Article

# The Book of Daniel - Number Forty

Књига пророка Данила – број четрдесет

Paul

Павле

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one, when overlaid with Daniel chapter four, represents the history of the first and second angels, from 1798 to 1844. In that history the book of Daniel was unsealed, and the portion that was unsealed was chapters seven, eight and nine. “Line upon line” chapters one, four and then seven through nine, illustrate the history of the Millerite movement of the first angel.

Прво поглавље Данила, када се преклопи са четвртим поглављем Данила, представља историју првог и другог анђела, од 1798. до 1844. године. У тој историји књига Данилова била је отпечаћена, а део који је био отпечаћен били су седмо, осмо и девето поглавље. „Ред за редом“ — прво и четврто поглавље, а затим седмо до девето — приказују историју милеритског покрета првог анђела.

In that history (1798 to 1844), the foundational truths of Adventism were established, and those truths were ultimately represented upon the 1843 pioneer chart. Nebuchadnezzar’s image of Daniel chapter two, is on the chart. The visions of Daniel seven and eight are on the chart. “The daily” of chapter eight is represented, as is the “seven times” of Leviticus twenty-six. The three Woes of Islam, as represented in Revelation chapter nine, are there. God forewarned repeatedly that those foundational truths would be attacked.

У тој историји (1798. до 1844.), утемељене су основне истине адвентизма, и те истине су коначно биле представљене на пионирској карти из 1843. године. Навуходоносорова статуа из друге главе Данила налази се на тој карти. Визије из Данила седме и осме главе налазе се на карти. „Свакодневна жртва“ из осме главе је представљена, као и „седам времена“ из Левитске књиге, двадесет шесте главе. Три тешка јаука ислама, како су представљена у деветој глави Откривења, налазе се тамо. Бог је више пута унапред упозоравао да ће те темељне истине бити нападнуте.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> „Нека они који стоје као Божји стражари на зидинама Сиона буду људи који могу да виде опасности пре народа,—људи који умеју да разликују истину од заблуде, праведност од неправедности.‟

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Опомена је дошла: Не сме се допустити да уђе ишта што би уздрмало темељ вере на којем зидамо још од времена када је вест дошла 1842, 1843. и 1844. године. Ја сам била у тој вести, и од тада стојим пред светом, верна светлости коју нам је Бог дао. Не намеравамо да скинемо своје ноге с платформе на коју су биле постављене док смо из дана у дан тражили Господа у усрдној молитви, тражећи светлост. Мислите ли да бих се могла одрећи светлости коју ми је Бог дао? Она треба да буде као Стена векова. Она ме је водила откако ми је дата.“ Review and Herald, April 14, 1903.

The work of the dirt brush man, that is to be accomplished with the participation of God’s last day people, is also represented by Isaiah, when he identifies the last day people and the work they are called to do, for the foundations were destined to be buried with error before the last days arrived.

Дело човека са четком за прашину, које треба да се изврши уз учешће Божјег народа последњих дана, такође је представљено код Исаије, када он поистовећује народ последњих дана и дело на које су позвани, јер је било одређено да темељи буду затрпани заблудом пре него што наступе последњи дани.

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> И твоји ће сазидати старе развалине; подићи ћеш темеље многим нараштајима; и прозваћеш се: Поправљач пролома, Обновитељ стаза за становање. Исаија 58:12.

The “old waste places,” refers to the doctrinal truths associated with the two desolating powers of paganism and papalism. The two desolating powers of paganism being followed by papalism is what William Miller used for his framework of every prophecy he presented.

„Стара разорена места“ односе се на доктринарне истине повезане са двема пустошећим силама паганства и папства. То што су две пустошеће силе паганства биле праћене папством јесте оно што је Вилијам Милер користио као оквир за свако пророчанство које је излагао.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> И сазидаће древне рушевине, подићи ће негдашња пустошења, и обновиће опустошене градове, пустоши многих нараштаја. Исаија 61:4.

The structure of prophecy that is represented as the framework, is the history and relationship of those two powers. To restore “the paths to dwell in,” is the restoration of Miller’s framework, that was represented in his dream by the work of the dirt brush man. Isaiah used the illustration of the history of Ezra and those who returned from Babylon and repaired Jerusalem, to identify the restoration of the former desolations.

Структура пророштва која је представљена као оквир јесте историја и однос те две силе. Обновити „стазе да се по њима станује“ јесте обнова Милеровог оквира, који је у његовом сну био представљен делом човека са четком за прашину. Исаија је употребио приказ историје Јездре и оних који су се вратили из Вавилона и обновили Јерусалим, да би означио обнову некадашњих пустоши.

> Since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face, as it is this day. And now for a little space grace hath been showed from the Lord our God, to leave us a remnant to escape, and to give us a nail in his holy place, that our God may lighten our eyes, and give us a little reviving in our bondage. For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:7–9.

