Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirty-Eight

Књига пророка Данила — сто тридесет осам

Unveiling Daniel 11: A Prophetic Journey through History

Откривање Данила 11: Пророчко путовање кроз историју

Author

Jeff Pippenger

Published

March 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel chapter eleven, represents one of the most profound verses of God’s Word. The prophetic histories that are represented therein are where the wheels within the wheels of Ezekiel’s vision are brought together. With the time of the end of the Millerite movement in 1798, and also the time of the end of the movement of the third angel in 1989, the internal and external histories of God’s people of the last days are portrayed. Within the verse is the announcement of the approaching judgment which arrived with the first angel in 1798, all the way until the Sunday law of verse forty-one. The verse therefore represents the investigative judgment of God’s church beginning with the dead, through to the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and God spewing Laodicean Adventism out of His mouth.

Четрдесети стих једанаестог поглавља Данила представља један од најдубљих стихова Божје Речи. Пророчке историје које су у њему представљене јесу место где се точкови унутар точкова из Језекиљевог виђења сједињују. Са временом краја милеритског покрета 1798. године, а такође и временом краја покрета трећег анђела 1989. године, приказане су унутрашње и спољашње историје Божјег народа последњих дана. Унутар тог стиха налази се објава приближавајућег суда који је дошао са првим анђелом 1798. године, све до недељног закона из четрдесет првог стиха. Стога тај стих представља истражни суд над Божјом црквом, који почиње са мртвима, па све до печаћења сто четрдесет и четири хиљаде, и Божјег избацивања лаодикијског адвентизма из Својих уста.

The history where the papacy received its deadly wound in 1798, until the deadly wound is healed in verse forty-one is represented in the history of the verse. Verse forty-one onward is set within the context of the escalating executive judgments of God, which begin in that verse. In this prophetic sense, verse forty is the end of Daniel chapter eleven, and verses one and two, of the chapter are the beginning. Chapter eleven presents the rebellion of the antichrist, and chapter ten represents the beginning of the Hiddekel River vision, and chapter twelve represents the end. Chapters ten and twelve represent the first and the last, and chapter eleven is the rebellion in the middle.

Историја у којој је папство примило своју смртну рану 1798. године, па све до тренутка када је смртна рана исцељена у четрдесет првом стиху, представљена је у историји тог стиха. Од четрдесет првог стиха па надаље, све је постављено у контексту све већих извршних Божјих судова, који у том стиху и отпочињу. У овом пророчком смислу, четрдесети стих је крај једанаестог поглавља Данила, а први и други стих тог поглавља представљају почетак. Једанаесто поглавље приказује побуну антихриста, десето поглавље представља почетак визије о реци Хидекел, а дванаесто поглавље представља њен крај. Десето и дванаесто поглавље представљају прво и последње, а једанаесто поглавље је побуна у средини.

Chapters ten and twelve are the same, for, unlike chapter eleven, they represent Daniel’s experience in relation to the vision, and chapter eleven is the vision. Chapter ten is the first letter of the Hebrew alphabet, chapter eleven is the thirteenth rebellious letter of the Hebrew alphabet, and chapter twelve is the last letter of the alphabet. The Hiddekel River vision is the “Truth.”

Десето и дванаесто поглавље су исто, јер, за разлику од једанаестог поглавља, она представљају Данилово искуство у односу на визију, а једанаесто поглавље јесте сама визија. Десето поглавље је прво слово хебрејског алфабета, једанаесто поглавље је тринаесто бунтовно слово хебрејског алфабета, а дванаесто поглавље је последње слово алфабета. Визија реке Хидекел јесте „Истина.“

In chapter eleven, the beginning illustrates the end, for Christ never changes. The final history represented in verse forty, is the testing time of the image of the beast. That testing time concludes with the mark of the beast, which is represented in verse forty-one. Verses one and two, must therefore address the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, for that period of time is also the period of the formation of the image of the beast.

У једанаестом поглављу, почетак осликава крај, јер се Христос никада не мења. Завршна историја, представљена у четрдесетом стиху, јесте време кушања иконе звери. То време кушања окончава се жигом звери, који је представљен у четрдесет првом стиху. Стога први и други стих морају говорити о времену запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, јер је тај временски период уједно и период обликовања иконе звери.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. . ..

