Article

# Panium - Number One

Панијум — број један

Chapter Eleven

Поглавље једанаесто

Author

Jeff Pippenger

Published

February 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

For some time, we have been focusing our attention on the hidden history of Daniel 11:40, and in recent weeks, the Lord has drawn our consideration to verse 27:

Већ извесно време усмеравамо своју пажњу на скривену историју текста Данила 11:40, а последњих седмица Господ је усмерио наше разматрање на 27. стих:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> И срца обојице ових царева биће наклоњена злу, и за једним столом говориће лажи; али неће успети, јер крај ће још бити у одређено време. Данило 11:27.

Initially, I was uncertain about the details—when, where, and who sat at that table, speaking lies to one another—but these questions are now under review. Over the past few Sabbaths, I made some missteps as I worked through these lines. Yet, through what I believe to be providential guidance, the alliances represented in verses 13–15, symbolized by Caesarea Philippi, began to unfold. Though some elements still require refinement, I believe the Lord has lifted His hand from these verses to reveal their meaning.

У почетку нисам био сигуран у појединости — када, где и ко је седео за тим столом, говорећи лажи један другоме — али та питања су сада предмет преиспитивања. Током протеклих неколико субота учинио сам неке погрешне кораке док сам разрађивао ове редове. Ипак, кроз оно што верујем да је било промислитељско вођство, савези представљени у стиховима 13–15, симболизовани Кесаријом Филиповом, почели су да се откривају. Иако неки елементи још увек захтевају дораду, верујем да је Господ уклонио Своју руку са ових стихова да би открио њихово значење.

This understanding crystallized immediately after last Sabbath’s Zoom meeting. A week earlier, I had been struck by the intricate interplay of histories in verses 10–15. I wrote and sent a text message to a few people outlining my thoughts and asked to share them on Friday evening. I was attempting to organize the issues within those verses, convinced there was something profoundly significant. There is, but it wasn’t what I initially proposed. Despite my stumbles over the past week and a half as I grappled with this passage, I recognize a familiar providence. The Lord was unsealing a special, vital truth. Once the human element is fully exposed and set aside, the truth—opened by the Lion of the tribe of Judah—proves even more profound than I had grasped.

Ово разумевање се искристалисало непосредно након прошлосуботњег Zoom састанка. Недељу дана раније, био сам задивљен сложеним прожимањем историја у стиховима 10–15. Написао сам и послао текстуалну поруку неколицини људи, излажући своја размишљања, и замолио да их поделим у петак увече. Покушавао сам да уредим питања унутар тих стихова, уверен да се ту налази нешто дубоко значајно. И налази се, али то није било оно што сам у почетку предложио. Упркос мојим посртањима током протеклих недељу и по дана док сам се рвао с овим одломком, препознајем познато провиђење. Господ је скидао печат са једне посебне, животно важне истине. Када се људски елемент у потпуности разоткрије и остави по страни, истина — отворена од Лава из племена Јудиног — показује се још дубљом него што сам био схватио.

## Verse Five through Nine

Стихови пет до девет

Putin, as the king of the south, mirrors Ptolemy, who will triumph in the Ukraine war, fulfilling verse 11. Historically, Ptolemy IV Philopator’s victory at the Battle of Raphia fulfilled this verse, prefiguring Putin’s imminent success. Verses 5–9 outline a history that foreshadows the papacy’s 1,260-year rule (538–1798) in meticulous detail. These details have been explored repeatedly in the past, so here I will highlight one prophetic waymark fulfilled in verses 5–9 and echoed in the period from 538 to 1798.

Путин, као цар југа, одражава Птоломеја, који ће тријумфовати у украјинском рату, испуњавајући 11. стих. Историјски, победа Птоломеја IV Филопатора у бици код Рафије испунила је овај стих, предсказујући Путинов скори успех. Стихови 5–9 излажу историју која у најситнијим појединостима наговештава 1.260-годишњу владавину папства (538–1798). Те појединости су у прошлости више пута разматране, те ћу овде истаћи један пророчки међаш испуњен у стиховима 5–9 и одјекнут у раздобљу од 538. до 1798. године.

This period began with a treaty between the southern Ptolemaic kingdom and the northern Seleucid kingdom, sealed when the southern king gave his daughter in marriage to the northern king. This union initiated a seven year span that ended when the southern king invaded the north, took the northern king captive to Egypt, and the captive king later died after falling from a horse.

