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Laodicean movement that rebuilt Jericho in 1863, traced their primitive roots back to Abraham. The Laodicean Seventh-day Adventist church that is spewed out of the mouth of the Lord at the soon-coming Sunday law traced their primitive roots back to Abraham. All of those generations have, or will fulfill the parable of the vineyard.

Нараштај који је умро у пустињи током четрдесет година водио је своје исконске корене до Аврама, што значи отац многих народа. Нараштај који је са Исусом Навином ушао у Обећану земљу водио је своје исконске корене до Аврама. Јевреји који су разапели Христа водили су своје исконске корене до Аврама. Протестанти који су изашли из Мрачног доба, и који су потом били испитани и заобиђени као Божји изабрани заветни народ 1844. године, водили су своје исконске корене до Аврама. Милеритски филаделфијски покрет који је 22. октобра 1844. ушао у Светињу над светињама водио је своје исконске корене до Аврама. Милеритски лаодикијски покрет који је 1863. обновио Јерихон водио је своје исконске корене до Аврама. Лаодикијска Црква адвентиста седмог дана, која ће бити избљувана из уста Господњих при ускоро долазећем недељном закону, водила је своје исконске корене до Аврама. Сви ти нараштаји јесу, или ће, испунити причу о винограду.

The drunkards in Joel awake to find they have been rejected as God’s people, and that they do not have the message of the latter rain. The inverse is then true. Those who Joel identifies as wearing “crowns of glory,” then enter into covenant, are sealed and lifted up as an offering. The very first ratified covenant between God and a chosen people began with the same “cutting” that is represented at the final sacrifice of God’s people, which begins at the Sunday law. The cutting is the separation of wheat and tares. The tares are rejected and cast into the fire and the wheat is bundled together as the Pentecostal first fruit wheat offering, that is then lifted up, “as in former years.”

Пијанице у Јоилу буде се да би открили да су одбачени као Божји народ и да немају поруку познога дажда. Тада је супротно истинито. Они које Јоил означава као оне који носе „круне славе“, затим ступају у завет, бивају запечаћени и подигнути као принос. Сасвим први потврђени завет између Бога и изабраног народа започео је истим „одсецањем“ које је представљено у коначној жртви Божјег народа, а која отпочиње недељним законом. То одсецање јесте раздвајање пшенице и кукоља. Кукољ бива одбачен и бачен у огањ, а пшеница се скупља у снопове као пентекостна првина, пшенични принос, који се потом подиже, „као у пређашњим годинама.“

There are four places that are typically pointed out to represent Abraham’s covenant. In Genesis twelve Abraham is ‘called’ and given the promise to make him a great nation. This is not part of the covenant, but it is the calling of a promise. At that point his name is Abram, for one of the symbols of a covenant relationship is a name-change. Abram’s name is changed in the third of the four steps of the covenant.

Постоје четири места која се обично истичу као представљање Авраамовог завета. У Постању дванаест Аврам је „позван“ и дато му је обећање да ће од њега начинити велики народ. То није део завета, него је позив обећања. У том тренутку његово име је Аврам, јер је један од симбола заветног односа промена имена. Аврамово име бива промењено у трећем од четири корака завета.

> For when God made promise to Abraham, because he could swear by no greater, he sware by himself, Saying, Surely blessing I will bless thee, and multiplying I will multiply thee. And so, after he had patiently endured, he obtained the promise. For men verily swear by the greater: and an oath for confirmation is to them an end of all strife. Wherein God, willing more abundantly to shew unto the heirs of promise the immutability of his counsel, confirmed it by an oath: That by two immutable things, in which it was impossible for God to lie, we might have a strong consolation, who have fled for refuge to lay hold upon the hope set before us: Which hope we have as an anchor of the soul, both sure and stedfast, and which entereth into that within the veil; Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:13–20.

> Јер када Бог даде обећање Аврааму, пошто није имао никога већег киме би се заклео, закле се самим собом, говорећи: Заиста ћу те благословом благословити, и умножавањем ћу те умножити. И тако, пошто је стрпљиво претрпео, доби обећање. Јер се људи доиста куну већим; и заклетва им је, ради потврде, крај свакога препирања. Зато Бог, желећи да наследницима обећања још обилније покаже непроменљивост своје одлуке, потврди је заклетвом; да бисмо кроз две непроменљиве ствари, у којима је било немогуће да Бог слаже, имали снажну утеху ми који смо прибегли да се ухватимо за наду која је пред нама; коју наду имамо као сидро душе, и сигурно и чврсто, и која улази у оно што је унутар завесе; куда је за нас ушао Претеча, Исус, поставши заувек Првосвештеник по чину Мелхиседекову. Јеврејима 6:13–20.

The calling was God’s promise to Abram, and He provided a second witness with the “oath” that followed. The “oath” that followed was threefold. After the calling of a promise, which was the first step, the second, third and fourth steps are the actual threefold covenant, by God, with a chosen people. In Genesis fifteen God formally “cuts” (establishes) the covenant through a dramatic ritual where God alone passes between divided animals, unconditionally promising land to Abraham’s descendants. The Promised Land was represented as a land between two rivers; the river of Egypt and the river Euphrates. The first step of the threefold covenant includes a direct reference of the prophetic symbolism of two rivers, and all that is attached to that symbol. When inspiration points to the Ulai and Hiddekel rivers as events that are now in the process of fulfillment, those two rivers were typified in Abram’s prophecy. The setting is between Abram’s two rivers, which when brought together with Daniel’s two rivers makes four rivers, for the voice of Christ is the voice of many waters.

Позив је био Божје обећање Авраму, а Он је пружио и другог сведока кроз „заклетву“ која је уследила. „Заклетва“ која је уследила била је трострука. После позива обећања, који је био први корак, други, трећи и четврти корак јесу сам стварни троструки савез, који Бог склапа са изабраним народом. У Постању петнаест Бог формално „сече“ (установљује) савез кроз драматичан обред у којем само Бог пролази између раскомаданих животиња, безусловно обећавајући земљу Аврамовим потомцима. Обећана земља била је представљена као земља између две реке: реке египатске и реке Еуфрата. Први корак троструког савеза укључује непосредно упућивање на пророчку симболику двеју река и на све што је везано за тај симбол. Када надахнуће указује на реке Улај и Хидекел као на догађаје који су сада у процесу испуњења, те две реке биле су типолошки предочене у Аврамовом пророчанству. Оквир је постављен између Аврамове две реке, које, када се доведу у везу са Данилове две реке, чине четири реке, јер је Христов глас глас многих вода.

