Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eighteen

Откривење Исуса Христа — Број осамнаест

The Sins of the Fathers

Греси отаца

Author

Jeff Pippenger

Published

November 19, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1856, formerly Philadelphian Millerite Adventism was identified by James and Ellen White as Laodicean. James White then began to promote the message of Laodicea to the movement through the Review and Herald. In the same publication, in the same year, increased light concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six was also presented in a series of eight articles by Hiram Edson whom the Whites’ regarded so highly that they named their first son after him. The series ended with the promise that it would be completed in the future, but it never again surfaced. At the transition point of the movement of the first angel, from Philadelphia to Laodicea, the movement stumbled over the “seven times” of Leviticus twenty-six, representing the very first ‘time prophecy’ which the angels of God had led William Miller to recognize and proclaim.

Године 1856, Џејмс и Елен Вајт су некадашњи филаделфијски милеритски адвентизам означили као лаодикијски. Џејмс Вајт је затим почео да путем часописа Review and Herald промовише поруку Лаодикије унутар покрета. У истој публикацији, исте године, додатна светлост у погледу „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге такође је била изложена у низу од осам чланака Хирама Едсона, кога су Вајтови толико високо ценили да су по њему назвали свог првог сина. Тај низ се завршио обећањем да ће у будућности бити довршен, али се више никада није појавио. На преломној тачки покрета првог анђела, при прелазу из Филаделфије у Лаодикију, покрет се спотакао о „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге, која представљају управо прво „временско пророчанство“ које су анђели Божји навели Вилијама Милера да препозна и објави.

The “seven times” was the chief corner-stone of the Millerite temple foundation. Every prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, for no other foundation can be laid than Christ.

„Седам времена“ беше главни угаони камен темеља милеритског храма. Свако пророчко приказивање светог темеља јесте приказивање Христа, јер нико други темељ не може поставити осим Христа.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Јер нико не може поставити другога темеља осим онога који је постављен, а који је Исус Христос. 1. Коринћанима 3:11.

Not only is Christ the foundation, He is also the foundation stone which the builders rejected and thereafter stumbled over. He is the stone that ultimately becomes the head of the corner. In Millerite history the “seven times” was the symbol of that corner stone.

Христос није само темељ, него је и камен темељац који су зидари одбацили, а потом се о њега спотакли. Он је камен који коначно постаје глава угла. У милеритској историји „седам времена“ било је симбол тог угловног камена.

Christ confirmed the covenant with many for one week. The structure of the prophecy of “seven times” against the northern kingdom of Israel (that Hiram Edson had identified in the eight unfinished articles) reproduced the identical structure of the prophetic week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, and verse twenty seven. The week that Christ was gathering Israel is the identical structure of the week that Christ scattered Israel. The scattering of ancient Israel was twenty-five hundred and twenty years, and the gathering of spiritual Israel was twenty-five hundred and twenty days. He gathered Israel to confirm the covenant and He scattered Israel, due to the quarrel of His covenant. To identify the “seven times” as the foundation stone of the Millerite temple is in perfect agreement with identifying Christ as the foundation stone. To reject that stone, is to reject Christ.

Христос је потврдио савез с многима за једну седмицу. Структура пророчанства о „седам времена“ против северног царства Израела (коју је Хирам Едсон препознао у осам недовршених чланака) поновила је истоветну структуру пророчке седмице у којој је Христос потврдио савез у испуњењу 9. главе Данила, и двадесет седмог стиха. Седмица у којој је Христос сабирао Израел истоветна је по структури седмици у којој је Христос расејао Израел. Расејање древног Израела трајало је две хиљаде пет стотина и двадесет година, а сабирање духовног Израела две хиљаде пет стотина и двадесет дана. Он је сабирао Израел да би потврдио савез, а расејао је Израел због распре око Свога савеза. Препознати „седам времена“ као камен темељац милеритског храма у савршеном је складу с препознавањем Христа као камена темељца. Одбацити тај камен значи одбацити Христа.

When Christ, in 1856, for the very first time in Christian history, stood knocking at the door of Laodicea, He was seeking to produce an increase of knowledge upon the stone of stumbling that the builders were about to set aside. Seven years later, or you might say, twenty-five hundred and twenty symbolic days later, Laodicean Adventism closed the door. Sadly, Adventism refused to see the increase of knowledge. A stone that you stumble over is a stone that you do not see, but it is still there.

