Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seventeen

Скривена историја четрдесетог стиха — број седамнаест

The Second Woe - Part Four

Drugo teško — četvrti deo

Author

Jeff Pippenger

Published

June 25, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## 627, 632 and 637

627, 632 и 637

The “key” that opens the bottomless pit is the battle of Nineveh, fulfilled in 627, five years before Mohammed died in 632. Five years later in 637, the Muslim forces captured the capital of Persia, one of the two great superpowers that engaged in the battle of Nineveh. This event dramatically shifted the balance of power in the Middle East. The battle of Nineveh in 627 sapped the strength of the Persian Empire and ten years later the Persian Empire ended.

„Кључ“ који отвара бездан јесте битка код Ниниве, испуњена 627. године, пет година пре него што је Мухамед умро 632. Пет година касније, 637. године, муслиманске снаге заузеле су престоницу Персије, једне од две велике суперсиле које су учествовале у бици код Ниниве. Овај догађај је драматично изменио равнотежу моћи на Блиском истоку. Битка код Ниниве 627. године исцрпела је снагу Персијског царства, а десет година касније Персијско царство је окончано.

## Humiliation—782

Понижење — 782

One hundred and fifty years after Mohammed’s death in 632, in the Abbasid Campaign of 782, the Abbasid army (reportedly around 95,000 men) launched a massive invasion into Byzantine territory in Asia Minor (modern Turkey). They advanced all the way to Chrysopolis, directly across the Bosporus Strait from Constantinople—coming very close to the Byzantine capital. The Byzantines, under Empress Irene, suffered a serious defeat. As a result, the Byzantines were forced to sign a humiliating three-year truce, agreeing to pay a large annual tribute (around 70,000–90,000 gold dinars) and hand over silk garments and hostages. This campaign was one of the largest and most successful Abbasid incursions into Byzantine lands during the 8th century. It showcased the growing power of the Abbasid Caliphate and the continuing decline of the Byzantine Empire.

Сто педесет година после Мухамедове смрти 632. године, у Абасидском походу 782. године, абасидска војска (наводно око 95.000 људи) покренула је масовну инвазију на византијску територију у Малој Азији (данашња Турска). Напредовала је све до Хрисопоља, непосредно преко Босфорског мореуза од Цариграда — дошавши веома близу византијској престоници. Византинци су, под царицом Ирином, претрпели тежак пораз. Као последица тога, Византинци су били принуђени да потпишу понижавајуће трогодишње примирје, пристајући да плаћају велики годишњи данак (око 70.000–90.000 златних динара) и да предају свилене хаљине и таоце. Овај поход био је један од највећих и најуспешнијих абасидских упада у византијске земље током VIII века. Он је показао растућу моћ Абасидског калифата и даље опадање Византијског царства.

## Five months

Пет месеци

In Revelation chapter nine the “five months” that equates to one hundred and fifty years is mentioned twice; once in verse five and again in verse ten.

У деветом поглављу Откривења „пет месеци“, што одговара ста педесет година, помиње се двапут: једном у петом стиху, а затим опет у десетом.

> And to them it was given that they should not kill them, but that they should be tormented five months: and their torment was as the torment of a scorpion, when he striketh a man. And in those days shall men seek death, and shall not find it; and shall desire to die, and death shall flee from them. And the shapes of the locusts were like unto horses prepared unto battle; and on their heads were as it were crowns like gold, and their faces were as the faces of men. And they had hair as the hair of women, and their teeth were as the teeth of lions. And they had breastplates, as it were breastplates of iron; and the sound of their wings was as the sound of chariots of many horses running to battle. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. Revelation 9:5–10.

> И би им дано да их не убијају, него да се муче пет месеци; и мучење њихово беше као мучење шкорпије кад убоде човека. И у те дане људи ће тражити смрт, и неће је наћи; и пожелеће да умру, и смрт ће бежати од њих. И обличја скакаваца беху као коњи спремљени за бој; и на главама њиховим беху као круне сличне злату, и лица њихова беху као лица људска. И имаху косу као косу женску, и зуби њихови беху као зуби лављи. И имаху оклопе, као оклопе гвоздене; и хука крила њихових беше као хука кола с многим коњима који јуре у бој. И имаху репове сличне шкорпијама, и у реповима њиховим беху жаоци; и власт им беше да пакосте људима пет месеци. Откривење 9:5–10.