> In the same day the Lord made a covenant with Abram, saying, Unto thy seed have I given this land, from the river of Egypt unto the great river, the river Euphrates: The Kenites, and the Kenizzites, and the Kadmonites, And the Hittites, and the Perizzites, and the Rephaims, And the Amorites, and the Canaanites, and the Girgashites, and the Jebusites. Genesis 15:18–21.

> У тај дан Господ учини завет с Аврамом, говорећи: Семену твоме дадох ову земљу, од реке мисирске до велике реке, реке Еуфрата: Кенеје, и Кенезеје, и Кедмонеје, И Хетеје, и Ферезеје, и Рефаиме, И Амореје, и Хананеје, и Гергесеје, и Јевусеје. 1. Мојсијева 15:18–21.

The land promised to Abram was the entire world which is represented by ten kings in the last days, whereas in the first days of the covenant it was listed as ten tribes, not kings. The one hundred and forty-four thousand will be in conflict with the entire world. The world will then be involved with the testing process of Sunday worship enforcement by a one-world government under the direction of the scarlet-colored whore of Revelation seventeen, who reigns over the ten kings of the earth. With Abram the church and state symbol of the image of the beast is represented by the river of Egypt, a symbol of statecraft and the river of Babylon, a symbol of churchcraft.

Земља обећана Авраму била је цео свет, који је у последњим данима представљен са десет царева, док је у првим данима савеза био наведен као десет племена, а не царева. Сто четрдесет и четири хиљаде биће у сукобу са целим светом. Свет ће тада бити укључен у процес испитивања кроз наметање светковања недеље од стране једне светске владе под управом скерлетне блуднице из Откривења седамнаест, која царује над десет царева земаљских. Код Аврама је црквено-државни симбол иконе звери представљен реком Египатском, симболом државничког умећа, и реком вавилонском, симболом црквене управе.

> After these things the word of the Lord came unto Abram in a vision, saying,

> После ових догађаја дође реч Господња Авраму у виђењу, говорећи,

> Fear not, Abram: I am thy shield, and thy exceeding great reward.

> Не бој се, Авраме: ја сам твој штит, и награда твоја веома велика.

> And Abram said, Lord God, what wilt thou give me, seeing I go childless, and the steward of my house is this Eliezer of Damascus? And Abram said, Behold, to me thou hast given no seed: and, lo, one born in my house is mine heir. And, behold, the word of the Lord came unto him, saying,

> И Аврам рече: Господе Боже, шта ћеш ми дати, кад одлазим без порода, а настојник дома мога јесте овај Елијезер из Дамаска? И Аврам рече: Ево, мени ниси дао потомства; и гле, онај који је рођен у дому моме мој је наследник. И гле, дође му реч Господња говорећи,

> This shall not be thine heir; but he that shall come forth out of thine own bowels shall be thine heir. And he brought him forth abroad, and said, Look now toward heaven, and tell the stars, if thou be able to number them: and he said unto him, So shall thy seed be.

> Овај неће бити твој наследник; него онај који ће изаћи из твоје утробе, тај ће бити твој наследник. И изведе га напоље, и рече: Погледај сада ка небу и изброј звезде, ако их можеш избројити. И рече му: Тако ће бити твоје семе.

> And he believed in the Lord; and he counted it to him for righteousness. And he said unto him,

> И поверова Господу, и Он му то урачуна у праведност. И рече му,

> I am the Lord that brought thee out of Ur of the Chaldees, to give thee this land to inherit it.

> Ја сам Господ који те је извео из Ура халдејског, да ти дам ову земљу у наследство.

> And he said, Lord God, whereby shall I know that I shall inherit it? And he said unto him,

> И рече: Господе Боже, по чему ћу знати да ћу је наследити? А он му рече,

> Take me an heifer of three years old, and a she goat of three years old, and a ram of three years old, and a turtledove, and a young pigeon.

> Узми ми јуницу од три године, и козу од три године, и овна од три године, и грлицу, и голубића.

> And he took unto him all these, and divided them in the midst, and laid each piece one against another: but the birds divided he not. And when the fowls came down upon the carcases, Abram drove them away. And when the sun was going down, a deep sleep fell upon Abram; and, lo, an horror of great darkness fell upon him. And he said unto Abram,

> И узе он све то, и расече их по средини, и метну сваки део један према другом; али птице не расече. А кад птице слетаху на лешине, Аврам их одгони. А кад сунце беше на заласку, тврд сан паде на Аврама; и гле, ужас велике таме обузе га. И рече Авраму,

> Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance.

> Знај засигурно да ће потомство твоје бити дошљак у земљи која неће бити њихова, и служиће им; и они ће их злостављати четири стотине година. А и народу коме ће служити ја ћу судити; и потом ће изаћи с великим благом.

> And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age.

> И отићи ћеш к оцима својим у миру; бићеш сахрањен у доброј старости.

> But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.

> Али у четвртом нараштају вратиће се овамо; јер безакоње Амореја још није навршено.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:1–17.

> И догоди се, кад сунце зађе и наста тама, гле, пећ која се димила и луча огњена прођоше између оних комада. Постање 15:1–17.

The One who would guide Moses and the children of Israel as a pillar of fire by night and a cloud by day passed between those “cut” pieces as a smoking furnace and burning lamp.

Онај који ће водити Мојсија и синове Израиљеве као стуб огњени ноћу и облак дању прошао је између тих „расечених“ делова као пећ која дими и луча која гори.

> And the Lord went before them by day in a pillar of a cloud, to lead them the way; and by night in a pillar of fire, to give them light; to go by day and night: He took not away the pillar of the cloud by day, nor the pillar of fire by night, from before the people. Exodus 13:21, 22.

> И Господ је ишао пред њима дању у стубу од облака, да им показује пут, а ноћу у стубу од огња, да им светли, да би могли ићи дању и ноћу. Није уклањао испред народа стуб од облака дању, ни стуб од огња ноћу. Излазак 13:21, 22.