> Од дана отаца наших па до данас налазимо се у великом преступу; и због безакоња наших предани смо ми, цареви наши и свештеници наши, у руке царева земаља, под мач, у ропство, на грабеж и на срамоту лица, као што је данас. А сада, за кратко време, указана нам је милост од Господа Бога нашега, да нам остави остатак који ће избећи, и да нам даде клин у светом месту своме, да би Бог наш просветлио очи наше и дао нам мало оживљења у ропству нашем. Јер били смо робови; али нас Бог наш није оставио у ропству нашем, него нам је пружио милост пред царевима персијским, да нам да оживљење, да подигнемо дом Бога нашега, и да поправимо пустоши његове, и да нам даде зид у Јуди и у Јерусалиму. Јездра 9:7–9.

Ezra and those who repaired Jerusalem, represent the “remnant” who are the restorers of the paths to dwell in, and they are those who are accomplishing the work in the context of the Leviticus twenty-six prayer, which Ezra references that “since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face.” The “day” he is referring to is the “day” that the “remnant” of the last days restore the paths to dwell in.

Јездра и они који су обнављали Јерусалим представљају „остатак“ који су обновитељи стаза по којима треба ходити, и то су они који извршавају дело у контексту молитве из двадесет шесте главе Левитске књиге, на коју се Јездра позива говорећи да „од дана отаца наших па до данас бејасмо у великом преступу; и за безакоња наша, ми, цареви наши и свештеници наши, били смо предани у руке царева земаља, под мач, у ропство, на пљачку и на посрамљење лица.“ „Дан“ на који он упућује јесте „дан“ у коме „остатак“ последњих дана обнавља стазе по којима треба ходити.

Ezra’s remnant are the two witnesses who are resurrected at the end of three and a half days, and fulfill the Leviticus twenty-six prayer as illustrated by Daniel in chapter nine. When Ezra and his coworkers returned from exile and rebuilt Jerusalem, they typified the work of restoring Miller’s jewels, which is the work of restoring the foundational truths of Miller. For this reason, understanding the framework of Miller’s work is essential.

Језрин остатак су два сведока који васкрсавају на крају три и по дана и испуњавају молитву из двадесет шесте главе Левитске књиге, као што је то приказао Данило у деветој глави. Када су се Јездра и његови сарадници вратили из изгнанства и поново саградили Јерусалим, они су били праслика дела обнављања Милерових драгуља, што је дело обнављања Милерових темељних истина. Из тог разлога, разумевање оквира Милеровог дела је од суштинске важности.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 596.

> „Апостоли су зидали на сигурном темељу, на самој Стени векова. На тај темељ доносили су камење које су исклесали из света. Градитељи нису радили без сметњи. Њихов рад био је учињен крајње тешким услед противљења Христових непријатеља. Морали су да се боре против задртости, предрасуда и мржње оних који су зидали на лажном темељу. Многи који су радили као градитељи цркве могли би се упоредити са градитељима зида у Немијино време, за које је написано: ‘Који зидаху зид, и који ношаху бремена, с онима који товарише, сваки једном руком рађаше посао, а другом руком држаше оружје.’ Немија 4:17.” Делa апостолска, 596.

In both passages of Isaiah, the work is to raise up the foundations and desolations of many generations. Isaiah is identifying a spiritual work that was illustrated by the literal work. The foundations were to be guarded, but instead they were eventually totally covered up by a false foundation of counterfeit jewels. Those who Isaiah identifies are restoring the foundational truths of the Millerites, not literal bricks and stones. The symbol of those truths is Miller’s framework of the two desolating powers which trampled down the sanctuary and the host for “seven times.”

У оба одломка у Исаији, дело је да се подигну темељи и пустоши многих нараштаја. Исаија указује на духовно дело које је било приказано дословним делом. Темељи је требало чувати, али су уместо тога на крају били потпуно прекривени лажним темељем од кривотворених драгуља. Они које Исаија препознаје обнављају темељне истине милерита, а не дословне опеке и камење. Симбол тих истина јесте Милеров оквир о две пустошне силе које су газиле светилиште и војску током „седам времена“.

That work of restoration is represented as raising up “the foundations” and “desolations of many generations,” and represents the prophetic work of restoring the foundational truths through the methodology that brings prophetic line upon prophetic line, from here a little and there a little. The work of reestablishing the foundations and desolations is the work of presenting and defending the original truths represented upon the 1843 and 1850 pioneer charts, which are the two tables of Habakkuk chapter two. And the work is accomplished with the latter rain methodology of “line upon line”. It is the work of returning to Jeremiah’s old paths in the controversy of those who wish to uphold a counterfeit foundation, as represented by the false jewels of Miller’s dream.