There are two distinct prophetic periods of one hundred and fifty years in Revelation nine’s fifth trumpet. The first is from the death of Mohammed in 632 unto the humiliation of the Empress Irene of Eastern Rome in 782. Chapter nine identifies the rise of Islam in a very detailed fashion. From the uniting of the tribes in 606, to the battle of Nineveh in 627, to Mohammed’s death in 632, then to the defeat of Persia in 637, the rise and fall of Islam is carefully traced in God’s prophetic Word. Islam of Arabia is the power in the first one-hundred-and-fifty-year prophecy of torment. The unification of the tribes by Mohammed in 606; then the “key” battle of Nineveh in 627, followed by Mohammed’s prediction of the demise of both Persia and Rome around 628, then on to his death in 632. These dates represent a specific sequence of events in the line of Islam.

У деветој глави Откривења, у петој труби, постоје два различита пророчка периода од по сто педесет година. Први траје од смрти Мухамеда 632. године до понижења царице Ирине Источног Рима 782. године. Девета глава на веома подробан начин идентификује успон ислама. Од уједињења племена 606. године, преко битке код Ниниве 627. године, до Мухамедове смрти 632. године, а затим до пораза Персије 637. године, успон и пад ислама пажљиво су праћени у Божјој пророчкој Речи. Ислам Арабије јесте сила у првом пророчанству о мучењу од сто педесет година. Уједињење племена од стране Мухамеда 606. године; затим „кључна“ битка код Ниниве 627. године, праћена Мухамедовим предсказањем пропасти и Персије и Рима око 628. године, а потом његова смрт 632. године. Ови датуми представљају одређени след догађаја у линији ислама.

One hundred and fifty years after Mohammed died in 632, the power-base of Islam changed from Arabia to Turkey, as it drove Eastern Rome all the way back to Constantinople. The first woe represented the Islam of Arabia, and the second woe represented the Islam of Turkey. Within the first woe, both one-hundred-and-fifty-year time prophecies identify the distinction between Islam of Arabia and Islam of Turkey, just as is represented in the distinction of the same truth between the first and second woe.

Сто педесет година након што је Мухамед умро 632. године, средиште моћи ислама преместило се из Арабије у Турску, док је потискивало Источни Рим све до самог Цариграда. Прво тешко стање представљало је ислам Арабије, а друго тешко стање представљало је ислам Турске. У оквиру првог тешког стања, оба временска пророчанства од по сто педесет година указују на разлику између ислама Арабије и ислама Турске, управо као што је иста истина представљена разликом између првог и другог тешког стања.

The first one hundred and fifty years began with the demise of Persia and ended with Rome being stuck within the walls of Constantinople. The second period of one hundred and fifty years began with Osman’s (also called Ottman) victory at Nicomedia. The Ottoman victory at Nicomedia refers to the Siege of Nicomedia (modern-day İzmit, Turkey), which took place from 1333 to 1337 when Sultan Orhan Gazi (son of Osman I, the founder of the Ottoman Beylik), laid siege to the important Byzantine city of Nicomedia. The city held out for several years, but eventually surrendered in 1337 due to starvation and lack of supplies. The Byzantine garrison was allowed to leave for Constantinople. Nicomedia was one of the last major Byzantine strongholds in Asia Minor (Anatolia). Its fall effectively ended Byzantine control in most of western Anatolia. This victory allowed the Ottomans to consolidate their power in Bithynia and expand further toward the Bosporus Strait. It was a major stepping stone toward the eventual Ottoman conquest of Constantinople (which happened over a century later in 1453). The siege is often seen as one of the key early victories that transformed the small Ottoman beylik into a rising regional power.

Првих сто педесет година започело је пропашћу Персије, а завршило се тиме што је Рим био сатеран унутар зидина Цариграда. Други период од сто педесет година започео је Османовом (такође називаним Отман) победом код Никомидије. Османска победа код Никомидије односи се на опсаду Никомидије (данашњег Измита, Турска), која је трајала од 1333. до 1337. године, када је султан Орхан Гази (син Османа I, оснивача Османског бејлика) опсео важан византијски град Никомидију. Град се одржао неколико година, али се коначно предао 1337. године услед глади и недостатка залиха. Византијској посади било је допуштено да се повуче у Цариград. Никомидија је била једно од последњих великих византијских упоришта у Малој Азији (Анатолији). Њен пад је у суштини означио крај византијске власти у већем делу западне Анатолије. Ова победа омогућила је Османлијама да учврсте своју власт у Битинији и да се даље шире према Босфорском мореузу. Она је била велика прекретница ка коначном османском освајању Цариграда (које се догодило више од једног века касније, 1453. године). Опсада се често сматра једном од кључних раних победа које су малени османски бејлик преобразиле у регионалну силу у успону.