The burning lamp and smoking furnace typified the pillar of cloud or fire and represents an prophetic element of the first step, of the three steps involved with God establishing the covenant with Abram. The chapter begins with the words, “Fear not,” for the message of the first angel is fear God, and those who like Abram fear God, will not need to fear God. There are two types of fear, because there are two classes of people.

Горућа светиљка и димна пећ представљале су стуб од облака или огња и представљају пророчки елемент првог корака, од три корака укључена у Божје успостављање завета са Аврамом. Поглавље почиње речима: „Не бој се“, јер порука првог анђела гласи: бојте се Бога, а они који се, као Аврам, боје Бога, неће имати потребе да се боје Бога. Постоје две врсте страха, јер постоје две класе људи.

Further into the covenant passage Abram believes God and it was counted unto him as righteousness. The three angels parallel the work of the Holy Spirit as set forth by John who teaches the Holy Spirit convicts of three things; sin, righteousness and judgment. Those characteristics align with the three angels, so after the fear of God is set forth in the covenant passage, then the second step of righteousness is identified, only to be followed by the pronouncement of judgment, which is the third work of the Holy Spirit, and the message of the third angel. The first step of the covenant typified the first angel’s message, which is always a fractal of all three messages. The three steps of the covenant process, represent the three angels of Revelation fourteen.

Даље у одломку о завету, Аврам поверова Богу, и то му се урачуна у праведност. Три анђела су паралела делу Светога Духа, како га излаже Јован, који учи да Свети Дух осведочава о три ствари: о греху, о праведности и о суду. Те одлике се подударају са три анђела, те након што је страх Божји изложен у одломку о завету, потом се препознаје други корак, праведност, да би затим уследило објављивање суда, што је треће дело Светога Духа, и порука трећег анђела. Први корак завета предображавао је поруку првог анђела, која је увек фрактал све три поруке. Три корака заветног процеса представљају три анђела из Откривења четрнаест.

After Abram is counted as righteous marking the second angel, he prepares an offering, for the offering is prepared just before the third step of judgment. That offering represents the offering of the Levites of Malachi three that is lifted up as an ensign. Just as the three periods of forty years in the life of Moses represents the three angels’ messages, the first forty years of Moses has all three steps of the three angels’ message.

Након што је Аврам убројан у праведне, означавајући другог анђела, он припрема принос, јер се принос припрема непосредно пре трећег корака суда. Тај принос представља принос Левита из Малахије три, који се подиже као застава. Као што три раздобља од по четрдесет година у Мојсијевом животу представљају поруке тројице анђела, тако првих четрдесет година Мојсијевог живота садржи сва три корака поруке тројице анђела.

Where Moses’ testimony begins is with his parents fearing God, (the first step), followed by a visual test. The second step includes a visual test, as was the case in Daniel chapter one, when Daniel first fears God and refused to eat the Babylonian diet, and then is tested based upon his physical appearance. Then for Daniel it was the third test three years later by king Nebuchadnezzar, a symbol of the king of the north and the Sunday law, which is the third angels’ message.

Место на коме почиње Мојсијево сведочанство јесте страх његових родитеља пред Богом (први корак), након чега следи видљива проба. Други корак обухвата видљиву пробу, као што је био случај у првом поглављу Данила, када се Данило најпре побојао Бога и одбио да једе вавилонску храну, а затим је био испитан на основу свога телесног изгледа. Потом је за Данила уследио трећи испит, три године касније, од стране цара Навуходоносора, симбола цара са севера и закона о недељи, што је порука трећег анђела.

Moses’ parents fear God, put him into an ark in the water and Pharaoh’s daughter was led to see the situation, and then passed judgment in favor of saving the child. The beginning of Moses life was an illustration of the covenant that God made with mankind, and then through Moses, God also made a covenant with a chosen nation selected from mankind. Noah’s covenant with mankind represents the great multitude and Moses covenant with a chosen people is the one-hundred and forty-four thousand. The offering that Abram was to make to ratify the covenant bore the emblem of the covenant of Noah, just as did Moses who fulfilled Abram’s prophecy centuries later.

Мојсијеви родитељи бојали су се Бога, ставили су га у ковчег на воду, а фараонова кћи била је наведена да увиди ту ситуацију, а затим је пресудила у корист спасења детета. Почетак Мојсијевог живота био је илустрација савеза који је Бог склопио са човечанством, а потом је, преко Мојсија, Бог такође склопио савез са изабраним народом одабраним из човечанства. Нојев савез са човечанством представља велико мноштво, а Мојсијев савез са изабраним народом представља сто четрдесет и четири хиљаде. Принос који је Аврам требало да принесе ради потврђивања савеза носио је обележје Нојевог савеза, као што је то био случај и са Мојсијем, који је испунио Аврамово пророчанство вековима касније.

The offering consisted of five various animals; a three-year-old heifer, a three-year-old she goat, a three-year-old ram, a turtledove and a young pigeon. The birds were left whole, and the heifer, ram and she goat were “cut” in halves. The offering typifies the lifting up of an ensign in the last days as a visual test for mankind. The visual sign for Pharaoh’s daughter was the baby Moses in the ark. The ark is symbolized by the eight souls on the ark. The number “eight” is established as one of the prophetic characteristics of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. When you consider the five animal offerings and divide three in half, then your offering is made up of eight pieces, as typified by Noah, and then confirmed in Abram’s offering.

Жртва се састојала од пет различитих животиња: трогодишње јунице, трогодишње козе, трогодишњег овна, грлице и младог голуба. Птице су остављене целе, а јуница, ован и коза били су „расечени“ на половине. Жртва представља подизање заставе у последњим данима као видљивог испита за човечанство. Видљиви знак за фараонову кћер био је младенац Мојсије у ковчежићу. Ковчег је симболизован са осам душа у ковчегу. Број „осам“ утврђен је као једно од пророчких обележја заставе сто четрдесет и четири хиљаде. Када узмете у обзир пет животињских жртава и три поделите на половине, тада се ваша жртва састоји од осам делова, као што је прасликовано Нојем, а затим потврђено у Аврамовој жртви.