То дело обновљења представљено је као подизање „темеља“ и „пустоши многих нараштаја“, и представља пророчки рад обнављања темељних истина посредством методологије која доноси пророчку линију на пророчку линију, овде мало и онде мало. Дело поновног успостављања темеља и пустоши јесте дело излагања и одбране изворних истина представљених на пионирским картама из 1843. и 1850. године, које су две таблице из друге главе Авакумове. А то дело се остварује методологијом позног дажда „линија на линију“. То је дело враћања на Јеремијине старе стазе у спору с онима који желе да подрже кривотворени темељ, као што су представљени лажним драгуљима у Милеровом сну.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> „Непријатељ настоји да одврати умове наше браће и сестара од дела припремања народа да опстане у овим последњим данима. Његове софистерије смишљене су да одврате умове од опасности и дужности овога часа. Они ни за шта сматрају светлост коју је Христос дошао с неба да да Јовану за свој народ. Они уче да призори који су управо пред нама нису од довољне важности да би им се посветила посебна пажња. Они обезвређују истину небеског порекла и лишавају Божји народ његовог прошашњег искуства, дајући му уместо тога лажну науку.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Овако говори Господ: станите на путевима и гледајте, и питајте за старе стазе, где је добар пут, и ходите њиме.“ Јеремија 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> „Нека нико не настоји да отргне темеље наше вере — темеље који су на почетку нашег дела положени молитвеним проучавањем Речи и откривењем. На тим темељима зидамо већ последњих педесет година. Људи могу мислити да су нашли нови пут и да могу положити чвршћи темељ од онога који је већ положен. Али то је велика обмана. Јер нико не може поставити другог темеља осим онога који је постављен.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> „У прошлости су многи предузимали изградњу нове вере, успостављање нових начела. Али колико је дуго њихова грађевина опстала? Убрзо је пала, јер није била утемељена на Стени.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> „Зар први ученици нису морали да се суоче са људским казивањима? Зар нису морали да слушају лажне теорије, и потом, пошто све изврше, да остану постојани, говорећи: ‘Јер темеља другога нико не може поставити осим онога који је постављен’? 1. Коринћанима 3:11.“

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Дакле, треба да чврсто држимо почетак свога поуздања до самога краја. Речи силе послате су од Бога и од Христа овоме народу, изводећи га из света, тачку по тачку, у јасну светлост садашње истине. Уснама дотакнутим светим огњем, Божје слуге објављивале су поруку. Божански исказ ставио је свој печат на истинитост објављене истине.“ Testimonies, volume 8, 296, 297.

The “work of preparing a people to stand in the last days,” is the work associated with the two prophecies of Ezekiel in chapter thirty-seven. A message is delivered by Isaiah’s voice in the wilderness, and the first message of Ezekiel brings those that have been dead in the street of the city of Sodom and Egypt for three-and-a-half days together. They then recognize they have been in Matthew’s tarrying time of the parable of the ten virgins. They then hear the call given to Jeremiah to separate the precious from the vile if they wish to return. They also recognize that Daniel’s prayer in chapter nine as present truth. Therefore if and when they choose to return by accepting and accomplishing the conditions of the gospel, then they receive Ezekiel’s second message and stand upon their feet a mighty army.

„Дело припремања народа да опстане у последњим данима“ јесте дело повезано са два пророчанства Језекиља у тридесет седмој глави. Порука се објављује Исаијиним гласом у пустињи, а прва Језекиљева порука окупља оне који су три и по дана били мртви на улици града Содома и Египта. Тада они препознају да су били у Матејевом времену оклевања из приче о десет девојака. Потом чују позив дат Јеремији да одвоји драгоцено од безвреднога ако жели да се врати. Они такође препознају да је Данилова молитва у деветој глави садашња истина. Стога, ако и када изаберу да се врате прихватањем и испуњавањем услова јеванђеља, тада примају другу Језекиљеву поруку и стају на своје ноге као силна војска.

The “work of preparing a people to stand in the latter days” is accomplished through the latter rain methodology of “line upon line.” That work involves a work of restoring the Millerite truths that are represented on the 1843 and 1850 pioneer charts. Those two charts are Habakkuk’s two tables and they are to be laid upon one another (line upon line), and in so doing the two charts represent the foundational truths that are to be restored in the last days by the dirt brush man.

„Дело припремања народа да опстане у последњим данима“ извршава се посредством методологије позне кише „ред по ред“. То дело обухвата дело обнављања милеритских истина које су представљене на пионирским картама из 1843. и 1850. године. Те две карте јесу Авакумове две таблице и треба да буду положене једна на другу (ред по ред), и чинећи тако, те две карте представљају темељне истине које у последњим данима треба да буду обновљене од стране човека са четком за прашину.

When brought together, line upon line, they identify the mistake in the 1843 chart, which was thereafter corrected upon the 1850 chart. When considered as one table (line upon line) they then represent both the experience of God’s people and the hidden history of the seven thunders, for together they illustrate the first disappointment, the tarrying time, the Midnight Cry, and October 22, 1844, and the great disappointment.