Овај период је започео савезом између јужног Птолемејског царства и северног Селеукидског царства, запечаћеним тиме што је јужни цар дао своју кћер за жену северном цару. Овај савез је започео раздобље од седам година које се окончало када је јужни цар извршио најезду на север, одвео северног цара као заробљеника у Египат, а заробљени цар је потом умро након пада с коња.

## A Broken Treaty

Прекршени завет

The invasion stemmed from a broken treaty. After the seven-year period began, the northern king set aside his first wife to marry the southern princess and secure the treaty. Later, he discarded the southern wife and reinstated his original queen. This prompted the first queen to execute the southern queen and her entourage, enraging the southern queen’s family in Egypt.

Инвазија је проистекла из нарушеног савеза. Након што је започео седмогодишњи период, северни цар је одбацио своју прву жену да би се оженио јужном принцезом и учврстио савез. Касније је одбацио јужну жену и поново поставио своју првобитну царицу. То је навело прву царицу да погуби јужну царицу и њену пратњу, разгневивши породицу јужне царице у Египту.

With prophetic discernment, seven years can be seen as two periods of three and a half years, as illustrated by the three and a half years before and after the cross that together represented the week that Christ confirmed the covenant. The three and a half is also recognized in the seven times curse carried out upon the northern kingdom of Israel from 723 BC unto 1798. That seven times is divided into two periods of twelve hundred and sixty, with 538 as the middle point. These illustrations of seven being divided into two periods of three and a half is not random, it is purposeful.

С пророчким расуђивањем, седам година се може сагледати као два раздобља од по три и по године, као што показују три и по године пре крста и три и по године после крста, које су заједно представљале седмицу у којој је Христос потврдио завет. Ових три и по препознаје се и у проклетству од седам времена извршеном над северним царством Израиљевим од 723. пре Христа до 1798. Те седам времена подељене су на два раздобља од по хиљаду двеста шездесет, са 538. као средишњом тачком. Ови примери поделе седам на два раздобља од по три и по нису случајни, него су сврсисходни.

In the division in the week Christ confirmed the covenant the cross represents the center and in so doing it identifies Christ presenting the message in person for three and a half years, followed by His disciples presenting the message for the same period. In the seven times against the northern kingdom 538 divides the history into a period when paganism trampled down the sanctuary and host followed by papalism trampling down the sanctuary and host for the same period. In prophetic symbolism “seven” is represented with three and a half, which in turn is represented by forty-two months, three and a half days or years, twelve hundred and sixty, twenty-five twenty and a time, times and dividing of time. In context, all these figures are interchangeable.

У подели седмице, Христос је потврдио савез; крст представља средиште и тиме означава Христа који лично објављује поруку током три и по године, а затим Његове ученике који објављују поруку током истог раздобља. У седам времена против северног царства, 538. година дели историју на раздобље у којем је паганизам газио светилиште и војску, након чега је папство газило светилиште и војску током истог раздобља. У пророчкој симболици, „седам“ је представљено са три и по, што је заузврат представљено са четрдесет и два месеца, три и по дана или година, хиљаду двеста шездесет, двадесет пет двадесет и време, времена и пола времена. У датом контексту, све ове одреднице су међусобно заменљиве.

The treaty represented between the Ptolemaic Kingdom, ruled by the descendants of Ptolemy I (a general of Alexander the Great), who controlled Egypt, and the Seleucid Empire, ruled by the descendants of Seleucus I (another of Alexander’s generals), who controlled much of the Middle East, including Syria concluded the Second Syrian War in 253 BC. The war had begun seven years before in 260 BC. Seven years after the treaty was ratified it was broken in 246 BC. Fourteen years, divided into two seven-year periods. The first half is warfare and the second half is peace. The fourteen years begin with the second Syrian War and it ends with the third Syrian War. This type of symmetry in history is amplified when you recognize that the history is represented in verses five through nine of chapter eleven. The treaty and its breaking are the focus of the verses and the history which fulfilled the verses.