Those five animals, when divided as directed by God, represent the number “eight,” and in so doing, they represent those souls at the end of the world that were typified by the “eight” souls upon the ark. The sign of circumcision, which is the second step in Abram’s threefold covenant was to be carried out on the “eighth” day after birth, and the rite was replaced by baptism, which typifies the resurrection of Christ which took place on the “eighth” day. The number “eight” is an established characteristic of the covenants of both Noah and Moses, and they typify the one hundred and forty-four thousand who will be lifted up as an ensign offering, and who are the “eighth” that is of the seven.

Тих пет животиња, када се разделе онако како је Бог наложио, представљају број „осам“, и тиме представљају оне душе на крају света које су биле праобразоване са „осам“ душа на ковчегу. Знак обрезања, који је други корак у Аврамовом троструком завету, требало је да се изврши осмога дана по рођењу, а тај обред је замењен крштењем, које праобразује Христово васкрсење, које се догодило „осмога“ дана. Број „осам“ је утврђено обележје завета и Ноја и Мојсија, и они праобразују сто четрдесет и четири хиљаде који ће бити уздигнути као жртва-застава, и који су „осми“, који је од седморице.

Those five animals represent the five wise virgins, who are typified by the “eight” on the ark, will pass from an old world to a new world—without seeing death.

Тих пет животиња представљају пет мудрих девојака, које су предображене „осморицом“ у ковчегу; оне ће прећи из старога света у нови свет — не видевши смрти.

Abram’s offering was a pure offering, for all the animals in the offering were clean animals, and together they represent the primary animals used for whole burnt offerings. The first angel’s message includes the command to worship the Creator, and the primary sacrificial animals of the sanctuary service that was to be instituted when Abram’s prophecy was fulfilled in the time of Moses are set forth as the offerings of worship, while also typifying the first angel’s call to worship the Creator.

Аврамов принос био је чист принос, јер су све животиње у том приносу биле чисте животиње, и заједно представљају главне животиње употребљаване за паљенице. Порука првог анђела укључује заповест да се обожава Створитељ, а главне жртвене животиње из светилишне службе, која је требало да буде установљена када се Аврамово пророчанство испуни у Мојсијево време, изложене су као приноси богослужења, док уједно предочавају и позив првог анђела да се обожава Створитељ.

Verse eighteen explicitly states, “On that day the Lord made a covenant with Abram.” That marks the first of three steps that typify the three angels of Revelation fourteen. The covenant step in Genesis fifteen represents the first angel’s message of Revelation fourteen, which is followed by a second angel, who was typified by the second step of Abram’s covenant found in Genesis seventeen.

Осамнаести стих изричито каже: „Тога дана Господ склопи завет с Аврамом.“ То означава први од три корака који предображавају три анђела из Откривења четрнаесте главе. Корак завета у Постању петнаест представља поруку првог анђела из Откривења четрнаесте главе, за којом следи други анђео, који је био предображен другим кораком Аврамовог завета, забележеним у Постању седамнаест.

In step number two, Abram’s name is changed to Abraham. Abram means ‘the father is exalted,’ and Abraham means ‘the father of many nations.’ In the calling of Abram, the promise of becoming a great nation was given, but the promise was not ratified until Abram’s name was changed. Then he became the first father of a chosen covenant people. The next step typified the third angel’s message as Abraham is tested upon sacrificing Isaac, which typified the cross, which typified October 22, 1844, which typifies the Sunday law—which is the third angel’s message. That third covenant step was fulfilled on the twenty-second of October in 1844, and it is set forth in Genesis twenty-two.

У другом кораку Аврамово име бива промењено у Аврахам. Аврам значи „отац је узвишен“, а Аврахам значи „отац многих народа“. У позиву Аврама било је дато обећање да ће постати велики народ, али то обећање није било потврђено све док Аврамово име није било промењено. Тада је постао први отац изабраног заветног народа. Следећи корак је предсликавао поруку трећег анђела, док је Аврахам кушан у приношењу Исака на жртву, што је предсликавало крст, што је предсликавало 22. октобар 1844. године, што предсликава недељни закон — што је порука трећег анђела. Тај трећи заветни корак испунио се двадесет другог октобра 1844. године, и изложен је у 22. глави Постања.

In the second step, which is the second angel’s message, where Abram’s name is changed, the rite of circumcision is established as the “sign” of a covenant people and their relation to God. It is in the history of the second angel’s message, that God’s people are sealed. They are lifted up as an ensign at the third angel’s message represented by the Sunday law, but they are sealed in the period just before the Sunday law, which in Millerite history would be, just before the door closed on October 22, 1844.

У другом кораку, који је порука другог анђела, где се Аврамово име мења, установљава се обред обрезања као „знак“ заветног народа и његовог односа према Богу. У историји поруке другог анђела Божји народ бива запечаћен. Они бивају подигнути као застава код поруке трећег анђела, представљене законом о недељи, али су запечаћени у раздобљу непосредно пре закона о недељи, што би у милеритској историји било непосредно пре него што су се врата затворила 22. октобра 1844.

The same is true with the three decrees to come out of Babylon that started the 2300-year prophecy, which ended at the third angel’s arrival on October 22, 1844. The temple was finished during the history of the second decree, after the first, but before the third. The foundations were laid during the first decree and the temple building finished in the history of the second decree. The third decree in 457 BC started the 2300 years, while the decree itself returned national sovereignty to the Jews. At the third waymark a kingdom is set up, as represented by the restoration of national sovereignty at the third decree and the lifting up of the church triumphant as an ensign at the Sunday law.

Исто важи и за три указа о изласку из Вавилона који су започели пророчанство од 2300 година, које се окончало при доласку трећег анђела 22. октобра 1844. године. Храм је био довршен током историје другог указа, после првог, али пре трећег. Темељи су били положени за време првог указа, а здање храма довршено у историји другог указа. Трећи указ, 457. године пре Христа, започео је 2300 година, док је сам тај указ Јеврејима вратио национални суверенитет. На трећој ознаци пута успоставља се царство, као што је представљено обнављањем националног суверенитета у трећем указу и подизањем победоносне цркве као заставе при недељном закону.

The third decree typified the third angel’s arrival to the marriage on October 22, 1844. The bride makes herself ready, before the marriage, not at the marriage. The sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished just before the Sunday law in the period of time prophetically represented as the image of the beast test. We are informed that the image of the beast test is the test we must pass before probation closes.