> „Господ ми је јасно показао да ће лик звери бити образован пре него што се време милости заврши; јер ће он бити велики испит за Божји народ, помоћу кога ће бити одлучена њихова вечна судбина....“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Ово је проба коју народ Божји мора имати пре него што буде запечаћен.“ Manuscript Releases, volume 15, 15.

There are always two waymarks that identify a time of the end. In the reform movement of Moses, it was Aaron’s birth followed three years later with Moses’ birth. In the reform movement to come out of Babylon and rebuild the temple it was king Darius, followed by king Cyrus. In the reform movement of Christ, it was the birth of John the Baptist, followed in six months by the birth of Christ. In the reform movement of the Millerites it was the death of the papal system in 1798, followed by the death of the pope in 1799. In the reform movement of the third angel, it was president Reagan and president Bush the first, who both represented 1989. In Daniel chapter ten, verse one, we find king Cyrus identified.

Увек постоје две ознаке које препознају време краја. У реформском покрету Мојсија, то је било Ароново рођење, а три године касније Мојсијево рођење. У реформском покрету изласка из Вавилона и поновне изградње храма, то су били цар Дарије, а потом цар Кир. У реформском покрету Христа, то је било рођење Јована Крститеља, а шест месеци касније рођење Христа. У реформском покрету милерита, то је била смрт папског система 1798. године, а потом смрт папе 1799. године. У реформском покрету трећег анђела, то су били председник Реган и председник Буш Старији, који су обојица представљали 1989. годину. У десетом поглављу Данила, у првом стиху, налазимо да је цар Кир означен.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> Треће године Кира, цара персијског, откривена беше ствар Данилу, који се звао Валтасар; и ствар беше истинита, али време одређено беше дуго; и он разуме ствар, и имаде разумевање виђења. Данило 10:1.

In the following verses of chapter ten, we see the experience of Daniel represented in advance of Gabriel delivering the vision of prophetic history in chapter eleven. Cyrus marks the time of the end, for previously Cyrus, Darius’ nephew, had been Darius’ general who slew Belshazzar, thus marking the end of the seventy years of captivity, which typified the twelve-hundred and sixty-year captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon from 538 unto 1798.

У наредним стиховима десетог поглавља видимо Данилово искуство представљено унапред, пре него што Гаврило у једанаестом поглављу изложи виђење пророчке историје. Кир означава време краја, јер је раније Кир, Даријев сестрић, био Даријев војсковођа који је убио Валтазара, означивши тако крај седамдесет година ропства, које је било праслика хиљаду двеста шездесетогодишњег ропства духовног Израиља у духовном Вавилону од 538. до 1798. године.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Божја црква на земљи била је заиста у ропству током овог дугог раздобља немилосрдног прогонства, као што су и синови Израиљеви били држани у вавилонском ропству за време изгнанства.“ Пророци и цареви, 714.

The end of the twelve hundred and sixty years in 1798, marked the time of the end, so the end of the seventy years marked the “time of the end” for that history. Both Darius and Cyrus are represented at the death of Belshazzar and end of the kingdom of Babylon, for as Darius’s general who accomplished the work, Cyrus was representing Darius. When George Bush the first was inaugurated on January 20, 1989, Reagan had been president for the first nineteen days of 1989.

Крај хиљаду двеста шездесет година 1798. године означио је време краја, те је тако и крај седамдесет година означио „време краја“ за ту историју. И Дарије и Кир представљени су при смрти Валтазара и на крају вавилонског царства, јер је Кир, као Даријев војсковођа који је извршио то дело, представљао Дарија. Када је Џорџ Буш старији ступио на дужност 20. јануара 1989. године, Реган је био председник током првих деветнаест дана 1989. године.

The vision of the Hiddekel began at the time of the end, in the third year of Cyrus. When Gabriel begins to unfold to Daniel the prophetic history of chapter eleven, he first references the first year of Darius, to establish clearly that the vision of prophetic history that he was about to present to Daniel begins in the last time of the end, in 1989, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived.