Када је Христос, 1856. године, по први пут у хришћанској историји, стао куцајући на вратима Лаодикије, настојао је да произведе умножење знања о камену спотицања који су зидари управо намеравали да одбаце. Седам година касније, или, могли бисте рећи, две хиљаде пет стотина и двадесет симболичких дана касније, лаодикијски адвентизам затворио је врата. Нажалост, адвентизам је одбио да увиди умножење знања. Камен о који се спотичете јесте камен који не видите, али он је и даље ту.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мој народ гине због недостатка знања; јер си ти одбацио знање, и ја ћу одбацити тебе, да ми више не будеш свештеник; пошто си заборавио закон Бога својега, и ја ћу заборавити децу твоју. Осија 4:6.

The curse of the “seven times,” against the southern kingdom of Judah began in 677 BC and ended on October 22, 1844, along with the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The “seven times” is part of the very prophecy that has been identified as the “foundation and central pillar” of the Advent movement. The foundation and central pillar of Adventism was fulfilled at the very same time as several other prophecies. The “seven times,” the twenty-three hundred days, Malachi chapter three, Daniel chapter seven, verse thirteen, and the Matthew twenty-five parable of the ten virgins all were fulfilled on October 22, 1844. The date of October 22, 1844, is the foundational date of the Advent movement, and connected with that date, there is only one command that was identified.

Проклетство „седам времена“, против јужног царства Јудиног, отпочело је 677. године пре Христа и завршило се 22. октобра 1844. године, заједно са две хиљаде и три стотине година из Данила, осме главе, четрнаестог стиха. „Седам времена“ чини део управо оног пророчанства које је било означено као „темељ и средишњи стуб“ адвентног покрета. Темељ и средишњи стуб адвентизма испунио се у исто време када и неколико других пророчанстава. „Седам времена“, две хиљаде и три стотине дана, Малахија, трећа глава, Данило, седма глава, тринаести стих, и парабола из Матеја 25 о десет девојака — све се то испунило 22. октобра 1844. године. Датум 22. октобар 1844. године јесте темељни датум адвентног покрета, и у вези с тим датумом, била је означена само једна заповест.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> И анђео кога видех где стоји на мору и на земљи подиже своју руку к небу, И закле се Оним који живи у векове векова, који створи небо и што је у њему, и земљу и што је на њој, и море и што је у њему, да времена више неће бити. Откривење 10:5, 6.

Sister White identifies the angel of Revelation chapter ten, that stood upon the earth and sea, as Jesus Christ.

Sestra Vajt poistovećuje anđela iz desetog poglavlja Otkrivenja, koji je stajao na zemlji i moru, sa Isusom Hristom.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Moćni anđeo koji je poučavao Jovana bio je niko drugi do Isus Hristos. To što je svoju desnu nogu postavio na more, a levu na suhu zemlju, pokazuje ulogu koju On vrši u završnim prizorima velike borbe sa Sotonom. Taj položaj označava Njegovu vrhovnu silu i vlast nad celom zemljom.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

Christ took the position of standing upon the sea and earth to represent His supreme authority. He then lifted up His hand and commanded that “there should be time no longer.” Christ was entering into covenant with the Millerites and He gave them one command, just as He gave Abraham when he entered into covenant with him. He commanded Abraham to circumcise the male children. When he entered into covenant with a chosen people in the history of Moses, He gave many commands, and those commands included the direction that only the priests could touch the ark. He raised His hand and swore on October 22, 1844, that prophetic time should no longer be incorporated into biblical prophecies. Jesus had addressed the subject of “times and seasons” when He ascended to heaven in a cloud of angels, thus typifying the ascension of the two witnesses as the ensign. What He commanded then was about “times and seasons.”

Христос је заузео положај стојећи на мору и на земљи да би представио Свој врховни ауторитет. Затим је подигао Своју руку и заповедио да „времена више не буде“. Христос је ступао у завет са милеритима и дао им је једну заповест, као што је дао Авраму када је ступио у завет с њим. Заповедио је Авраму да обреже мушку децу. Када је ступио у завет са изабраним народом у историји Мојсија, дао је многе заповести, а те заповести су укључивале и одредбу да само свештеници могу дотицати ковчег. Подигао је Своју руку и заклео се 22. октобра 1844. године да се пророчко време више неће укључивати у библијска пророштва. Исус се бавио темом „времена и рокова“ када је узашао на небо у облаку анђела, чиме је предочио узнесење два сведока као заставе. Оно што је тада заповедио односило се на „времена и рокове“.