Трећи декрет је представљао долазак трећег анђела на свадбу 22. октобра 1844. године. Невеста се припрема пре свадбе, а не на свадби. Запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде извршава се непосредно пре закона о недељи, у временском раздобљу које је пророчки представљено као испит слике звери. Обавештени смо да је испит слике звери испит који морамо проћи пре него што се време милости заврши.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> „Господ ми је јасно показао да ће лик звери бити образован пре него што се време милости затвори; јер ће он бити велики испит за Божји народ, којим ће бити одлучена њихова вечна судбина. Ваш став је таква збрка недоследности да ће тек неколицина бити преварена.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „У Откривењу 13 ова тема је јасно изложена; [Откривење 13:11–17, наведено].“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Ово је испит који Божји народ мора имати пре него што буде запечаћен. Сви који су доказали своју оданост Богу држањем Његовог закона и одбијањем да прихвате лажну суботу, сврстаће се под заставу Господа Бога Јехове и примиће печат живога Бога. Они који се одрекну истине небеског порекла и прихвате недељну суботу, примиће жиг звери.“ Manuscript Releases, volume 15, 15.

The door closed on October 22, 1844, typifying the closed door at the Sunday law. Sister White states that the image of the beast test is the test we must pass “before” probation closes, and she also states that the test is where our eternal destiny is decided. Before the Sunday law, the bride makes herself ready, and this requires having the proper wedding garment, a garment that is to be purified by the refining fires of the Messenger of the Covenant. The seal is placed before the wedding, and then the wedding takes place at the Sunday law.

Врата су се затворила 22. октобра 1844. године, предображавајући затворена врата при недељном закону. Сестра Вајт каже да је проба иконе звери проба коју морамо проћи „пре“ него што се благодатно време затвори, а такође каже да је та проба место где се одлучује наша вечна судбина. Пре недељног закона, невеста се припрема, а то захтева да има одговарајућу свадбену хаљину, хаљину која треба да буде очишћена огњем пречишћења Весника завета. Печат се ставља пре свадбе, а затим се свадба збива при недељном закону.

Sister White identifies that the sealing is a settling into the truth both intellectually and spiritually. She further identifies that ‘when’ God’s people are sealed, ‘then’ the shaking of God’s judgments will come. The shaking is the judgments that begin at the earthquake of Revelation eleven, which is the Sunday law in the United States.

Sestra Vajt ukazuje da je pečaćenje utvrđivanje u istini i umno i duhovno. Ona dalje ukazuje da će, „kada“ Božji narod bude zapečaćen, „tada“ doći potresanje Božjim sudovima. To potresanje jesu sudovi koji započinju pri zemljotresu iz jedanaestog poglavlja Otkrivenja, što je zakon o nedelji u Sjedinjenim Državama.

The Millerite temple was finished at the Midnight Cry, identifying that the seal is placed before the third waymark of judgment. In Abraham’s covenant the third step of judgment was Isaac on Mount Moriah, typifying not only Christ upon the cross, but also the offering of the Levites in Malachi three.

Милеритски храм био је довршен у поноћном вапају, чиме се показује да се печат ставља пре трећег граничника суда. У Авраамовом завету трећи корак суда био је Исак на гори Морији, предизображавајући не само Христа на крсту, него и приношење Левита у Малахији три.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.

> И седеће као пречишћивач и чистилац сребра; и очистиће синове Левијеве, и пречистиће их као злато и као сребро, да би приносили Господу принос у праведности. Тада ће принос Јуде и Јерусалима бити мио Господу, као у дане старе и као у пређашње године.

> And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:3–5.

> И доћи ћу к вама на суд; и бићу хитан сведок против врачара, и против прељубочинаца, и против оних који се лажно куну, и против оних који најамнику ускраћују његову надницу, удовици и сирочету, и који странца одвраћају од његовог права, и не боје се мене, вели Господ над војскама. Малахија 3:3–5.

After the purification process, the offering will ‘then’ be as in days of old, and the offering is prepared during the final act of judgment, for it is then that the Levites who have been purified and prepared as an offering, are contrasted with the foolish virgins who Christ is to be a “swift witness against.” The “swift witness” is the “faithful witness to the Laodicean church,” who cast Shebna as a ball into a far field, and who projectile vomits the Laodiceans out of His mouth. The separation of the wheat and tares will be swift, for the final movements are rapid ones. That swift messenger is He who suddenly comes to His temple in Malachi three.

Након процеса очишћења, принос ће „тада“ бити као у данима старим, а принос се припрема током завршног чина суда, јер се тада Левити који су очишћени и припремљени као принос, стављају у супротност с лудим девицама, против којих Христос треба да буде „брз сведок“. Тај „брз сведок“ јесте „верни сведок Лаодикијској цркви“, који ће Савну бацити као лопту у далеку земљу, и који избацује Лаодикијце из Својих уста нагонским повраћањем. Раздвајање пшенице и кукоља биће брзо, јер су завршни покрети убрзани. Тај брзи весник јесте Онај који изненада долази у Свој храм у Малахији три.

The lifting up of the offering in Malachi “as in days of old,” is the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand; it was the lifting up of the two Pentecostal wave loaves offering; it was the lifting up of the serpent on the pole in the wilderness; it was the lifting up of Christ on the cross and it was the lifting up of Shadrach, Meshack and Abednego in the fiery furnace with Christ while all the world marveled and wondered; it was the publication of the 1843 chart, and the intended purpose for the 1850 chart.

Подизање приноса у Малахији „као у старе дане“ јесте подизање заставе сто четрдесет и четири хиљаде; то је било подизање приноса два пентекостна таласана хлеба; то је било подизање змије на мотки у пустињи; то је било подизање Христа на крст и то је било подизање Седраха, Мисаха и Авденага у пећи огњеној с Христом, док се сав свет дивио и чудио; то је било објављивање карте из 1843. године, и намеравана сврха карте из 1850. године.

It was in the second step of Abraham’s covenant that the rite of circumcision was enacted and enforced, thus becoming the sign of the covenant. Abraham, unlike Moses, immediately circumcised Isaac, so when he lifted him up as an offering in the third step, Isaac would represent the sign. That sign would later be replaced by baptism, which together provide two witnesses to the sign of the cross.