Виђење о Хидекелу отпочело је у време краја, у трећој години Кира. Када Гаврило почиње да открива Данилу пророчку историју једанаестог поглавља, он се најпре позива на прву годину Дарија, да би јасно установио да виђење пророчке историје које је намеравао да изложи Данилу започиње у последњем времену краја, 1989. године, јер сви пророци више говоре о последњим данима него о данима у којима су живели.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. Daniel 10:21, 11:1.

> Али ћу ти показати оно што је записано у књизи истине; и нема никога ко се са мном држи у овим стварима осим Михаила, кнеза вашега. И ја, прве године Дарија Међанина, стадох да га утврдим и укрепим. Данило 10:21; 11:1.

In the first year of Darius, which represents the time of the end in 1989, Gabriel “stood”, thus identifying that at a “time of the end”, an angel arrives. In 1798 the first angel arrived, and in 1989, the third angel arrived. It wasn’t until the message of the third angel was empowered in 2001 that the sealing of the third angel began, but the movement of the third angel arriving in 1989, is represented by Gabriel standing at the time of the end. Gabriel is going to show Daniel “that which is noted in the scripture of truth,” and the vision of the Hiddekel possesses the signature of “Truth,” which Gabriel is about to set forth.

У првој години Даријевој, која представља време краја 1989. године, Гаврило је „стао“, показујући тиме да у „време краја“ долази један анђео. Године 1798. дошао је први анђео, а 1989. године дошао је трећи анђео. Тек када је вест трећег анђела била оснажена 2001. године, започело је печаћење трећег анђела, али покрет доласка трећег анђела 1989. године представљен је Гавриловим стајањем у време краја. Гаврило ће Данилу показати „оно што је записано у књизи истине“, а виђење на Хидекелу носи обележје „Истине“, коју ће Гаврило ускоро изложити.

In verse fourteen of chapter ten Gabriel had already informed Daniel that what he was addressing in the vision of the Hiddekel was “what would happen to God’s people in the last days.”

У четрнаестом стиху десете главе Гаврило је већ обавестио Данила да се оно о чему му је говорио у виђењу код Хидекела односи на „оно што ће задесити Божји народ у последње дане“.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Сада дођох да ти дам да разумеш шта ће задесити твој народ у последње дане; јер је виђење још за многе дане. Данило 10:14.

Verse two of Daniel chapter eleven represents the knowledge that was unsealed at the time of the end in 1989, and which identifies what “shall befall” God’s people “in the latter days”.

Други стих једанаестог поглавља Данила представља знање које је било откривено у време свршетка 1989. године и које показује шта ће „задесити“ Божји народ „у последње дане“.

> And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 11:2.

> И сада ћу ти показати истину. Гле, у Персији ће још устати три цара; а четврти ће бити далеко богатији од свих њих; и својом силом, кроз своје богатство, подићи ће све против царства Грчке. Данило 11:2.

Cyrus prefigures the second king since 1989. He is the king of the Medo-Persian Empire, which represents the kingdom of Bible prophecy in the last days that is made up of two horns, represented by the Medes and the Persians. After the second king of the kingdom of the two-horned earth beast at the time of the end in 1989, there would yet be three kings (Clinton, Bush the last, Obama), and then there would be a king that was far richer than they all were. The three kings that followed Bush the first, got wealthy after their presidencies, and only because they had become president. Trump, the fourth that was far richer, and was the wealthiest president ever, did not make his money because he had been president, but primarily through his work in real estate investments, well before he ran for president.

Kir predstavlja drugoga cara od 1989. godine. On je car Medo-Persijskog carstva, koje predstavlja carstvo biblijskog proročanstva u poslednjim danima, sačinjeno od dva roga, predstavljenih Međanima i Persijancima. Posle drugog cara carstva dvorožnog zemaljskog zvera u vreme kraja, 1989. godine, trebalo je da još budu tri cara (Klinton, Buš poslednji, Obama), a potom bi se pojavio car koji bi bio daleko bogatiji od svih njih. Tri cara koji su usledili posle Buša prvog obogatili su se nakon svojih predsedničkih mandata, i to jedino zato što su postali predsednici. Tramp, četvrti, koji je bio daleko bogatiji i najbogatiji predsednik do tada, nije stekao svoje bogatstvo zato što je bio predsednik, nego prvenstveno kroz svoj rad u ulaganjima u nekretnine, mnogo pre nego što se kandidovao za predsednika.