When the second one-hundred-and-fifty-year period within the first trumpet concluded on July 27, 1449 the last Constantine sought permission from the Islamic sultan to ascend to the throne of Eastern Rome, thus suffering the same humiliation that the Empress Irene suffered at the end of the first one hundred and fifty years of Revelation nine’s two “five-month” periods. The humiliation of ‘the Empress Irene’ and also of ‘Constantine the last’ typified the later humiliation of the Ottomans, when at the conclusion of the time prophecy of the second woe they sought protection from the four great European powers from the threat of Egypt.

Када се други сто педесетогодишњи период унутар прве трубе завршио 27. јула 1449, последњи Константин је затражио дозволу од исламског султана да ступи на престо Источног Рима, претрпевши тако исто понижење које је царица Ирина претрпела на крају првих сто педесет година два „петомесечна“ периода из деветог поглавља Откривења. Понижење „царице Ирине“, као и „Константина последњег“, представљало је праобраз каснијег понижења Османлија, када су, по завршетку временског пророчанства о другом тешкоћи, тражили заштиту од четири велике европске силе од претње Египта.

## The Pantheon

Пантеон

The pioneers correctly understood and taught that the phrase “the place of his sanctuary was cast down” in Daniel eight and verse eleven was fulfilled by Constantine.

Pioniri su ispravno razumeli i učili da se izraz „mesto njegove svetinje bi oboreno“ u Danilu osmoj glavi i jedanaestom stihu ispunio kroz Konstantina.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down.

> Да, узвисио се чак до Кнеза војске; и њиме беше укинута свагдашња жртва, и место Његове светиње беше оборено.

The “sanctuary” here identified was the Pantheon temple in the city of Rome and the “place of” that temple was Rome. Rome was “cast down” by Constantine when he chose to move the capital of his empire to Constantinople in the year 330. Verse eleven connects with Revelation thirteen and verse two is identifying the same events.

„Светилиште“ које је овде означено био је храм Пантеон у граду Риму, а „место“ тога храма био је Рим. Рим је био „оборен“ од стране Константина када је изабрао да престоницу свога царства премести у Цариград године 330. Једанаести стих се повезује са тринаестом главом Откривења, а други стих означава исте догађаје.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority.

> И звер коју видех беше као леопард, и ноге јој беху као ноге медведа, и уста јој као уста лава; и аждаја јој даде своју силу, и свој престо, и велику власт.

The dragon was pagan Rome, and pagan Rome gave its “seat” of authority over to the Roman church in 330, when it moved the capital to the east, thus leaving a power vacuum which the papal church happily took advantage of. When we start the line of eastern Rome from the year 330 unto 1453, we find that at the start of the prophecy of eastern Rome, the city of Rome is humiliated by Constantine’s rejection of Rome. That humiliation was repeated with the Empress Irene in 782, at the conclusion of the first one hundred and fifty years of torment. Both those humiliations were repeated by Constantine the last.

Аждаја је била пагански Рим, а пагански Рим је своје „седиште“ власти предао Римској цркви 330. године, када је преместио престоницу на исток, оставивши тако празнину у власти коју је папска црква радо искористила. Када започнемо линију источног Рима од 330. до 1453. године, налазимо да је на почетку пророчанства о источном Риму град Рим понижен Константиновим одбацивањем Рима. То понижење се поновило са царицом Ирином 782. године, на завршетку првих сто педесет година мучења. Обе те понижености поновио је Константин Последњи.