Када се доведу заједно, ред на ред, они указују на грешку на карти из 1843. године, која је потом исправљена на карти из 1850. године. Када се посматрају као једна табела (ред на ред), тада представљају и искуство Божјег народа и скривену историју седам громова, јер заједно приказују прво разочарање, време одлагања, поноћни поклич и 22. октобар 1844. године, и велико разочарање.

It is the first disappointment, Midnight Cry and great disappointment that is the hidden history of the seven thunders. It is the structure of truth, for truth is based upon the first and last letter of the Hebrew word “truth” being the same as is the first and last disappointment of that history. The middle and thirteenth letter is a symbol of rebellion as represented by those who reject the message of the Midnight Cry. The two charts when brought together provide two witnesses to the prophetic truths of the Millerites that are to be restored by the dirt brush man, but they also identify the experience that typifies the experience of the one hundred and forty-four thousand.

То су прво разочарање, Поноћни поклич и велико разочарање — то је скривена историја седам громова. То је устројство истине, јер се истина заснива на томе што су прво и последње слово хебрејске речи „истина“ исто, као што су исто и прво и последње разочарање те историје. Средње, тринаесто слово јесте симбол побуне, као што је то представљено онима који одбацују поруку Поноћног поклича. Две карте, када се саставе заједно, пружају два сведока пророчким истинама милерита, које човек са четком за прашину треба да обнови, али оне такође идентификују искуство које представља праслику искуства сто четрдесет и четири хиљаде.

Those called to be the ensign (the one hundred and forty-four thousand) were confronted with their first disappointment on July 18, 2020, and then in July of 2023, they were then presented with a message from a voice crying in the wilderness. The voice was calling them to return.

Они који су били позвани да буду застава (сто четрдесет и четири хиљаде) суочили су се са својим првим разочарањем 18. јула 2020. године, а затим им је у јулу 2023. била упућена порука од гласа који виче у пустињи. Тај глас их је позивао да се врате.

It is at this point in the hidden history of the seven thunders that rebellion will be manifested, for the next waymark is when the dirt brush man gathers the jewels and casts them into the casket. They then shine ten times brighter. At that point Miller was awakened. When the virgins (Miller) awake, it is too late. The restoration of the desolations of many generations is a work that the two witnesses must participate in. That work is now being carried out.

У тој тачки у скривеној историји седам громова побуна ће се испољити, јер је следећи путоказ када човек са четком за прашину сакупља драгуље и полаже их у ковчежић. Тада они сијају десет пута јаче. У том тренутку Милер је био пробуђен. Када се девице (Милер) пробуде, прекасно је. Обнова пустоши многих нараштаја дело је у којем два сведока морају учествовати. То дело се сада извршава.

William Miller’s framework of the prophecies represented by the vision of the Ulai River, of Daniel chapters seven, eight and nine was the two desolating powers of paganism and papalism and the framework for Future for America is paganism (the dragon), followed by papalism (the beast) and apostate Protestantism (the false prophet). The key that establishes both frameworks is the writings of the apostle Paul. The apostle Paul was the prophetic voice that connected ancient Israel with spiritual Israel. Before his conversion, Paul’s name was Saul, which means “selected” or “set forth”.

Оквир пророчанстава Вилијама Милера, представљен виђењем реке Улај, из седме, осме и девете главе Данила, био је заснован на две пустошеће силе — паганизму и папизму; а оквир за Future for America јесте паганизам (аждаја), за којим следе папизам (звер) и отпаднички протестантизам (лажни пророк). Кључ који успоставља оба оквира јесу списи апостола Павла. Апостол Павле био је пророчки глас који је повезао древни Израиљ са духовним Израиљем. Пре свога обраћења, Павле се звао Саул, што значи „изабран“ или „постављен“.

Paul was chosen (selected) to be the apostle to the Gentiles, and he was chosen among other things for his understanding of the Old Testament. Writing the majority of the New Testament, there is no other of the New Testament authors who possessed the understanding of the Old Testament as did Paul. He was chosen to lead out in presenting the gospel to the Gentiles, but he was also chosen to establish the relationship of the prophetic histories of the Old Testament with the prophetic history that followed the time period of the cross. Without Paul’s testimony the prophetic understanding of the Millerites, and that of Future for America would be non-existent. In the very history where literal Israel was divorced as God’s chosen people, Paul was chosen to identify that ancient Israel, though then divorced from God, was the symbol of the prophetic history of spiritual Israel. The necessary prophetic rules for the movements of the first and third angels are based primarily upon the writings of the apostle Paul.

Павле је био изабран (одабран) да буде апостол незнабошцима, а био је изабран, између осталог, и због свога разумевања Старога завета. Као писац већине Новога завета, ниједан други новозаветни писац није поседовао такво разумевање Старога завета какво је имао Павле. Он је био изабран да предводи у представљању јеванђеља незнабошцима, али је такође био изабран да утврди однос пророчких историја Старога завета са пророчком историјом која је уследила након временског раздобља крста. Без Павловог сведочанства, пророчко разумевање милерита, као и оно организације Future for America, не би постојало. У самој историји у којој је дословни Израиљ био отпуштен као Божји изабрани народ, Павле је био изабран да покаже да је тај древни Израиљ, иако тада отпуштен од Бога, био симбол пророчке историје духовног Израиља. Неопходна пророчка правила за покрете првог и трећег анђела заснивају се првенствено на списима апостола Павла.