Formerly the richest president in American history, relatively speaking, was the first president of the United States. Prior to Donald Trump, George Washington was the richest president in American history, and he made his money as did Donald Trump, through real estate investments. Both Washington and Trump came to the presidency from non-traditional political backgrounds. Washington was primarily a military leader before becoming president, and Trump was a businessman and television personality, who like unto Washington was without any prior political experience.

Раније је, релативно говорећи, најбогатији председник у америчкој историји био први председник Сједињених Држава. Пре Доналда Трампа, Џорџ Вашингтон је био најбогатији председник у америчкој историји, а своје богатство стекао је, као и Доналд Трамп, улагањима у некретнине. И Вашингтон и Трамп дошли су на председничку дужност из нетрадиционалних политичких средина. Вашингтон је пре него што је постао председник првенствено био војни вођа, а Трамп је био пословни човек и телевизијска личност, који је, слично Вашингтону, био без икаквог претходног политичког искуства.

Both presidents were known for their strong personalities and leadership styles, although they manifested these traits quite differently. Washington was known for his stoic, calm, and confident leadership and unifying presence during the Revolutionary War and the early years of the Republic, while Trump is known for his assertive approach to leadership and governance. Both Washington and Trump were figures of significant controversy, albeit for very different reasons. Washington, while widely revered, faced criticism during his time for various issues, including his views on slavery. Trump’s presidency was marked by numerous controversies, including his use of “mean tweets” on social media, his America-first policy decisions, and his own self-awareness.

Оба председника била су позната по својим снажним личностима и стиловима вођства, премда су те особине испољавала на сасвим различите начине. Вашингтон је био познат по свом стоичком, мирном и самоувереном вођству и уједињујућем присуству током Револуционарног рата и у раним годинама Републике, док је Трамп познат по свом одлучном приступу вођству и управљању. И Вашингтон и Трамп били су личности значајних спорова, мада из веома различитих разлога. Вашингтон је, иако широко поштован, у своје време био изложен критици због разних питања, укључујући и своје ставове о ропству. Трампово председниковање било је обележено бројним контроверзама, укључујући његову употребу „злобних твитова“ на друштвеним мрежама, његове политичке одлуке засноване на начелу „Америка на првом месту“ и његову сопствену самосвест.

The richest and sixth president was to stir up the globalist dragon powers. When we lay the history of verse two of chapter eleven, upon the history of the period of 1776, 1789, and 1798, we find further information addressing the last president of the earth beast, for Jesus illustrates the end with the beginning. The first two periods represented by 1776, and 1789, provide two witnesses that the final president, will be the eighth president, who was of the seven. Trump was the sixth president after Reagan, and as the eighth president, he will be “of the seven”. The final, and eighth president will rule when the United States forms the image “to and of” the beast.

Најбогатији и шести председник требало је да подстакне глобалистичке змајске силе. Када историју другог стиха једанаестог поглавља поставимо на историју раздобља 1776, 1789. и 1798. године, налазимо даље обавештење које се односи на последњег председника звери из земље, јер Исус крај приказује почетком. Прва два раздобља, представљена 1776. и 1789. годином, пружају два сведока да ће последњи председник бити осми председник, који је био од седморице. Трамп је био шести председник после Регана, а као осми председник, он ће бити „од седморице“. Последњи, и осми председник владаће када Сједињене Државе начине лик „звери и за звер“.

The president who rules when the image of the beast is formed by the United States, must be the eighth, that is of the seven, as witnessed to by Peyton Randolph, and John Hancock. The papacy is the eighth head that was of the seven, and it received a prophetic deadly wound. To be an image of the papacy, the eighth president that is of the seven, must also have a prophetic identification of being prophetically “wounded” or “killed”.