## Peculiar Rise and Falls

Необични успони и падови

The fifth and sixth trumpets of Revelation nine provide the details of the fall of eastern Rome, while also chronicling the rise and fall of Islam. Inspiration informs us to study the “rise and fall” of the kingdoms in the books of Daniel and Revelation. Those kingdoms possess their own distinct characteristics associated with their peculiar “rise and falls.” The fall of Judah was brought about by three attacks upon Jerusalem. The Hebrews were carried into Babylon and would return under three decrees, which would initiate the 2,300 years that led to the three angels arriving into history from 1798 unto 1844. Babylon fell in one night. Rome disintegrated, and within its disintegration two aspects of Rome were set forth under the location of either western or eastern Rome. The rise and fall of the Ptolemaic empire and the Seleucid empire in the first third of Daniel eleven typifies the rise and fall of papal Rome. That testimony is simply the conclusion of the story of Alexander and Greece’s dissolution. Unlike Rome, Greece divided into four parts that ultimately became two. Rome divided into east and west, and thereafter western Rome was divided prophetically into three, representing Rome’s threefold government. For eastern Rome, Constantine divided his kingdom unto his three sons. Clearly western and eastern Rome are parallel lines representing the Roman church and the Roman state. With that twofold division is a further threefold division. Greece was four into two, Babylon was one night, Judah was three attacks. With Islam, their “rise” is portrayed as a “release” and their “fall” is a “restraint.”

Пета и шеста труба из деветог поглавља Откривења пружају појединости о паду источног Рима, док уједно бележе и успон и пад ислама. Надахнуће нас упућује да проучавамо „успон и пад“ царстава у књигама Данила и Откривења. Та царства поседују своја сопствена, јасно разлучива обележја повезана са њиховим особеним „успонима и падовима“. Пад Јуде био је проузрокован трима нападима на Јерусалим. Јевреји су били одведени у Вавилон и вратиће се на основу три указа, који ће покренути 2.300 година што су довеле до тога да три анђела ступе у историју од 1798. до 1844. године. Вавилон је пао у једној ноћи. Рим се распао, и унутар тог распада постављена су два аспекта Рима под одређењем или западног или источног Рима. Успон и пад Птолемејског царства и Селеукидског царства у првој трећини Данила једанаест представљају тип успона и пада папског Рима. То сведочанство је једноставно закључак приче о Александру и распаду Грчке. За разлику од Рима, Грчка се поделила на четири дела који су на крају постали два. Рим се поделио на исток и запад, а потом је западни Рим пророчки био подељен на три, представљајући троструку владавину Рима. Што се тиче источног Рима, Константин је разделио своје царство на своја три сина. Јасно је да су западни и источни Рим упоредне линије које представљају Римску цркву и Римску државу. Са том двоструком поделом постоји и даља трострука подела. Грчка је била четири у два, Вавилон једна ноћ, Јуда три напада. Код ислама, њихов „успон“ приказан је као „ослобађање“, а њихов „пад“ као „обуздавање“.

Their rise began with Mohammed and they were restrained on August 11, 1840. They were released and immediately restrained at 9/11. They were recently released on October 7, 2023 and have since been restrained in Gaza. Islam will be released again to mark the setting up of the image of the beast. The line of Islamic prophetic history that is represented in chapters nine through eleven in the book of Revelation, identifies the prophetic history of Islam of the third woe. ‘The prophetic history of Islam of the third woe’ is also represented by the seventh and also the third angel. The third angel arrived on October 22, 1844 when the seventh angel began to sound. The third angel and the third woe arrived into prophetic history at 9/11. From 9/11 unto the Sunday law the prophetic history of the first and second woes has been and still is, repeating.

Њихов успон започео је са Мухамедом, а били су задржани 11. августа 1840. Били су пуштени и одмах задржани 11. септембра. Недавно су поново пуштени 7. октобра 2023. и од тада су задржани у Гази. Ислам ће поново бити пуштен да означи постављање иконе звери. Линија исламске пророчке историје која је представљена у поглављима девет до једанаест у књизи Откривења, поистовећује пророчку историју ислама трећег тешко. „Пророчка историја ислама трећег тешко“ такође је представљена седмим, а уједно и трећим анђелом. Трећи анђео је дошао 22. октобра 1844, када је седми анђео почео да труби. Трећи анђео и треће тешко ступили су у пророчку историју 11. септембра. Од 11. септембра до закона о недељи, пророчка историја првог и другог тешко била је, и још увек јесте, у понављању.

The “key” of the battle of Nineveh, draws two powers, Rome and Persia into direct and inseparable connection with Islam. Nineveh identifies more clearly than any other passage of Scripture the progressive demise of both western and eastern Rome.

„Кључ“ битке за Ниниву доводи две силе, Рим и Персију, у непосредну и нераскидиву везу с исламом. Нинива јасније него било који други одломак Светога писма указује на постепену пропаст и западнога и источнога Рима.