For this reason, we will consider some of the prophetic principles that are identified by Paul that impacted the message of the Millerites, that was set within the framework of two desolating powers, and in so doing we will also consider how those principles impact upon the framework of three desolating powers.

Из тог разлога, размотрићемо нека од пророчких начела која Павле идентификује, а која су утицала на поруку милерита, постављену у оквир две пустошне силе; и чинећи то, размотрићемо и како та начела утичу на оквир три пустошне силе.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:1–10.

> Али нећу, браћо, да не знате да оци наши сви бејаху под облаком, и сви прођоше кроз море; и сви се у Мојсија крстише у облаку и у мору; и сви једоше исто духовно јело; и сви пише исто духовно пиће: јер пијаху од духовне Стене која је ишла за њима; а та Стена беше Христос. Али на многе од њих Бог не беше задовољан: јер бише оборени у пустињи. А ово бише угледи нама, да не желимо зала, као и они што желеше. Нити бивајте идолопоклоници, као неки од њих; као што је писано: Седе народ да једе и пије, и устаде да игра. Нити да чинимо блуд, као што неки од њих чинише, и падоше у један дан двадесет и три хиљаде. Нити да кушамо Христа, као што га неки од њих кушаше, и изгибоше од змија. Нити гунђајте, као што неки од њих гунђаху, и изгибоше од затирaча. А ово се све њима догађаше за угледе, а написа се за науку нама, на које последак света дође. 1. Коринћанима 10:1–10.

In ten short verses, Paul identifies that the rite of baptism was typified at the Red Sea crossing, that the Rock which followed ancient Israel, was a “spiritual Rock,” and that it was Christ. He identifies that ancient Israel was the example for those living in the last days. This passage is a warning, and the passage is a point of controversy between those who uphold truth and those who oppose truth. Adventist theologians teach that Paul was simply identifying that the histories of ancient Israel were illustrating moral lessons that needed to be understood by those living in the last days, but they insist Paul was not identifying that the histories of literal Israel were actually to be repeated by spiritual Israel. Sister White often uses this passage to confirm exactly what Paul meant.

У десет кратких стихова, Павле показује да је обред крштења био предобличен преласком преко Црвеног мора, да је Стена која је пратила древни Израиљ била „духовна Стена“ и да је то био Христос. Он показује да је древни Израиљ био пример онима који живе у последњим данима. Овај одломак је опомена, а уједно и предмет спора између оних који држе истину и оних који се истини противе. Адвентистички теолози уче да је Павле једноставно указивао на то да су историје древног Израиља приказивале моралне поуке које су они који живе у последњим данима морали да разумеју, али они истрајавају у тврдњи да Павле није указивао на то да историје дословног Израиља заправо треба да се понове у духовном Израиљу. Сестра Вајт често користи овај одломак да потврди управо оно што је Павле мислио.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Сваки од древних пророка говорио је мање за своје време него за наше, тако да је њихово прорицање на снази за нас. ‘А све ово догађаше им се за пример: а написано је за опомену нама, на које дођоше свршетци векова.’ 1. Коринћанима 10:11. ‘Којима се откри да не себи самима, него нама служаху овим што вам је сада објављено преко оних који вам проповедаше јеванђеље Духом Светим посланим с неба; у што анђели желе завирити.’ 1. Петрова 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Библија је сабрала и сјединила своја блага за овај последњи нараштај. Сви велики догађаји и свечани призори историје Старога завета били су, и јесу, понављани у цркви у овим последњим данима.“ Selected Messages, књига 3, 338, 339.

The “great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days,” is how Sister White summarizes Paul’s meaning in the verses. In an attempt to undermine Paul’s identification of ancient Israel as symbolically illustrating literal Israel’s history, Satan has foisted two primary attacks against this prophetic principle. The first, that I already mentioned, is the claim that Paul was simply identifying that those histories represented moral lessons. That false teaching is a half-truth, and a half-truth is not truth at all. It is true that the moral lessons that might be derived from the history of ancient Israel, is for the benefit of those living in the last days, but when that is used to deny that those histories are also an illustration of events that will be repeated, it becomes a half-truth, which is designed to deny the truth.