Председник који буде владао када Сједињене Државе образују лик звери, мора бити осми, то јест од седморице, као што су о томе посведочили Пејтон Рендолф и Џон Хенкок. Папство је осма глава која беше од седам, и примило је пророчку смртоносну рану. Да би био лик папства, осми председник који је од седморице мора такође имати пророчко обележје да је пророчки „рањен” или „убијен”.

The papacy received its deadly wound from a dragon power (France), a dragon power who the papacy had been struggling against since the time when Paul identified that, the mystery of iniquity (the man of sin), did already work at that time. The dragon of paganism was restraining the papacy from taking the throne, which it did in 538.

Папство је задобило своју смртоносну рану од силе аждаје (Француске), силе аждаје против које се папство борило још од времена када је Павле указао да тада већ дејствује тајна безакоња (човек греха). Аждаја паганства задржавала је папство да преузме престо, што је оно и учинило 538. године.

From the beginning of the papacy unto its final demise it struggles against dragon powers. An image of the papacy requires that the image struggles with a dragon power. In Revelation seventeen the papacy, who is the eighth head, that is of the seven heads, is ultimately burned with fire and her flesh is eaten by the ten kings. In both deaths (1798 and the last days), the papal beast is killed by a dragon power. In order for the United States to form an image of the beast, the eighth president would also need to be killed by a dragon power that it was at war with, and the sixth king after the time of the end in 1989, is the king that stirred up all the dragon powers.

Од почетка папства па све до његове коначне пропасти, оно се бори против змајских сила. Обличје папства захтева да се то обличје бори са змајском силом. У Откривењу седамнаестом папство, које је осма глава, која је од седам глава, на крају бива спаљено огњем и његово месо једу десет царева. У обе смрти (1798. и у последњим данима), папска звер бива убијена од стране змајске силе. Да би Сједињене Државе образовале лик звери, осми председник би такође морао бити убијен од стране змајске силе са којом је било у рату, а шести цар после времена краја 1989. године јесте цар који је подигао све змајске силе.

Ronald Reagan was an apostate Protestant, but George Bush the first, was a classic globalist. One of his famous quotes is where he lied by saying, on August 18, 1988, “And I’m the one who will not raise taxes. My opponent now says he’ll raise them as a last resort, or a third resort. But when a politician talks like that, you know that’s one resort he’ll be checking into. My opponent won’t rule out raising taxes. But I will. And the Congress will push me to raise taxes and I’ll say no. And they’ll push, and I’ll say no, and they’ll push again, and all I can say to them is: read my lips: no new taxes.”

Роналд Реган био је отпаднички протестант, али Џорџ Буш Стари био је класични глобалиста. Један од његових чувених цитата јесте онај у коме је слагао рекавши, 18. августа 1988. године: „А ја сам тај који неће повећати порезе. Мој противкандидат сада каже да ће их повећати као последње средство, или као треће средство. Али када политичар тако говори, знате да је то једно средство коме ће он прибегнути. Мој противкандидат не искључује повећање пореза. Али ја га искључујем. И Конгрес ће вршити притисак на мене да повећам порезе, а ја ћу рећи не. И они ће притискати, а ја ћу рећи не, и поново ће притискати, и све што могу да им кажем јесте: читајте ми с усана: нема нових пореза.“

Other than that public lie, which is an attribute of a representative of the dragon power, his most famous quote was at a joint session of Congress on September 11, 1990, where he said, “Now, we can see a new world coming into view. A world in which there is the very real prospect of a new world order. In the words of Winston Churchill, a ‘world order’ in which ‘the principles of justice and fair play … protect the weak against the strong …’ A world where the United Nations, freed from cold war stalemate, is poised to fulfill the historic vision of its founders.” Bush the senior was a globalist, even if he identified as a Republican.

Осим те јавне лажи, која је обележје представника змајеве силе, његов најпознатији цитат био је на заједничком заседању Конгреса 11. септембра 1990. године, где је рекао: „Сада можемо видети како се на помолу указује нови свет. Свет у којем постоји сасвим стварна могућност новог светског поретка. Речима Винстона Черчила, ‘светски поредак’ у којем ‘начела правде и поштене игре … штите слабе од јаких …’ Свет у којем су Уједињене нације, ослобођене ћорсокака хладног рата, спремне да испуне историјско виђење својих оснивача.“ Старији Буш био је глобалиста, чак и ако се изјашњавао као републиканац.