У другом ступњу Аврахамовог савеза установљен је и прописан обред обрезања, те је тако постао знак савеза. Аврахам је, за разлику од Мојсија, одмах обрезао Исака, тако да би, када га је у трећем ступњу узнео као принос, Исак представљао знак. Тај знак ће касније бити замењен крштењем, који заједно пружају два сведочанства о знаку крста.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Release, number 21, 51.

> „Шта је печат живога Бога, који се ставља на чела Његовог народа? То је знак који анђели, али не и људске очи, могу да читају; јер анђео затирник мора да види овај знак откупљења. Разуман ум је видео знак крста Голготе на усвојеним синовима и кћерима Господњим. Грех преступа закона Божјег је уклоњен. Они су обучени у свадбено рухо и послушни су и верни свим Божјим заповестима.“ Manuscript Release, number 21, 51.

In the first step of the covenant in Genesis fifteen, a time prophecy of 400 years in bondage is identified, and Paul identifies the same period as 430 years. Paul’s calculation begins with the calling in Exodus twelve, for he includes Abram’s time of sojourning. When closely considered the four hundred years in relation to thirty years is one symbol set forth by Paul, and four hundred years set forth by Abram is another symbol. So, what does the four-hundred-year period represent, and what does the four-hundred and thirty year period represent, and what does the thirty years represent?

У првом кораку завета у Постању петнаест, препознато је временско пророштво о 400 година ропства, а Павле исти тај период одређује као 430 година. Павлово рачунање започиње позивом у Изласку дванаест, јер он укључује и време Аврамовог пребивања као дошљака. Када се пажљиво размотри, четиристо година у односу на тридесет година јесу један симбол који Павле износи, а четиристо година које износи Аврам јесу други симбол. Дакле, шта представља раздобље од четиристо година, шта представља раздобље од четиристо тридесет година, и шта представља тридесет година?

The scholars have aptly demonstrated that the four hundred and thirty years can be divided into two periods of two hundred and fifteen years, the first period free of bondage and slavery, the second is slavery.

Учењаци су с правом показали да се четири стотине и тридесет година могу поделити на два раздобља од по двеста и петнаест година: прво раздобље без ропства и поробљености, а друго раздобље ропства.

Abraham entered Canaan at the age of 75, and Isaac was born when Abraham was 100 years old (25 years later). Jacob was born when Isaac was 60 years old, and Jacob entered Egypt when he was 130 years old. This totals 215 years in Canaan and 215 years in Egypt, for a total of 430 years. For a student of prophecy this provides two testimonies, from two covenant symbols, for Paul, as with Abram had his name changed. Paul identifies 430 and Abram 400. The line upon line fulfillment of two related time prophecies is associated with the first covenant period that led to the establishment of God’s chosen people.

Аврам је ушао у Ханан у доби од 75 година, а Исак се родио када је Авраму било 100 година (25 година касније). Јаков се родио када је Исаку било 60 година, а Јаков је ушао у Египат када му је било 130 година. То укупно износи 215 година у Ханану и 215 година у Египту, што даје укупно 430 година. За изучаваоца пророштва, то пружа два сведочанства, из два заветна симбола, за Павла, као што је и Авраму име било промењено. Павле наводи 430, а Аврам 400. Испуњење, ред по ред, двеју повезаних временских пророчанстава повезано је с раздобљем првога завета које је водило ка успостављању Божјег изабраног народа.

When Christ came into history to confirm the covenant with many for one week, that week represented two interrelated time prophecies. The four-hundred and thirty year prophecy of Paul can be divided into two equal parts, as with the week of Christ. 215 years in Canaan followed by the 215 years in Egypt, typifying the testimony of Christ in person for 1260 days, followed by 1260 days of Christ’s testimony in the person of His disciples. The 2520 days Christ confirmed the covenant also represents the seven times that are the “quarrel of His covenant.”

Када је Христос дошао у историју да потврди завет с многима за једну седмицу, та седмица је представљала два међусобно повезана временска пророчанства. Павлово пророчанство од четири стотине и тридесет година може се поделити на два једнака дела, као и Христова седмица. Двеста петнаест година у Ханану, а затим двеста петнаест година у Египту, представљајући лично сведочанство Христово током 1260 дана, а потом 1260 дана Христовог сведочанства у личности Његових ученика. И 2520 дана током којих је Христос потврђивао завет такође представљају седам времена, која су „распра завета Његовог.”

From 723 BC unto 1798 is 2520 years, and those years are divided into two periods of 1260 years, representing paganism trampling down the sanctuary and host for 1260 years, followed by papalism trampling down the sanctuary and host for 1260 years. The middle of Christ’s week was the cross, and the middle of the week (538) produces 1260 years of pagan testimony followed by 1260 years of pagan testimony from the papal disciple of paganism. When Christ’s kingdom of grace was empowered at the cross it typified 538, when the antichrist’s kingdom was empowered. At the cross, literal Israel was passed by and spiritual Israel began. In 538, literal paganism was passed by, and spiritual paganism began.

Од 723. године пре н. е. до 1798. године протиче 2520 година, а те године су подељене на два раздобља од по 1260 година, која представљају паганизам како 1260 година гази светилиште и војску, а потом папство како 1260 година гази светилиште и војску. Средина Христове седмице био је крст, а средина седмице (538) даје 1260 година паганског сведочанства, након чега следи 1260 година паганског сведочанства од стране папског ученика паганизма. Када је Христово царство благодати било оснажено на крсту, то је било праслика 538. године, када је антихристово царство било оснажено. На крсту је дословни Израел био заобиђен, а отпочео је духовни Израел. Године 538. дословни паганизам био је заобиђен, а отпочео је духовни паганизам.

Abram’s prophecy of four hundred years, is also four hundred and thirty years. It is the same prophecy, but set forth by two covenant symbols. Those two related time prophecies were identifying the bondage and deliverance of God’s people that would be fulfilled at the beginning of ancient Israel’s covenant history. At the end of ancient Israel’s covenant history, there is one time prophecy that aligns with another, in a day for a year relationship, thus identifying two time-prophecies emphasizing deliverance and bondage.

Аврамово пророштво о четири стотине година такође је и четири стотине и тридесет година. То је исто пророштво, али изложено кроз два симбола савеза. Та два повезана временска пророштва указивала су на ропство и избављење Божјег народа, што је требало да се испуни на почетку заветне историје древног Израиља. На крају заветне историје древног Израиља, постоји једно временско пророштво које се подудара с другим, у односу дан за годину, и тако указује на два временска пророштва која наглашавају избављење и ропство.