Herod is a symbol of the dragon; he was representing Rome. The dragon at the end of the world is the United Nations. At the Sunday law the sixth kingdom falls, the seventh begins, but they give their kingdom to the eighth kingdom at their own birthday party. The seventh kingdom has just been born, and it immediately agrees to give its kingdom to the whore of Babylon for one hour, as typified by Herod promising up to half his kingdom to Salome.

Ирод је симбол аждаје; он је представљао Рим. Аждаја на крају света јесте Уједињене нације. При доношењу закона о недељи шесто царство пада, седмо почиње, али они предају своје царство осмом царству на сопственој рођенданској гозби. Седмо царство је тек рођено, и оно се одмах саглашава да своје царство преда курви вавилонској на један час, као што је то предочено у праслици када је Ирод обећао Саломи до половине свога царства.

Right where the United States falls, the United Nations is born and the threefold union is implemented. Herod is the dragon, and Herodias is the papacy, and the United States is Salome. Herod was in an unlawful marriage alliance, for he was married to his brother’s wife, and at the prophetic level he was in an incestuous relationship with Salome, for it is clear that he was lusting after her as she danced. The dragon has relations with both the mother and daughter. This is important to see when you determine that western and eastern Rome represents church craft and statecraft respectively. Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, placed the papacy on the throne prophetically, and in so doing it typified the United States who will once again place the papacy on the throne.

Управо тамо где Сједињене Државе падају, Уједињене нације се рађају и спроводи се троструки савез. Ирод је аждаја, а Иродијада је папство, а Сједињене Државе су Салома. Ирод је био у незаконитом брачном савезу, јер је био ожењен женом свога брата, а на пророчком нивоу био је у инцестуозном односу са Саломом, јер је јасно да ју је пожудно желео док је играла. Аждаја има однос и са мајком и са кћерком. Ово је важно уочити када утврдите да западни и источни Рим представљају црквену политику и државну политику, редом. Рим, четврто царство библијског пророштва, пророчки је поставио папство на престо, и тиме је предочио Сједињене Државе, које ће још једном поставити папство на престо.

The progressive demise of western Rome from 330 unto 476 represents the progressive demise of the United States from 1798 unto the Sunday law. The year “330” and the year “1798” are both prophetic waymarks called “the time appointed” or the “time of the end” in the book of Daniel. 330 marks the beginnings of western and eastern Rome. The ending of both is the humiliation of the Roman leader, just as Constantine humiliated the city of Rome at the beginning. 476 was the end of a prophetic period that marks how the prestigious political structure of Rome disintegrated under three steps. A period that began with the city being rejected in 330 was followed by the humiliation of their entire political structure—their glorious republic, which had been the primary bragging point for ancient Rome, was taken apart, and ultimately reached 476, when there would never be a ruler over Rome that was from an actual Roman bloodline. Two lines of Rome beginning in the year 330, and the passage where those two lines are set forth, also includes two prophetic lines of five months. The line of western Rome begins and ends with progressive humiliation. The line of eastern Rome begins and ends with progressive humiliation in 1449, as Constantine the last asked permission to reign.

Постепена пропаст западног Рима од 330. до 476. године представља постепену пропаст Сједињених Држава од 1798. године до закона о недељи. Година „330“ и година „1798“ обе су пророчке прекретнице назване „одређено време“ или „време свршетка“ у књизи пророка Данила. Година 330. означава почетке западног и источног Рима. Завршетак оба јесте понижење римског вође, као што је Константин на почетку понизио град Рим. Година 476. била је крај једног пророчког раздобља које означава како се угледна политичка структура Рима распала у три корака. Раздобље које је отпочело одбацивањем града 330. године било је праћено понижењем читаве њихове политичке структуре — њихова славна република, која је била главни предмет хвалисања древног Рима, била је разграђена — и најзад је достигло 476. годину, када више никада неће бити владара над Римом који би потицао из стварне римске крвне лозе. Две линије Рима које почињу 330. године, и одломак у којем су те две линије изложене, такође укључују две пророчке линије од пет месеци. Линија западног Рима почиње и завршава се постепеним понижењем. Линија источног Рима почиње и завршава се постепеним понижењем 1449. године, када је Константин Последњи затражио дозволу да влада.