Склопљени споразум између Птолемејског краљевства, којим су владали потомци Птолемеја I (једног од генерала Александра Великог), који су управљали Египтом, и Селеукидског царства, којим су владали потомци Селеука I (још једног од Александрових генерала), који су управљали великим делом Блиског истока, укључујући Сирију, окончао је Други сиријски рат 253. године пре Христа. Рат је отпочео седам година раније, 260. године пре Христа. Седам година након што је споразум био ратификован, био је прекршен 246. године пре Христа. Четрнаест година, подељених на два седмогодишња раздобља. Прва половина је ратовање, а друга половина мир. Тих четрнаест година почињу са Другим сиријским ратом и завршавају се Трећим сиријским ратом. Ова врста симетрије у историји појачава се када се уочи да је та историја представљена у стиховима пет до девет једанаестог поглавља. Споразум и његово кршење јесу у средишту тих стихова и историје која их је испунила.

This aligns with the papal domination from 538 to 1798. Near the end of that era, Napoleon Bonaparte entered into a treaty with the Vatican. Citing the Vatican’s breach of the 1797 Treaty of Tolentino, Napoleon sent General Berthier in 1798 to take the pope captive. The pope died in France in 1799. This 1,260-year period is detailed in verses 31–39.

Ово је у складу са папском доминацијом од 538. до 1798. године. Пред сам крај тог раздобља, Наполеон Бонапарта је ступио у споразум са Ватиканом. Позивајући се на кршење Уговора из Толентина из 1797. године од стране Ватикана, Наполеон је 1798. послао генерала Бертијеа да зароби папу. Папа је умро у Француској 1799. године. Ово раздобље од 1.260 година подробно је изложено у стиховима 31–39.

The history of verses 5–9 parallels that of verses 31–39, providing two witnesses within Daniel 11. Both lines share identical prophetic waymarks, revealing the dynamics between the kings of the south and north. Each period is symbolized by three and a half years, concluding with the southern king prevailing, capturing the northern king, and taking him to the southern land, where both northern kings die. In both cases, as the text states, the southern king returns with spoil:

Историја стихова 5–9 упоредна је са историјом стихова 31–39, пружајући два сведока у оквиру Данила 11. Обе линије деле истоветне пророчке међаше, откривајући динамику између царева југа и севера. Сваки период симболизован је са три и по године, завршавајући се тиме што јужни цар надвладава, заробљава северног цара и одводи га у јужну земљу, где оба северна цара умиру. У оба случаја, као што текст каже, јужни цар се враћа с пленом:

> And shall also carry captives into Egypt their gods, with their princes, and with their precious vessels of silver and of gold; and he shall continue more years than the king of the north. Daniel 11:8.

> И однеће у Мисир као заробљенике и њихове богове, с њиховим кнезовима, и с њиховим драгим сасудима од сребра и од злата; и он ће надживети цара севернога за више година. Данило 11:8.

For Ptolemy, this was treasure previously looted by the northern king; for Napoleon, it was the Vatican’s riches plundered and taken to France. These two lines of witness indicate that the northern king’s death is symbolized by falling from a horse. In Revelation 17, the woman riding the beast represents the Catholic Church:

За Птолемеја, то је било благо које је северни цар раније опљачкао; за Наполеона, то је било богатство Ватикана опљачкано и однето у Француску. Ове две линије сведочанства указују на то да је смрт северног цара симболизована падом с коња. У Откривењу 17, жена која јаше звер представља Католичку цркву:

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. Revelation 17:3.

> И одведе ме духом у пустињу; и видех жену где седи на звери црвеној као скерлет, пуној хулних имена, која имаше седам глава и десет рогова. Откривење 17:3.

The beast she rides is the United Nations. Revelation 17 describes her restoration to power after the deadly wound of 1798. As the eighth kingdom, she resumes her reign, symbolized by riding the beast:

Звера кога она јаше представљају Уједињене нације. Откривење 17 описује њено поновно уздизање на власт након смртне ране из 1798. године. Као осмо царство, она наставља своју владавину, што је симболично приказано тиме што јаше звер:

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> И жена коју си видео јесте онај велики град, који царује над царевима земаљским. Откривење 17:18.

The deadly wound of 1798 was prefigured in verses 5–9 when the northern king fell from a horse and died. These two lines in Daniel 11 run parallel to verses 41–45. The Sunday law in the USA, marked in verse 41, begins the papacy’s final ride on the beast—a period reflected in these two lines. When Ellen White notes that “much of the history” fulfilled in Daniel 11 “will be repeated,” verses 5–9 and 31–39 align with verses 41–45.