> When they therefore were come together, they asked of him, saying, Lord, wilt thou at this time restore again the kingdom to Israel? And he said unto them, It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in his own power. But ye shall receive power, after that the Holy Ghost is come upon you: and ye shall be witnesses unto me both in Jerusalem, and in all Judaea, and in Samaria, and unto the uttermost part of the earth. Acts 1:6–8.

> Када су се, дакле, сабрали, питаху Га говорећи: Господе, хоћеш ли у ово време опет успоставити царство Израиљу? А Он им рече: Није ваше да знате времена или рокове које је Отац задржао у Својој власти. Него ћете примити силу када Дух Свети сиђе на вас; и бићете Ми сведоци и у Јерусалиму, и по свој Јудеји, и Самарији, и до краја земље. Дела 1:6–8.

Jesus did not say that there were no times and seasons, for speaking through Solomon he had confirmed that there are “times and seasons.”

Исус није рекао да нема времена и рокова, јер је, говорећи кроз Соломона, потврдио да постоје „времена и рокови“.

> To every thing there is a season, and a time to every purpose under the heaven: Ecclesiastes 3:1.

> Свему има своје време, и сваком послу под небом има време: Проповедник 3:1.

There are “times and seasons” within the biblical record that are testimonies to Palmoni, the “Wonderful Numberer”, but as of October 22, 1844, God’s people have been commanded to never again present a prophetic message that is hung upon time. The counsel of Jesus to the disciples just before He ascended represents the history just before His purified people are lifted up as an ensign in Revelation chapter eleven, and it agrees with the command He gave on October 22, 1844. At the foundational date of Adventism, Christ commanded that there were to be no more prophetic messages based upon time, and at His ascension which typified the ascension of the two witnesses in Revelation eleven he repeated that command.

У библијском запису постоје „времена и раздобља“ која су сведочанства о Палмонију, „Чудесном Бројитељу“, али од 22. октобра 1844. Божјем народу је заповеђено да више никада не износи пророчку поруку која је окачена о време. Савет који је Исус дао ученицима непосредно пре него што је вазнео представља историју непосредно пре него што Његов очишћени народ буде подигнут као застава у једанаестом поглављу Откривења, и он је у сагласности са заповешћу коју је дао 22. октобра 1844. На темељном датуму адвентизма, Христос је заповедио да више неће бити пророчких порука заснованих на времену, а приликом Свога вазнесења, које је било праслика вазнесења два сведока у једанаестом поглављу Откривења, поновио је ту заповест.

> “Let all our brethren and sisters beware of anyone who would set a time for the Lord to fulfill His word in regard to His coming, or in regard to any other promise He has made of special significance. ‘It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in His own power.’ False teachers may appear to be very zealous for the work of God, and may expend means to bring their theories before the world and the church; but as they mingle error with truth, their message is one of deception, and will lead souls into false paths. They are to be met and opposed, not because they are bad men, but because they are teachers of falsehood and are endeavoring to put upon falsehood the stamp of truth.” Testimonies to Ministers, 55.

> „Нека сва наша браћа и сестре буду на опрезу пред сваким ко би одређивао време да Господ испуни своју реч у погледу свога доласка, или у погледу било ког другог обећања које је дао, а које има посебан значај. ‘Не припада вама да знате времена или рокове, које је Отац задржао у својој власти.’ Лажни учитељи могу изгледати веома ревносни за дело Божје и могу трошити средства да своје теорије изнесу пред свет и цркву; али пошто мешају заблуду са истином, њихова порука је порука обмане и одвешће душе на лажне путеве. Треба им се супротставити и треба их разобличити, не зато што су зли људи, него зато што су учитељи лажи и настоје да лажи придају печат истине.” Testimonies to Ministers, 55.

Sister White was clear that we will never have a message of time identifying anything of special significance, not simply His Second Coming. Time prophecy, which was the theme of the Millerite movement, ended on October 22, 1844, and the only command associated with that foundational date was that time should never be used in the presentation of God’s message again.