One of the five month periods leads to the end of Arabic Islam as the focus of prophecy and the beginning of Turkish Islam in 782. On that date Empress Irene is humiliated, in alignment with the humiliation of Constantine the last at the end of the second five-month prophecy. Two five-month prophecies within one narrative of fifteen verses. One portrays a history of the Islam of Arabia the other Islam of Turkey. Both conclude with the humiliation of eastern Rome. The conclusion of one of the prophecies was fulfilled by a woman being humiliated and the other by a man. Line upon line they identify a humiliation of the church and the state of eastern Rome. Both humiliations are brought about by Islam of the first woe. The humiliation of Constantine the last in 1449, begins a four-year period that ends in 1453, with the walls of Constantinople coming down. 1449 represents a humiliation and 1453 the walls come down and a kingdom ends.

Један од периода од пет месеци води ка окончању арапског ислама као средишта пророчанства и ка почетку турског ислама 782. године. Тога датума царица Ирина бива понижена, у сагласју са понижењем Константина Последњег на крају другог пророчанства о пет месеци. Два пророчанства о пет месеци унутар једног наратива од петнаест стихова. Једно приказује историју ислама Арабије, а друго ислама Турске. Оба се завршавају понижењем источног Рима. Завршетак једног од пророчанстава испунио се понижењем једне жене, а другог понижењем једног човека. Ред на ред, она препознају понижење цркве и државе источног Рима. Оба понижења доноси ислам првог тешкоћа. Понижење Константина Последњег 1449. године започиње четворогодишњи период који се завршава 1453. године, падом зидина Цариграда. Година 1449. представља понижење, а 1453. зидине падају и једно царство се окончава.

## Death of Mohammed

Smrt Muhameda

One of the two five-month periods begins with the death of Mohammed, who is identified as the “king that was over them” in verse eleven.

Један од два периода од по пет месеци почиње смрћу Мухамеда, који је у једанаестом стиху означен као „цар који беше над њима“.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> И имаху над собом цара, анђела бездана, коме је име на јеврејском Авадон, а на грчком му је име Аполион.

The king over them was Mohammed, for he is identified in verse one, so he is not some other Islamic figure; he is Mohammed the king, and a king is a kingdom and Islam is the kingdom of Mohammed.

Цар над њима био је Мухамед, јер је он поистовећен у првом стиху, те није нека друга исламска личност; он је Мухамед цар, а цар је царство, и ислам је царство Мухамедово.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. Revelation 9:1–3.

> И затруби пети анђео, и видех звезду где паде с неба на земљу; и њему би дат кључ од бездане јаме. И отвори бездану јаму; и изиђе дим из јаме, као дим велике пећи; и помрачи се сунце и ваздух од дима јаминога. И из дима изиђоше скакавци на земљу; и би им дана власт, као што власт имају шкорпије земаљске. Откривење 9:1–3.

The repetition of the first and second woes within the third woe parallels the repetition of the first and second angels within the third angel. Mohammed, the king was given the key to open the bottomless pit and 9/11 identifies when the third angel is empowered. Christ as the mighty angel then descended as the first strike of Balaam arrived in prophetic history. Then the bottomless pit opened and Islam became a subject of world history again. Christ then led His people back to the old paths of Jeremiah and the message of the third woe and third angel began to be sounded. In 2015, Trump announced his intent to run for president, thus stirring up the globalist dragon powers and the bottomless pit then released the atheism that ultimately killed Trump in the streets of Sodom and Egypt. At the Sunday law the beast that is the eighth that is of the seven will ascend out of the bottomless pit. The beginning of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and the ending identifies the rise of a bottomless pit power.

Понављање првог и другог тешко у оквиру трећег тешко одговара понављању првог и другог анђела у оквиру трећег анђела. Мухамеду, цару, дат је кључ да отвори бездан, а 11. септембар означава време када је трећи анђео оснажен. Христос је тада, као силни анђео, сишао када је први удар Валамов стигао у пророчкој историји. Потом се бездан отворио и ислам је поново постао предмет светске историје. Христос је затим повео Свој народ назад на старе стазе Јеремијине, и порука трећег тешко и трећег анђела почела је да се оглашава. Године 2015, Трамп је објавио своју намеру да се кандидује за председника, те тако узбуркао глобалистичке змајске силе, а бездан је потом ослободио атеизам који је на крају убио Трампа на улицама Содома и Египта. При недељном закону звер која је осма, а од седморице је, узићи ће из бездана. Почетак времена запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, као и његов завршетак, означавају успон силе бездана.