In the middle history of the beginning and ending of ancient Israel we find Daniel in the captivity of Babylon. From that covenant history, which identifies bondage and a promise of delivery; the prophecy which ties ancient Israel covenant history together with modern Israel’s covenant history is set forth. In the book of Daniel, two time-prophecies are identified. The “oath” of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six is identified in Daniel 9/11, as well as verse thirteen’s question in Daniel eight, that leads to the answer of verse fourteen, that identifies the prophecy of 2300 years. The “oath,” which if broken, is the “curse of Moses” in Daniel nine eleven, when carried out in 677 BC against the southern kingdom and it concluded on October 22, 1844, as did the 2300 years. Both 2520 scatterings are located in the question of verse thirteen, and verse fourteen’s answer is the 2300.

U središnjem istorijskom razdoblju početka i završetka drevnog Izraela nalazimo Danila u vavilonskom ropstvu. Iz te savezničke istorije, koja označava ropstvo i obećanje izbavljenja, iznosi se proročanstvo koje povezuje savezničku istoriju drevnog Izraela sa savezničkom istorijom savremenog Izraela. U knjizi proroka Danila prepoznaju se dva vremenska proročanstva. „Zakletva” Mojsijevih „sedam vremena” iz Levitske dvadeset šeste glave prepoznaje se u Danilu 9/11, kao i pitanje iz trinaestog stiha u Danilu osam, koje vodi do odgovora u četrnaestom stihu, koji označava proročanstvo od 2300 godina. „Zakletva”, koja je, ako se prekrši, „Mojsijevo prokletstvo” u Danilu 9:11, kada je izvršena 677. godine pre Hrista nad južnim carstvom, završila se 22. oktobra 1844, kao i 2300 godina. Oba rasijanja od 2520 nalaze se u pitanju iz trinaestog stiha, a odgovor iz četrnaestog stiha jeste 2300.

As with Moses, the alpha of ancient Israel’s covenant history, and as with Christ, the omega of ancient Israel’s covenant history, the beginning alpha history of modern Israel included two interrelated time prophecies. One represented bondage and slavery and the other deliverance. The division of 430 years into two equal periods in the alpha history of ancient Israel typified, the prophetic division that was repeated in the week Christ confirmed the covenant, and the interrelated period of judgment for breaking the covenant which was divided into two equal periods, sets forth two witnesses; that the alpha history of modern Israel would have a similar prophetic anchor. The 2520 years and 2300 years ending together provide the third witness of two interrelated time-prophecies, which possess a prophecy that is divided equally in the middle.

Као што је било са Мојсијем, алфом заветне историје древног Израиља, и као што је било са Христом, омегом заветне историје древног Израиља, тако је и почетна алфа-историја савременог Израиља обухватала два међусобно повезана временска пророчанства. Једно је представљало ропство и поробљеност, а друго избављење. Подела 430 година на два једнака периода у алфа-историји древног Израиља била је праслика пророчке поделе која је поновљена у седмици у којој је Христос потврдио завет, а међусобно повезани период суда за кршење завета, који је био подељен на два једнака периода, износи два сведока: да ће алфа-историја савременог Израиља имати слично пророчко упориште. Две хиљаде пет стотина двадесет година и две хиљаде три стотине година, које се заједно окончавају, пружају трећег сведока о два међусобно повезана временска пророчанства, која поседују пророчанство подељено подједнако по средини.

Three witnesses would lead a soul to expect that when the Lord enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand in the omega history of modern Israel, that there would be two related prophecies of prophetic time, and a period connected that is divided into two equal parts, but this cannot be so, for when the Lord entered into covenant with modern Israel, He raised His hand to heaven and proclaimed that time would be no longer.

Три сведока навела би душу да очекује да, када Господ ступи у завет са сто четрдесет и четири хиљаде у омега-историји савременог Израиља, постоје два сродна пророштва о пророчком времену и с тим повезан период који је подељен на два једнака дела; али то не може бити тако, јер када је Господ ступио у завет са савременим Израиљем, подигао је Своју руку к небу и објавио да времена више неће бити.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented by two wave loaves of the first fruit wheat offering. The prophetic structure of three witnesses, followed by a twofold witness that lacks the distinction of prophetic time, is found in Abram’s offering of a heifer (that was divided equally), a she goat (that was divided equally), and a ram (that was divided equally), followed by a turtledove and a pigeon.

Завет сто четрдесет и четири хиљаде представљен је са два хлеба за потресање од првине пшеничног приноса. Пророчка структура три сведока, којој следи двоструко сведочанство којему недостаје разликовање пророчког времена, налази се у Аврамовом приносу јунице (која је била подељена на једнаке делове), козе (која је била подељена на једнаке делове) и овна (који је био подељен на једнаке делове), а потом грлице и голуба.

The first three offerings all had three years attached to their symbolism, identifying they represent three offerings which possessed prophetic time. Not only did the three offerings all possess prophetic time, they each had prophetic time that was equally divided into two periods. The turtledove and the pigeon have no age attached, they simply needed to be young, for they represent the last generation of covenant people, who is represented by two birds, or two flocks.

Прва три приноса су у својој симболици сва имала по три године, што показује да представљају три приноса који су поседовали пророчко време. Не само да су сва три приноса поседовала пророчко време, него је сваки од њих имао пророчко време које је било подједнако подељено на два раздобља. Грлица и голубић немају назначену старост; једноставно је требало да буду млади, јер представљају последњи нараштај заветног народа, који је представљен двема птицама, или двама стадима.

The two flocks represent the great multitude and the one hundred and forty-four thousand, but the two birds hold a secondary meaning. The pigeon is one of the offerings for the sanctuary, and when you look up the identification of the pigeon as an offering, more times than not it means a type of dove; whereas the pigeon in Abram’s offering is identifying a bird that is so young it has no feathers, or worse yet, a bird whose feathers have been plucked off. At this prophetic level the two birds are the wheat and tares.

Два стада представљају велико мноштво и сто четрдесет и четири хиљаде, али две птице имају споредно значење. Голуб је једна од жртава за светињу, и када потражите одређење голуба као жртве, најчешће то означава једну врсту грлице; док голуб у Аврамовом приносу означава птицу која је толико млада да још нема перје, или, још горе, птицу којој је перје почупано. На овом пророчком нивоу те две птице су жито и кукољ.