Сестра Вајт је јасно казала да никада нећемо имати временску поруку која би указивала на било шта од посебног значаја, а не само на Његов Други долазак. Временско пророчанство, које је било тема милеритског покрета, окончано је 22. октобра 1844. године, и једина заповест повезана с тим темељним датумом била је да се време више никада не сме користити у изношењу Божје поруке.

In the beginning movement of the first angel, at the very point of the transition from Philadelphia to Laodicea, increased light was given upon the foundational truth of the Millerite movement. Seven years later, or twenty-five hundred and twenty symbolic days later, or a “wilderness” later, in 1863, the foundational stone of the “seven times” was set aside by the builders.

У почетном покрету првог анђела, управо у часу прелаза из Филаделфије у Лаодикију, дата је умножена светлост о темељној истини милеритског покрета. Седам година касније, или две хиљаде пет стотина двадесет симболичких дана касније, или након једне „пустиње“, 1863. године, градитељи су одбацили камен темељац „седам времена“.

In the ending movement of the third angel, at the very point of transition from Laodicea to Philadelphia a test that includes a confession of the sins of the fathers is given. The test of the foundation for the fathers was the “seven times,” which was their foundation stone. Would the ending movement disregard the only command associated with the foundational date, as their father’s disregarded their foundational stone?

У завршном покрету трећег анђела, управо у тачки прелаза из Лаодикије у Филаделфију, даје се проба која укључује исповедање грехова отаца. Проба темеља за оце била је „седам времена“, што је био њихов камен темељац. Да ли би завршни покрет занемарио једину заповест повезану са датумом темеља, као што су њихови оци занемарили свој камен темељац?

Yes. They most certainly did that very thing. They repeated the sins of their fathers.

Да. Они су свакако учинили управо то. Поновили су грехе својих отаца.

Their fathers did not sin in the foundational date, for among other things they were still Philadelphians at that foundational date. Their fathers failed their foundational test when they transformed into Laodicea and rejected the “seven times” along with its increasing light.

Њихови оци нису сагрешили на темељном датуму, јер су, између осталог, на том темељном датуму још увек били Филаделфијци. Њихови оци су пали на свом темељном испиту када су се преобразили у Лаодикеју и одбацили „седам времена“ заједно са његовом све већом светлошћу.

Their foundational failure in 1863, was preceded by seven years of Christ knocking on the door of their Laodicean hearts. Seven years is symbolic of the “seven times” and of the “wilderness.” After the “wilderness” from 1856 to 1863, they failed their foundational test.

Њиховом темељном неуспеху 1863. године претходило је седам година Христовог куцања на врата њихових лаодикијских срца. Седам година представљају симбол „седам времена“ и „пустоши“. После „пустоши“ од 1856. до 1863. године, пали су на свом темељном испиту.

In the first disappointment of the movement of the third angel God’s people sinned, by rejecting the only command directly associated with the foundational date. They chose to incorporate time prediction into the prophetic message, when they knew better. In so doing they repeated the sin of Moses, neglecting to circumcise his son and the sin of Uzzah touching the ark, which he knew he was forbidden to do. The movement of the third angel did what they knew was not right! If anyone wishes to paint over that fact, then use the rest of the can of paint, to cover the truth that Moses, and Uzzah both sinned and manifested rebellion against God’s will as they typified the first disappointment of the very last of all the reform lines—the reform line that every reform line pointed forward to. The illustrations of the first disappointment in the reform lines bear the signature of Alpha and Omega, and the record therein is for the benefit of God’s people, even if God’s people refuse to be benefited thereby.

У првом разочарању покрета трећег анђела Божји народ је сагрешио, одбацивши једину заповест која је непосредно повезана са темељним датумом. Изабрали су да укључе временско предсказање у пророчку поруку, иако су знали боље. Чинећи тако, поновили су грех Мојсија, који је занемарио да обреже свога сина, и грех Узе, који је дотакао ковчег, иако је знао да му је то забрањено. Покрет трећег анђела учинио је оно за шта је знао да није исправно! Ако ико жели да прекрије ту чињеницу, нека онда употреби и остатак канте боје да покрије истину да су и Мојсије и Уза сагрешили и испољили побуну против Божје воље, док су предсликавали прво разочарање самог последњег од свих реформних праваца — реформног правца ка коме је сваки реформни правац унапред указивао. Прикази првог разочарања у реформним правцима носе потпис Алфе и Омеге, а запис који се у њима налази дат је на корист Божјем народу, чак и ако Божји народ одбија да тиме има користи.