> The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. Revelation 17:8.

> Звер коју си видео беше, и није; и изићи ће из бездана, и отићи у пропаст; и зачудиће се они који живе на земљи, чија имена нису записана у књизи живота од постања света, кад виде звер која беше, и није, а ипак јесте. Откривење 17:8.

Islam is the key that opened the bottomless pit on 9/11 and that opens the bottomless pit at the Sunday law. In the midst of the sealing time, the dragon-beast of globalism also came out of the bottomless pit.

Ислам је кључ који је отворио безданицу 11. септембра и који отвара безданицу у време недељног закона. Усред времена запечаћења, змај-звер глобализма такође је изашао из безданице.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. Revelation 11:7.

> И кад сврше своје сведочанство, звер што излази из бездана заратиће с њима, и надвладаће их, и побити их. Откривење 11:7.

The key that opens all three waymarks of a power from the bottomless pit was given to Mohammed, the king of the kingdom of Islam. The battle of Nineveh in 627 represented a battle between two powers that depleted the power of both combatants that allowed Islam to rapidly rise into power. The key was turned on 9/11 and Islam’s rise began, though it was restrained shortly thereafter. The battle of Nineveh was typified at 9/11, for Islam’s rise there began as the mighty angel descended to lighten the earth with His glory, and the star, which means messenger, also fell from heaven. The battle of Nineveh is also typified at the end, when the Sunday law arrives and the second period of the Dark Ages begins as the smoke of the Islamic religion blots out the sun.

Кључ који отвара све три прекретнице силе из бездана дат је Мухамеду, цару царства ислама. Битка код Ниниве 627. године представљала је сукоб између две силе који је исцрпео моћ оба противника, што је омогућило исламу да се брзо уздигне на власт. Кључ је окренут 11. септембра и успон ислама је започео, премда је убрзо потом био обуздан. Битка код Ниниве била је праслика 11. септембра, јер је ту успон ислама започео док је силни анђео силазио да обасја земљу својом славом, а звезда, што значи весник, такође је пала с неба. Битка код Ниниве је такође праслика на крају, када дође закон о недељи и започне друго раздобље мрачног доба, док дим исламске религије заклања сунце.

## Exeter

Ексетер

The Sunday law is typified when the message of the midnight cry arrived at the Exeter camp meeting. Then the final movements of the setting up of the image of the beast begins. The formation, or the setting up of the image began at 9/11, but at the ending of the period, the period of the proclamation of the midnight cry is also a fractal of the entire period of the image’s formation that began at 9/11. The beginning represents the ending. The first woe typifies the third woe, just as the first angel typifies the third angel. The battle of Nineveh at the ending of the sealing time, identifies the battle of Nineveh at the beginning. The battle of Nineveh at the Sunday law, is the ending of the sealing time that began at 9/11, but it is also the ending of the period of the proclamation of the midnight cry. The battle of Nineveh is therefore typified at the beginning of the midnight cry proclamation, that identifies the final steps in the formation of the image of the beast in the United States, and at the Sunday law the beginning of the formation of the image of the beast in the world begins. Nineveh is the key that aligns the various lines that find their perfect fulfillment in the hidden history of verse forty.

Закон о недељи је предсказан као праслика онда када је вест поноћног поклича стигла на логорски састанак у Ексетеру. Тада почињу завршни покрети успостављања иконе звери. Образовање, односно успостављање иконе, отпочело је 11. септембра, али на крају тог раздобља, раздобље објављивања поноћног поклича такође је фрактал читавог раздобља образовања иконе које је почело 11. септембра. Почетак представља свршетак. Прво тешко стање предсказује треће тешко стање, као што први анђео предсказује трећег анђела. Битка код Ниниве на крају времена запечаћења указује на битку код Ниниве на почетку. Битка код Ниниве код закона о недељи јесте свршетак времена запечаћења које је почело 11. септембра, али је она такође и свршетак раздобља објављивања поноћног поклича. Стога је битка код Ниниве предсказана као праслика на почетку објављивања поноћног поклича, што указује на завршне кораке у образовању иконе звери у Сједињеним Америчким Државама, а код закона о недељи почиње почетак образовања иконе звери у свету. Нинива је кључ који поравнава различите линије које налазе своје савршено испуњење у скривеној историји четрдесетог стиха.

We will proceed further in the next article.

Наставићемо даље у следећем чланку.

Back to Articles