„veliki događaji i svečani prizori starozavetne istorije jesu se, i ponavljaju se, u crkvi u ovim poslednjim danima“, tako Sestra Vajt sažima Pavlovo značenje u tim stihovima. U nastojanju da potkopa Pavlovo poistovećivanje drevnog Izraela kao simboličnog prikaza istorije doslovnog Izraela, sotona je nametnuo dva glavna napada protiv ovog proročkog načela. Prvi, koji sam već pomenuo, jeste tvrdnja da je Pavle jednostavno ukazivao na to da su te istorije predstavljale moralne pouke. To lažno učenje jeste poluistina, a poluistina uopšte nije istina. Istina je da su moralne pouke koje se mogu izvesti iz istorije drevnog Izraela na korist onima koji žive u poslednjim danima, ali kada se to koristi da bi se poreklo da su te istorije takođe prikaz događaja koji će se ponoviti, tada to postaje poluistina, osmišljena da porekne istinu.

> “A blessing or a curse is now before the people of God—a blessing if they come out from the world and are separate, and walk in the path of humble obedience; and a curse if they unite with the idolatrous, who trample upon the high claims of heaven. The sins and iniquities of rebellious Israel are recorded and the picture presented before us as a warning that if we imitate their example of transgression and depart from God we shall fall as surely as did they. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’” Testimonies, volume 1, 609.

> „Благослов или проклетство сада је пред Божјим народом — благослов ако изађу из света и одвоје се, и ходе стазом понизне послушности; а проклетство ако се уједине с идолопоклоницима, који газе узвишене захтеве неба. Греси и безакоња побуњеног Израиља забележени су и та слика је стављена пред нас као опомена да ћемо, ако будемо подражавали њихов пример преступа и одступили од Бога, сигурно пасти као што су и они пали. ‘А ово се све њима догађаше за угледе, а написа се за науку нама, на које последак света дође.’“ Testimonies, volume 1, 609.

One truth is not to be used to deny another truth, for when it is, it turns the truth of God into a lie.

Једна истина не сме се употребљавати да би се порекла друга истина, јер када се то чини, истина Божја претвара се у лаж.

> “One saying of the Saviour must not be made to destroy another.” The Great Controversy, 371.

> „Не сме се допустити да једна изјава Спаситеља поништи другу.“ Велика борба, 371.

The teaching that ancient Israel’s history represents moral lessons alone, is often used by Adventist theologians to destroy God’s prophetic Word, and it is one of the half-truths that is included in the dish of fables prepared to deceive God’s people into receiving a lie, and the lie they receive is identified in the writings of the apostle Paul.

Učenje da istorija drevnog Izraela predstavlja samo moralne pouke često koriste adventistički teolozi da bi razorili Božju proročku Reč, i to je jedna od poluistina uključenih u jelo bajki pripremljeno da obmane Božji narod kako bi primio laž, a laž koju prima prepoznata je u spisima apostola Pavla.

The other primary attack against the principle that the history of ancient Israel illustrates the history of modern Israel was invented by Jesuits during the history of the counter reformation, and it consists of agreeing to the idea that the history of ancient Israel is repeated. The Jesuit lie is that the history is literally repeated, not spiritually repeated. The lie was invented as a way to prevent an understanding that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy, for the teaching assents to the truth that there is an antichrist in the last days, but it argues that the antichrist is represented by a literal power, not a spiritual power. The whore in Revelation seventeen, who has mystery Babylon written on her forehead, would then be a whore that arises in the literal land of Babylon, which today is Iraq.

Други главни напад на начело да историја древног Израиља осликава историју савременог Израиља измислили су језуити током историје противреформације, и он се састоји у прихватању идеје да се историја древног Израиља понавља. Језуитска лаж јесте у томе што се историја понавља дословно, а не духовно. Та лаж је измишљена као средство да се спречи разумевање да је римски папа антихрист библијског пророчанства, јер то учење пристаје уз истину да у последњим данима постоји антихрист, али тврди да је антихрист представљен дословном силом, а не духовном силом. Тада би блудница из седамнаесте главе Откривења, која на своме челу има написано: тајна, Вавилон велики, била блудница која се подиже у дословној земљи Вавилона, што је данас Ирак.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist.” Kress Collection, 105.

> „Они који постану збуњени у свом разумевању Речи, који не успеју да увиде значење антихриста, сигурно ће се сврстати на страну антихриста.“ Kress Collection, 105.

The pope is a literal person, representing a literal power (the Catholic church), but he and his organization has been prophetically identified by literal Babylon, and can only be correctly identified when the subject of the antichrist is set forth as the spiritual fulfillment of a literal example. Paul identified that literal Israel illustrates spiritual Israel, but it was not a new prophetic truth that he presented, for his understanding was generally based upon the Old Testament, and it is there that his testimony is grounded.