The movement of the first angel was given a period of seven years, which is a symbol of the wilderness of the “seven times,” to accept the Laodicean message along with the light of the “seven times.” The curse of the “seven times” is the curse of being spewed out of the mouth of the Lord. In 1863, they repeated the work of rebuilding Jericho, a work that contained a “curse.” The seven years from 1856, to 1863, are a miniature illustration of the rebellion of the fathers of ancient Israel’s sin that brought upon them the curse of “seven times.” Modern Israel repeated the sins of their fathers in 1863.

Покрету првог анђела био је дат период од седам година, који је симбол пустиње „седам времена“, да прихвати лаодикијску поруку заједно са светлошћу „седам времена“. Проклетство „седам времена“ јесте проклетство да буде избљуван из уста Господњих. Године 1863. поновили су дело поновне изградње Јерихона, дело које је у себи садржало „проклетство“. Седам година од 1856. до 1863. јесу умањени приказ побуне отаца древног Израиља, греха који је на њих навукао проклетство „седам времена“. Савремени Израиљ поновио је грехе својих отаца 1863. године.

The movement of the third angel failed the test of the first disappointment as surely as did Moses and Uzzah. They were then slain in the streets for a “wilderness” period of three and a half days. They are now being formed into bodies by the sound of the Comforter. The sound of the Comforter is being given through the “voice” in the wilderness, and they are now being confronted with the test, not of time setting, but of the “seven times.” They already failed the test of time setting.

Покрет трећег анђела пао је на испиту првог разочарања исто тако сигурно као што су пали Мојсије и Уза. Тада су били побијени на улицама за једно „пустињско“ раздобље од три и по дана. Сада се обликују у тела звуком Утешитеља. Звук Утешитеља даје се кроз „глас“ у пустињи, и они се сада суочавају са испитом, не одређивања времена, него „седам времена“. Они су већ пали на испиту одређивања времена.

They are not being tested as to whether they believe the “seven times” is a valid truth, for they have previously given testimony that they accept the “seven times” as a valid prophecy. They have confessed to believe the prophecy of twenty-five hundred and twenty years of scattering. But they may be unaware that there is a new testing light of the “seven times.” They are standing where their fathers stood in 1856. The new light is that the three and a half days of Revelation eleven, is not simply identifying the French Revolution, but it is now a present truth reality.

Они се не испитују у погледу тога да ли верују да је „седам времена“ важећа истина, јер су раније посведочили да прихватају „седам времена“ као ваљано пророчанство. Исповедили су да верују у пророчанство о две хиљаде пет стотина и двадесет година расејања. Али могу бити несвесни да постоји нова светлост провере у вези са „седам времена“. Они стоје тамо где су њихови оци стајали 1856. године. Нова светлост јесте да три и по дана из Откривења једанаест не означавају једноставно Француску револуцију, него су сада стварност садашње истине.

Is the opening up of the hidden history of the seven thunders, and opening of the seventh seal actually two witnesses that identify that the Revelation of Jesus Christ is now being unsealed? If it is, is it actually true that the entire book of Revelation is speaking of the last days? If that is true, then does the three and a half days represent the tarrying time in the virgin’s parable? If it does, then does the remedy of the “seven times” actually represent a command that must be met by those who participated in the Nashville prediction of July 18, 2020?

Да ли су откривање скривене историје седам громова и отварање седмога печата заправо два сведока који потврђују да се Откривење Исуса Христа сада разпечаћује? Ако јесте, да ли је заиста истина да читава књига Откривења говори о последњим данима? Ако је то истина, онда да ли три и по дана представљају време оклевања у причи о девицама? Ако представљају, онда да ли средство исцељења у виду „седам времена“ заправо представља заповест коју морају испунити они који су учествовали у предсказању из Нешвила од 18. јула 2020. године?

Wow! There is a test for you! Do those that wake up and realize they are in the tarrying time, actually have to repent for their sins, and their father’s sins at the end of the three and a half days? Was it really a sin to disregard the command not to employ time in a prediction?

Вау! Ево испита за тебе! Да ли они који се пробуде и схвате да се налазе у времену одлагања, заиста морају да се покају за своје грехе и за грехе својих отаца на крају три и по дана? Да ли је заиста био грех занемарити заповест да се време не употребљава у предсказању?