Смртна рана из 1798. године била је предзнакована у стиховима 5–9, када је северни цар пао с коња и умро. Ове две линије у Данилу 11 теку упоредо са стиховима 41–45. Закон о недељи у САД, означен у стиху 41, започиње папину последњу јахању на звери — раздобље које се огледа у ове две линије. Када Елен Вајт запажа да ће се „велики део историје“ испуњене у Данилу 11 „поновити“, стихови 5–9 и 31–39 стоје у поравнању са стиховима 41–45.

## Only Verse Forty

Само четрдесети стих

From verse 31 to 45, only verse 40 stands outside the prophetic period of three and a half days. It represents a unique history within the final third of Daniel’s 45 verses. In verse 16, the history of pagan Imperial Rome unfolds through four rulers—Pompey, Julius Caesar, Augustus Caesar, and Tiberius Caesar. Augustus’s victory at the Battle of Actium in 31 BC began Imperial Rome’s 360-year rule, fulfilling the “time” in verse 24:

Од 31. до 45. стиха, само 40. стих стоји изван пророчког периода од три и по дана. Он представља јединствену историју унутар последње трећине од 45 стихова Данила. У 16. стиху, историја паганског царског Рима одвија се кроз четири владара — Помпеја, Јулија Цезара, Августа Цезара и Тиберија Цезара. Августова победа у бици код Акцијума 31. године пре Христа започела је 360-годишњу владавину царског Рима, испуњавајући „време“ у 24. стиху:

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Ући ће мирно чак и у најплодније крајеве покрајине; и учиниће оно што нису чинили ни његови оци, ни оци његових отаца; разасуће међу њима плен, и грабеж, и богатство; да, и смишљаће своје намере против тврђава, али само за време. Данило 11:24.

After Actium, Rome made Egypt a province in 30 BC. Three hundred and sixty years later, in 330, Constantine moved the empire’s capital from Rome to Constantinople. This “time” aligns prophetically with the 1,260 years of papal rule and the 7 years of verses 5–9.

После Акцијума, Рим је 30. године пре Христа учинио Египат провинцијом. Триста шездесет година касније, 330. године, Константин је преместио престоницу царства из Рима у Константинопољ. Ово „време“ пророчки се подудара са 1.260 година папске владавине и са 7 година из стихова 5–9.

From verse 16, pagan Imperial Rome dominates until verse 30, encompassing the Maccabees’ league with Rome and the line of Christ. Yet, verses 16–30 align with verses 31–39 and 41–45. Thus, in the last 30 verses of Daniel 11, a consistent prophetic line emerges—except for verse 40, where the “time of the end” is marked in 1798 and 1989.

Од 16. стиха, незнабожачки царски Рим влада све до 30. стиха, обухватајући савез Макавеја са Римом и Христову лозу. Ипак, стихови 16–30 стоје у складу са стиховима 31–39 и 41–45. Стога се у последњих 30 стихова Данила 11 појављује доследна пророчка линија — изузев 40. стиха, где је „време краја“ означено 1798. и 1989. године.

With minor exceptions in verses 2 and 3—where the final of eight presidents transitions to control the ten kings of the United Nations—the first two verses align with verse 40, representing the Sunday law and the shift from the sixth to the seventh and eighth kingdoms. Verses 3 and 4 align with verse 45 and Daniel 12:1, depicting the rise and fall of the Grecian kingdom, paralleling the papacy’s establishment and demise in verses 41 through Daniel 12:1. Both the woman and the beast she rides end with no help, framing the beginning and end of Daniel 11 outside verse 40’s history. Alexander the Great symbolizes the United Nations, fornicating with the whore of Tyre (the king of the north from verse 41 onward), who are both the beast and the dragon.

Уз мање изузетке у стиховима 2 и 3 — где последњи од осам председника прелази на то да управља десеторицом царева Уједињених нација — прва два стиха усклађују се са стихом 40, представљајући недељни закон и прелаз са шестог на седмо и осмо царство. Стихови 3 и 4 усклађују се са стихом 45 и са Данилом 12:1, приказујући успон и пад грчког царства, паралелно са успостављањем и пропашћу папства у стиховима 41 до Данила 12:1. И жена и звер коју она јаше завршавају без помоћи, уоквирујући почетак и крај Данила 11 изван историје стиха 40. Александар Велики симболизује Уједињене нације, чинећи блуд са тирском блудницом (царем севера од стиха 41 надаље), који су обоје и звер и аждаја.