Папа је дословна личност, која представља дословну силу (Католичку цркву), али су он и његова организација пророчки означени дословним Вавилоном и могу бити исправно препознати једино када се предмет антихриста изложи као духовно испуњење једног дословног примера. Павле је указао да дословни Израиљ представља духовни Израиљ, али то није била нова пророчка истина коју је он изнео, јер се његово разумевање уопштено заснивало на Старом завету, и ту је утемељено његово сведочанство.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Овако говори Господ, Цар Израиљев, и његов Искупитељ, Господ над војскама: ја сам први, и ја сам последњи; и осим мене нема Бога. И ко ће, као ја, призвати, и објавити то, и изложити ми по реду, откако поставих древни народ? И оно што долази, и што ће доћи, нека им покажу. Не бојте се, нити страхујте: нисам ли ти казао од онога времена, и објавио? Ви сте чак моји сведоци. Има ли Бога осим мене? Да, нема Бога; не знам ни за једнога. Исаија 44:6–8.

We are to be Christ’s witnesses, as was Paul, that the Alpha and Omega appointed not only ancient Israel, but all the biblical ancient people as symbols to show “the things that are coming,” upon those who live in the last days. Paul was an expert on the Old Testament, and he was raised up to be the prophetic connecting link between the dispensation of literal and spiritual Israel. It was his writings that guided those who understood the increase of knowledge at the time of the end in 1798, and also in 1989.

Треба да будемо Христови сведоци, као што је био Павле, да је Алфа и Омега поставио не само древни Израиљ, него сав библијски древни народ као симболе да покажу „оно што долази“ на оне који живе у последњим данима. Павле је био познавалац Старог завета, и био је подигнут да буде пророчка повезујућа карика између раздобља дословног и духовног Израиља. Његови списи су водили оне који су разумели умножење знања у време свршетка 1798. године, а такође и 1989. године.

Ancient literal Babylon, the ancient children of the east, ancient Egypt, ancient Greece, and the ancient Medo-Persian empire are symbols of spiritual powers at the end of the world. The ancient symbols are the literal that precedes, and represent, the spiritual that follows. Paul goes so far as to identify that literal Adam symbolized spiritual Adam (who is Christ).

Древни дословни Вавилон, древни синови Истока, древни Египат, древна Грчка и древно Мидо-персијско царство јесу символи духовних сила на крају света. Ти древни символи су дословно које претходи и представља духовно које следи. Павле иде тако далеко да поистовети да је тај дословни Адам био символ духовног Адама (који је Христос).

> And so it is written, The first man Adam was made a living soul; the last Adam was made a quickening spirit. Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. The first man is of the earth, earthy: the second man is the Lord from heaven. As is the earthy, such are they also that are earthy: and as is the heavenly, such are they also that are heavenly. And as we have borne the image of the earthy, we shall also bear the image of the heavenly. 1 Corinthians 15:45–49.

> Тако је и написано: „Први човек, Адам, постаде душа жива; а последњи Адам дух који оживљује.“ Али није прво духовно, него природно, а потом духовно. Први је човек од земље, земљан; други је човек Господ с неба. Какав је земљани, такви су и земљани; и какав је небески, такви су и небески. И као што носисмо обличје земљанога, тако ћемо носити и обличје небескога. 1. Коринћанима 15:45–49.

There are some very profound lessons Paul is teaching concerning the first and last Adam, but we are simply identifying the principle which he sets forth very clearly in the passage, when he states, “that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual.” The literal, which Paul here identifies as “natural,” is first, and the spiritual is last. Literal Israel was first, and natural, and spiritual Israel comes “afterward.”

Павле поучава о неким веома дубоким поукама у вези са првим и последњим Адамом, али ми једноставно указујемо на начело које он сасвим јасно износи у овом одломку, када каже: „није прво оно што је духовно, него оно што је телесно; а потом оно што је духовно.” Дословно, које Павле овде означава као „телесно”, јесте прво, а духовно је последње. Дословни Израиљ био је први, и телесан, а духовни Израиљ долази „потом”.

Literal Babylon precedes spiritual Babylon. The next important point that is emphasized in Paul’s writings is the point in history when the change from literal to spiritual is to be applied. It is the time period of the cross when the prophetic change from literal to spiritual is identified.

Doslovni Vavilon prethodi duhovnom Vavilonu. Sledeća važna tačka koja je naglašena u Pavlovim spisima jeste trenutak u istoriji kada treba primeniti promenu sa doslovnog na duhovno. To je vremenski period krsta, kada se prepoznaje proročka promena sa doslovnog na duhovno.

> For ye are all the children of God by faith in Christ Jesus. For as many of you as have been baptized into Christ have put on Christ. There is neither Jew nor Greek, there is neither bond nor free, there is neither male nor female: for ye are all one in Christ Jesus. And if ye be Christ’s, then are ye Abraham’s seed, and heirs according to the promise. Galatians 3:26–29.

> Јер сте сви синови Божји вером у Христа Исуса. Јер који се год од вас крстисте у Христа, у Христа се обукосте. Нема више Јудејца ни Грка, нема роба ни слободњака, нема мушкога ни женскога; јер сте сви једно у Христу Исусу. А кад сте Христови, онда сте семе Авраамово и наследници по обећању. Галатима 3:26–29.