For those who took the position that the failed prediction of Nashville was somehow God’s intended purpose, and who thereafter have attempted to uphold that claim, I would add another observation, beyond the sin of employing time in God’s prophecies. What happened with the false prediction of Nashville was not simply a manifestation of rebellion to Christ’s command in 1844, it was an action that told those outside of Adventism that the predictions found in the Spirit of Prophecy are faulty. It was a reproach upon the writings of the Spirit of Prophecy. It provides evidence for those in the world that the writings of Ellen White are as important as the writings of Joseph Smith, or of Nostradamus. The precious words of Ellen White were corrupted with the vile words of our rebellion. It wasn’t only a rebellion against Christ, who is the Word of God, it was simultaneously a rebellion against the Spirit of Prophecy. John was being persecuted in the isle that is called Patmos, not because he placed his human opinion above the Bible and Spirit of Prophecy, but because he obeyed those two witnesses.

Онима који су заузели став да је неуспело предсказање о Нешвилу на неки начин било Божја намеравана сврха, и који су потом настојали да одрже ту тврдњу, додао бих још једно запажање, поврх греха употребе времена у Божјим пророштвима. Оно што се догодило са лажним предсказањем о Нешвилу није било само испољавање побуне против Христове заповести из 1844. године, него и поступак који је онима изван адвентизма говорио да су предсказања која се налазе у Духу пророштва погрешна. То је била срамота нанесена списима Духа пророштва. То пружа доказ онима у свету да су списи Елен Вајт подједнако важни као списи Џозефа Смита или Нострадамуса. Драгоцене речи Елен Вајт биле су искварене гадним речима наше побуне. То није била само побуна против Христа, који је Реч Божја, него истовремено и побуна против Духа пророштва. Јован је био прогањан на острву које се зове Патмос, не зато што је своје људско мишљење ставио изнад Библије и Духа пророштва, него зато што је био послушан та два сведока.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Ја, Јован, који сам и ваш брат и саучесник у невољи, и у царству и трпљењу Исуса Христа, бејах на острву које се зове Патмос, ради речи Божје и ради сведочанства Исуса Христа. Откривење 1:9.

We repeated the sins of our father Moses at our first disappointment, and we need to confess this. We need to confess this for we are now at 1856. There is now new light about the “seven times,” just as there was then. We are now at the transition from Laodicea to Philadelphia as the beginning movement was at the transition of Philadelphia to Laodicea in 1856. In 1856, our fathers stopped the publication of the increase of knowledge concerning the “seven times.” We might not be able to stop the publication of that light, but we certainly can close the doors of our hearts against this light. We can pretend, as the original Seventh-day Adventist builders did, that the stone was not actually there, and continue to stumble over it. Our problem is that we don’t have over a century to put our heads in the sand, for the judgments are already beginning.

Поновили смо грехе свога оца Мојсија при свом првом разочарању, и то треба да признамо. То треба да признамо јер се сада налазимо у 1856. Сада постоји нова светлост о „седам времена“, баш као што је и тада постојала. Ми се сада налазимо на прелазу из Лаодикије у Филаделфију, као што је почетни покрет 1856. био на прелазу из Филаделфије у Лаодикију. Године 1856, наши оци су зауставили објављивање умножавања знања у погледу „седам времена“. Можда нећемо моћи да зауставимо објављивање те светлости, али свакако можемо затворити врата својих срца пред том светлошћу. Можемо се претварати, као што су то чинили првобитни градитељи Цркве адвентиста седмог дана, да камен у ствари није био тамо, и наставити да се спотичемо о њега. Наш проблем је у томе што немамо више од једног века да забијамо главу у песак, јер судови већ почињу.

If we allow the Alpha and Omega to teach us with the principle that the end of a thing is illustrated by the beginning of a thing, we can easily see that Alpha and Omega is demonstrating that the prediction of Nashville was typified by our fathers. When we acknowledge this truth, we then will be confronted with the reality that since the prediction every effort to produce some type of human logic to justify the failed prediction was nothing more than a fig leaf. Then we will see that God has not been walking with us while we have been in the enemy’s land. He has been there, but only in the sense that He has been knocking on the doors of hearts, seeking entrance. If the fig leaf of human logic is removed, then we might also see that the denial, or the flawed human logic we have employed to justify the Nashville prediction, is evidence that we have been walking contrary to Christ.