In the last days the ensign will be lifted up to the heavens as a bird, and it will do so at the very time that two unclean birds are going to lift up wickedness and place her on her throne in Shinar.

У последњим данима застава ће бити подигнута к небесима као птица, и то баш у време када ће две нечисте птице подићи безакоње и поставити га на његов престо у Сенару.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah.

> Тада изиђе анђео који говораше са мном и рече ми: Подигни сада очи своје и види шта је то што излази. А ја рекох: Шта је то? А он рече: Ово је ефа која излази. И још рече: Ово је њихово обличје по свој земљи. И гле, подиже се један таланат олова; и то је жена која седи усред ефе.

> And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof.

> И рече: Ово је безакоње. И баци га усред ефе; и баци оловни поклопац на њена уста.

> Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Тада подигох очи своје и погледах, и гле, изиђоше две жене, и ветар беше у њиховим крилима; јер имаху крила као крила роде; и подигоше ефу између земље и неба. Тада рекох анђелу који говораше са мном: Куда ове носе ефу? И рече ми: Да јој саграде дом у земљи Синарској; и биће утврђена, и постављена онде на своје постоље. Захарија 5:5–11.

The papacy, represented as “wickedness,” or by Paul as “that wicked,” received its deadly wound in 1798, when a talent of lead was placed over the basket she sits in. Thereafter spiritualism and apostate Protestantism are going lift her up and build her a house in Shinar, at the same point that God has finished building the house that He is going to lift up as an ensign. In Zechariah the counterfeit ensign is the woman of wickedness and the ensign are represented as doves. The world with then be choosing between Rome, which is the cage of every unclean and hateful bird, or the dove, a symbol of God’s covenant with mankind.

Папство, представљено као „безбожност“, или код Павла као „тај безаконик“, примило је своју смртоносну рану 1798. године, када је таленат олова био стављен преко корпе у којој она седи. Након тога ће спиритизам и отпаднички протестантизам подићи њу и саградити јој дом у Синару, у истом тренутку када Бог довршава зидање дома који ће подићи као заставу. У Захарији су лажна застава представљена као жена безбожности, а застава су представљене као голубице. Свет ће тада бирати између Рима, који је кавез сваке нечисте и мрске птице, и голубице, симбола Божјег завета с човечанством.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> И повика снажним гласом говорећи: Паде, паде Вавилон велики, и поста станиште демона и пребивалиште свакога нечистога духа и кавез сваке нечисте и мрске птице. Откривење 18:2.

Christ stated in connection with His death and resurrection, ‘destroy this temple, and I will raise it up in three days.’ Those three days represent a prophetic period when a temple is raised up, as was the case with Moses, with Christ and with the Millerites. The three-year-old requirement for Abram’s offering of a heifer, she goat and ram represent that within each of the three covenant histories we are now considering, a temple would be erected. The final covenant temple of the one hundred and forty-four thousand is the ensign is to be lifted up as a crown unto heaven. For this reason; the heifer, she goat and ram are earth beasts, thus making the distinction with the birds that fly in the heavens. The covenant temple that is erected in the last days is when Jerusalem is lifted up above all the hills and mountains.

Христос је, у вези са Својом смрћу и васкрсењем, изјавио: „развалите овај храм, и за три дана ћу га подићи.“ Та три дана представљају пророчки период у коме се храм подиже, као што је био случај са Мојсијем, са Христом и са милеритима. Захтев да у Аврамовом приносу јуница, коза и ован буду од три године представља да ће у оквиру сваке од три заветне историје које сада разматрамо бити подигнут храм. Коначни заветни храм сто четрдесет и четири хиљаде јесте застава која треба да буде подигнута као круна ка небесима. Из тог разлога, јуница, коза и ован су земаљске звери, чиме се прави разлика у односу на птице које лете по небесима. Заветни храм који се подиже у последњим данима јесте време када ће Јерусалим бити уздигнут изнад свих хумова и гора.

Though I have not yet identified every element of Abram’s first of three covenant steps, so far, every element we have considered has a counterpart in the beginning and ending of ancient literal Israel, and in the beginning of modern Israel. We have shown the three steps of the angels of Revelation fourteen in Abram’s first covenant step. The fractal of the three angels that is in the first covenant step of Abram, will be even more clearly upheld when we consider Abram’s second and third covenant steps.

Иако још нисам утврдио сваки елемент првог од три заветна корака Аврама, до сада сваки елемент који смо разматрали има свој пандан на почетку и на крају древног дословног Израиља, као и на почетку савременог Израиља. Показали смо три корака анђела из Откривења четрнаест у Аврамовом првом заветном кораку. Фрактал трију анђела који се налази у Аврамовом првом заветном кораку биће још јасније потврђен када будемо разматрали Аврамов други и трећи заветни корак.

Abram’s “eight” offerings represent not only offerings that would become part of Moses’ sanctuary rituals, but they identify and confirm the role of prophetic time in the story of God’s covenant people. They confirm the beginning and endings of Israel as God’s chosen people, whether literal or spiritual.

Аврамових „осам“ приноса не представљају само приносе који ће постати део обреда у Мојсијевом светилишту, него они означавају и потврђују улогу пророчког времена у историји Божјег заветног народа. Они потврђују почетке и завршетке Израиља као Божјег изабраног народа, било дословног било духовног.

Paul’s 430 years, is a prophetic period that cannot be logically separated from Abram’s 400 years. When laid over the top of one another they produce a thirty-year period, followed by four hundred years. This is where we will continue the next article.

Павлових 430 година јесте пророчки период који се не може логички одвојити од Аврамових 400 година. Када се положе једни преко других, они дају период од тридесет година, праћен четиристо година. Ту ћемо наставити у следећем чланку.

> “The prophecies recorded in the Old Testament are the word of the Lord for the last days, and will be fulfilled as surely as we have seen the desolation of San Francisco.” Letter 154, May 26, 1906.

> „Proročanstva zapisana u Starom zavetu jesu reč Gospodnja za poslednje dane, i ispuniće se isto tako sigurno kao što smo videli pustošenje San Franciska.“ Pismo 154, 26. maj 1906.

Back to Articles