It matters not what your birthright might be, if and when you accept Christ, you then become the seed of Abraham. You are not literal Israel; you are spiritual Israel. The transition from literal to spiritual was the cross. Paul divides mankind into two classes. Each class has their own covenant, each are descendants of Abraham. Each has a city that represents their family and covenant. Each is either a son of literal Adam or spiritual Adam.

Није важно какво би могло бити твоје право по рођењу; ако и када прихватиш Христа, тада постајеш семе Авраамово. Ти ниси дословни Израиљ; ти си духовни Израиљ. Прелаз из дословног у духовно био је крст. Павле дели човечанство у две класе. Свака класа има свој савез, свака је потомство Авраамово. Свака има град који представља њену породицу и савез. Свака је или син дословног Адама или духовног Адама.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–30.

> Јер је написано да Авраам имаде два сина, једнога од робиње, а другога од слободне. Али онај који беше од робиње, по телу се роди; а онај од слободне — по обећању. А то је речено у преносном смислу: јер су ово два завета; један од горе Синаја, који рађа за ропство, а то је Агара. Јер Агара је гора Синај у Арабији, и одговара садашњем Јерусалиму, и робује са децом својом. А горњи Јерусалим слободан је, који је мати свима нама. Јер је написано: Развесели се, нероткињо која не рађаш; викни и узвикни, ти која не трпиш порођајне муке; јер напуштена има много више деце него она која има мужа. А ми смо, браћо, као Исак, деца обећања. Али као што тада онај који се родио по телу гоњаше онога који се родио по Духу, тако је и сада. Али шта говори Писмо? Истерај робињу и сина њезина; јер син робиње неће наследити са сином слободне. Тако дакле, браћо, нисмо деца робиње, него слободне. Галатима 4:22–30.

In the time period of the cross, the ancient literal became symbols of the modern spiritual. The apostle Paul clarified these essential prophetic truths that allowed William Miller to establish the framework of two desolating powers, which he based all of his prophetic conclusions upon. The same work accomplished by the apostle Paul is what identifies the three desolating powers that is the framework for all the prophetic conclusions of Future for America.

У временском раздобљу крста, древне дословне стварности постале су симболи савремених духовних стварности. Апостол Павле је разјаснио ове суштинске пророчке истине које су Вилијаму Милеру омогућиле да успостави оквир двеју сила пустошења, на којем је засновао све своје пророчке закључке. Исто дело које је извршио апостол Павле јесте оно што препознаје три силе пустошења, које представљају оквир за све пророчке закључке Future for America.

The framework of Miller’s understanding of the increase of knowledge represented by the Ulai River vision of chapter seven, eight and nine was based upon his discovery that “the daily” in the book of Daniel represented pagan Rome. He made that discovery in Paul’s second letter to the Thessalonians. That understanding is the primary truth identified in association with the prophetic “lie,” that causes strong delusion to come upon Seventh-day Adventists in the last days.

Оквир Милеровог разумевања умножења знања, представљеног визијом о реци Улај у седмом, осмом и деветом поглављу, био је заснован на његовом открићу да „свакодневна“ у књизи пророка Данила представља пагански Рим. То откриће је учинио у Павловој другој посланици Солуњанима. То разумевање је првенствена истина која се поистовећује са пророчком „лажју“, која узрокује да силна заблуда дође на адвентисте седмога дана у последњим данима.

We will continue our study of the increase of knowledge represented by the vision of the Ulai River in the next article by considering what Miller recognized in Paul’s letter.

У следећем чланку наставићемо наше проучавање умножавања знања, представљеног виђењем о реци Улају, разматрајући оно што је Милер препознао у Павловој посланици.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> „Онај који види испод површине, који чита срца свих људи, каже за оне који су имали велику светлост: ‘Они нису ожалошћени нити запрепашћени због свог моралног и духовног стања.’ Да, изабрали су своје путеве, и душа њихова ужива у својим гадостима. И ја ћу изабрати заблуде њихове, и пустићу на њих оно чега се боје; јер кад звах, нико се не одазва; кад говорих, не хтеше слушати; него чинише зло пред Мојим очима и изабраше оно што Мени није било по вољи.’ ‘Бог ће им послати силу преваре, да верују лажи,’ јер ‘не примише љубав истине, да би се спасли,’ ‘него су уживали у неправди.’ Исаија 66:3, 4; 2. Солуњанима 2:11, 10, 12.“

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> „Небески Учитељ је упитао: ‘Каква би јача обмана могла да заведе ум од привида да градите на правом темељу и да Бог прихвата ваша дела, док у стварности многе ствари чините по световној политици и грешите против Јехове? О, то је велика превара, заносна обмана, која овладава умовима када људи који су некада познали истину, помешају обличје побожности с њеним духом и силом; када мисле да су богати и да су се обогатили и да им ништа не треба, док у стварности имају потребу за свиме.’“ Testimonies, volume 8, 249, 250.

Back to Articles