Ако допустимо да нас Алфа и Омега поучи начелом да се свршетак једне ствари приказује њеним почетком, лако можемо увидети да Алфа и Омега показује да су предсказање о Нешвилу праобразно представили наши оци. Када признамо ову истину, тада ћемо се суочити са стварношћу да је, од времена тог предсказања, сваки напор да се произведе нека врста људске логике како би се оправдало неиспуњено предсказање, био ништа друго до смоквин лист. Тада ћемо увидети да Бог није ходио с нама док смо били у земљи непријатеља. Он је био тамо, али само у смислу да је куцао на врата срца, тражећи улаз. Ако се уклони смоквин лист људске логике, тада бисмо могли такође увидети да су порицање, или погрешна људска логика коју смо употребили да оправдамо предсказање о Нешвилу, доказ да смо ходили насупрот Христу.

In 1856, Philadelphian Adventism transformed into Laodicea, and they knew it. The Lord confirmed it through the words of the prophetess and her husband. Standing at the doors of those Laodicean hearts Christ offered to come in and sup with them. The food that He brought to dine upon was the foundation stone of the “seven times.” They refused.

Године 1856, филаделфијски адвентизам се преобразио у Лаодикију, и они су то знали. Господ је то потврдио кроз речи пророчице и њенога мужа. Стојећи на вратима тих лаодикијских срца, Христос је понудио да уђе и вечера с њима. Храна коју је донео да се њоме вечера беше темељни камен „седам времена“. Они су одбили.

In 2023, the last movement is now transcending from Laodicea unto Philadelphia, for the eighth church is of the seven churches. The Lord Alpha and Omega has confirmed it through His word of “truth.” Christ is now standing at the door of those recently dead dry bones offering to come in and dine with them, and the meal He wishes to share with them is the identical meal He attempted to share with their fathers in 1856. It is not simply the nuts and bolts of the doctrine of the “seven times,” as it was for their fathers in 1856. No, it’s the bitter remedy of the “seven times,” and the remedy requires the type of humility that is often hard to swallow.

Године 2023, последњи покрет сада прелази из Лаодикије у Филаделфију, јер је осма црква од седам цркава. Господ Алфа и Омега потврдио је то кроз Своју реч „истине“. Христос сада стоји на вратима оних недавно мртвих сухих костију, нудећи да уђе и вечера с њима, а оброк који жели да подели с њима јесте истоветни оброк који је настојао да подели с њиховим оцима 1856. године. То није једноставно сама срж доктрине о „седам времена“, као што је било за њихове оце 1856. године. Не, то је горки лек „седам времена“, а тај лек захтева ону врсту понизности коју је често тешко прогутати.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Son of man, say unto the prince of Tyrus, Thus saith the Lord God; Because thine heart is lifted up, and thou hast said, I am a God, I sit in the seat of God, in the midst of the seas; yet thou art a man, and not God, though thou set thine heart as the heart of God. Behold, thou art wiser than Daniel; there is no secret that they can hide from thee. Ezekiel 28:1–3.

> И дође ми опет реч Господња, говорећи: Сине човечији, реци кнезу тирскоме: Овако вели Господ Господ: Што се срце твоје понело, те говориш: Ја сам бог, седим на престолу Божијем усред мора; а ти си човек, а не Бог, премда изједначујеш срце своје са срцем Божијим. Ево, мудрији си од Данила; никаква тајна не може се сакрити од тебе. Језекиљ 28:1–3.

Perhaps those of us that participated in the Nashville prediction are wiser than Daniel?

Можда су они од нас који су учествовали у предвиђању у Нешвилу мудрији од Данила?

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. And I set my face unto the Lord God, to seek by prayer and supplications, with fasting, and sackcloth, and ashes: And I prayed unto the Lord my God, and made my confession, and said, O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments; We have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments: Neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land. O Lord, righteousness belongeth unto thee, but unto us confusion of faces, as at this day; to the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem, and unto all Israel, that are near, and that are far off, through all the countries whither thou hast driven them, because of their trespass that they have trespassed against thee. O Lord, to us belongeth confusion of face, to our kings, to our princes, and to our fathers, because we have sinned against thee. To the Lord our God belong mercies and forgivenesses, though we have rebelled against him; Neither have we obeyed the voice of the Lord our God, to walk in his laws, which he set before us by his servants the prophets. Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. And he hath confirmed his words, which he spake against us, and against our judges that judged us, by bringing upon us a great evil: for under the whole heaven hath not been done as hath been done upon Jerusalem.