## Verses Nine and Ten

Девети и десети стих

Verses 5–9 conclude at the time of the end in 1798, while verse 10 marks 1989. Thus, the span between verses 9 and 10—from 1798 to 1989—represents the revealed portion of verse 40, initiating its hidden history. To clarify: nearly every verse in Daniel 11 reflects the papacy’s rule from 538 to 1798. Verse 40 covers 1798 to the Sunday law in the USA. Verses 6–9 typify the papal era, while verse 10 foreshadows the USSR’s collapse in 1989. Therefore, verses 11–15 span from 1989 to the Sunday law, as represented in verses 16, 31, and 41.

Стихови 5–9 завршавају се у време краја 1798. године, док стих 10 означава 1989. годину. Стога, раздобље између стихова 9 и 10 — од 1798. до 1989. — представља откривени део 40. стиха, започињући његову скривену историју. Ради појашњења: готово сваки стих у Данилу 11 одражава владавину папства од 538. до 1798. године. Стих 40 обухвата раздобље од 1798. до недељног закона у САД. Стихови 6–9 представљају тип папске ере, док стих 10 наговештава распад СССР-а 1989. године. Према томе, стихови 11–15 обухватају раздобље од 1989. до недељног закона, како је представљено у стиховима 16, 31 и 41.

Verse 40 is divided into two parts. The first, from 1798 to 1989, begins and ends with a “time of the end.” The second half begins in 1989, where the first half concludes. Verses 1 and 2 identify a sequence of presidents starting in 1989, aligning with the second part of verse 40. Verse 11 marks the onset of the Ukraine war in 2014, while verse 12 highlights the consequences the victorious king of the south brings upon himself. Verse 13 nears fulfillment, but here we note that verse 11 falls within the second part of verse 40—post-1989, yet pre-Sunday law (verse 41).

Стих 40 је подељен на два дела. Први, од 1798. до 1989. године, почиње и завршава се „временом свршетка“. Друга половина почиње 1989. године, тамо где се прва половина завршава. Стихови 1 и 2 указују на низ председника који почиње 1989. године, усклађујући се са другим делом стиха 40. Стих 11 означава почетак рата у Украјини 2014. године, док стих 12 истиче последице које победоносни цар југа навлачи на себе. Стих 13 се приближава испуњењу, али овде запажамо да стих 11 спада у други део стиха 40 — после 1989, али пре закона о недељи (стих 41).

Verses 13–15 point to the Battle of Panium in 200 BC, the year pagan Rome began exerting influence over human affairs, tied to that battle. Occurring well before Pompey’s entry into Jerusalem in verse 16, it provides historical evidence identifying verse 41 as the Sunday law in the USA.

Стихови 13–15 указују на битку код Панија 200. године пре Христа, године у којој је пагански Рим почео да врши утицај на људске прилике, повезан са том битком. Пошто се то догодило знатно пре Помпејевог уласка у Јерусалим у стиху 16, то пружа историјски доказ који стих 41 поистовећује са законом о недељи у Сједињеним Америчким Државама.

Every prophetic line and its historical fulfillment in Daniel 11 lies either within verse 40’s history (1798 to the Sunday law) or from verse 41 to Daniel 12:1. Of the 45 verses, verses 1, 2, 7–15, and 40—totaling twelve—apply to verse 40’s timeline when layered line upon line. Verse 40 splits into two segments at 1989. Verses 1, 2, and 10–15 align with its second half. Verses 1 and 2 trace the line of presidents in the earth beast’s history, while verses 10–15 depict three proxy wars orchestrated by the king of the north (the papal power) from 1989 to the Sunday law. The three proxy wars begin with the United States, identified in verse 40 as “chariots, ships and horsemen.”

Свака пророчка линија и њено историјско испуњење у 11. глави Данила налази се или у историји 40. стиха (1798. до закона о недељи) или од 41. стиха до Данила 12:1. Од 45 стихова, стихови 1, 2, 7–15 и 40 — укупно дванаест — примењују се на временску линију 40. стиха када се полажу линија на линију. Стих 40 се 1989. године дели на два сегмента. Стихови 1, 2 и 10–15 одговарају његовој другој половини. Стихови 1 и 2 прате линију председника у историји звери из земље, док стихови 10–15 приказују три посредничка рата која је организовао цар са севера (папска сила) од 1989. до закона о недељи. Та три посредничка рата почињу са Сједињеним Америчким Државама, које су у 40. стиху означене као „коли, лађе и коњаници“.

We will continue in the next article.

Наставићемо у следећем чланку.

Back to Articles