> У првој години његове владавине ја, Данило, разумех из књига број година за које дође реч Господња Јеремији пророку, да ће навршити седамдесет година пустоши јерусалимских. И управих лице своје ка Господу Богу, да га тражим молитвом и мољењима, с постом, кострети и пепелом. И помолих се Господу Богу својему, и исповедих се, и рекох: О Господе, Боже велики и страшни, који држиш завет и милост онима који те љубе и који држе заповести твоје; сагрешисмо и безакоње чинисмо, и злочесто поступасмо, и одметнусмо се, отступивши од заповести твојих и од судова твојих. И не слушасмо слуге твоје пророке, који говорише у име твоје царевима нашим, кнезовима нашим и оцима нашим, и свему народу земаљском. Теби, Господе, припада правда, а нама посрамљење лица, као што је данас: људима Јудиним, и становницима Јерусалима, и свему Израиљу, онима који су близу и онима који су далеко, по свим земљама куда си их разагнао, због преступа њихова којим ти преступише. Господе, нама припада посрамљење лица, царевима нашим, кнезовима нашим и оцима нашим, јер сагрешисмо теби. Господу Богу нашему припадају милосрђе и опроштаји, премда се одметнусмо од њега; и не послушасмо гласа Господа Бога нашега, да ходимо по законима његовим, које нам даде преко слугу својих пророка. И сав Израиљ преступи закон твој, и одступи да не би слушао гласа твојега; зато се изли на нас проклетство и заклетва која је написана у закону Мојсија, слуге Божјег, јер сагрешисмо њему. И потврди речи своје које рече против нас и против судија наших који нам судише, навевши на нас велико зло; јер под целим небом није учињено како је учињено Јерусалиму.

> As it is written in the law of Moses, all this evil is come upon us: yet made we not our prayer before the Lord our God, that we might turn from our iniquities, and understand thy truth. Therefore hath the Lord watched upon the evil, and brought it upon us: for the Lord our God is righteous in all his works which he doeth: for we obeyed not his voice. And now, O Lord our God, that hast brought thy people forth out of the land of Egypt with a mighty hand, and hast gotten thee renown, as at this day; we have sinned, we have done wickedly. O Lord, according to all thy righteousness, I beseech thee, let thine anger and thy fury be turned away from thy city Jerusalem, thy holy mountain: because for our sins, and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us. Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate, for the Lord’s sake. O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name: for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God: for thy city and thy people are called by thy name. And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:2–22.

> Као што је записано у закону Мојсијевом, све ово зло дође на нас; али се не молисмо Господу Богу своме, да бисмо се одвратили од безакоња својих и разумели истину твоју. Зато је Господ бдио над овим злом и пустио га на нас; јер је Господ Бог наш праведан у свим делима својим која чини; а ми не слушасмо гласа његова. И сада, Господе Боже наш, који си извео народ свој из земље египатске руком крепком и стекао себи име, као што је данас; сагрешисмо, безбожно чинисмо. Господе, по свој правди својој, молим те, нека се одврате гнев твој и јарост твоја од града твога Јерусалима, свете горе твоје; јер због греха наших и безакоња отаца наших, Јерусалим и народ твој постадоше поруга свима који су око нас. Сада, дакле, Боже наш, чуј молитву слуге свога и молбе његове, и обасјај лицем својим светилиште своје опустошено, Господа ради. Пригни, Боже мој, ухо своје и чуј; отвори очи своје и погледај пустоши наше и град који се назива именом твојим; јер не износимо молбе своје преда те по праведностима својим, него по великом милосрђу твоме. Господе, чуј; Господе, опрости; Господе, пази и учини; не одуговлачи, себе ради, Боже мој; јер се град твој и народ твој називају именом твојим. И док говорах, и мољах се, и исповедах грех свој и грех народа свога Израиља, и износих молбу своју пред Господа Бога свога за свету гору Бога свога; да, док још говорах у молитви, онај човек Гаврило, кога видех у виђењу у почетку, долете брзо и дотаче ме око времена вечерњег приноса. И поучи ме, и говораше са мном, и рече: Данило, сада изиђох да ти дам мудрост и разум. Данило 9:2–22.

Back to Articles