Bill Clinton was the first president to hold his inauguration ceremony at the Lincoln Memorial, which means he turned his back to Lincoln and faced the obelisk of Washington’s monument, an obelisk that is internally filled with symbols of Freemasonry. Both the obelisk and the symbols of Freemasonry he chose to face as he falsely swore his allegiance to the Constitution, represented not only that he had turned his back upon the anti-slavery symbol of the Lincoln Memorial, but Clintons’ chosen historic positioning, agrees with his acceptance speech, where he praised a professor whom he had studied under in the Jesuit University that he had attended.

Бил Клинтон је био први председник који је своју инаугурациону церемонију одржао код Линколновог меморијала, што значи да је окренуо леђа Линколну и суочио се с обелиском Вашингтоновог споменика, обелиском који је унутарње испуњен симболима слободног зидарства. И обелиск и симболи слободног зидарства, којима је изабрао да буде окренут док је лажно полагао заклетву верности Уставу, представљали су не само то да је окренуо леђа симболу против ропства, Линколновом меморијалу, него се Клинтоново изабрано историјско позиционирање слаже и са његовим говором приликом прихватања дужности, у којем је похвалио професора код кога је студирао на језуитском универзитету који је похађао.

That professor, Carroll Quigley, wrote the book: Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, which was published in 1966, and is correctly and widely understood to represent “the Bible for globalist ideas”. As the Koran is to Islam, and as Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, written by Albert Pike, and published in 1871, is considered the most comprehensive exposition of the esoteric teachings of Freemasonry; or as The Book of Mormon is to the Latter Day Saints, Quigley’s book is the Bible of globalist philosophy. Most would have known if Clinton praised Mohammed of the Koran, or if he praised Joseph Smith of The Book of Mormon, and some would have known who Albert Pike was, but few knew that Clinton’s praise of Quigley was consistent with his own globalist agenda, and his rejection of the principles represented by Abraham Lincoln.

Тај професор, Керол Квигли, написао је књигу: *Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time*, која је објављена 1966. године и с разлогом је широко схваћена као „Библија глобалистичких идеја“. Као што је Куран исламу, и као што се *Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry*, коју је написао Алберт Пајк, а која је објављена 1871. године, сматра најсвеобухватнијим излагањем езотеријских учења масонерије; или као што је *The Book of Mormon* Светима последњих дана, тако је Квиглијева књига Библија глобалистичке философије. Већина би знала да је Клинтон хвалио Мухамеда из Курана, или да је хвалио Џозефа Смита из *The Book of Mormon*, а неки би знали ко је био Алберт Пајк, али је мало ко знао да је Клинтонова похвала Квиглију била у складу с његовим сопственим глобалистичким програмом и његовим одбацивањем начела која је представљао Абрахам Линколн.

In the speech, Clinton said: “As a teenager, I heard John Kennedy’s summons to citizenship. And then, as a student at Georgetown, I heard that call clarified by a professor named Carroll Quigley, who said to us that America was the greatest nation in history because our people have always believed in two things: that tomorrow can be better than today and that every one of us has a personal moral responsibility to make it so.” Carroll Quigley’s idea on how to “make America great again”, was for the United States to surrender its national sovereignty to the United Nations. Clinton was a Democrat, globalist, representative of the dragon.

У говору, Клинтон је рекао: „Као тинејџер, чуо сам позив Џона Кенедија на грађанску одговорност. А затим, као студент на Џорџтауну, чуо сам да је тај позив појаснио професор по имену Керол Квигли, који нам је рекао да је Америка највећа нација у историји зато што је наш народ увек веровао у две ствари: да сутра може бити боље од данас и да свако од нас има личну моралну одговорност да то и оствари.” Идеја Керола Квиглија о томе како „поново учинити Америку великом” била је да Сједињене Државе предају свој национални суверенитет Уједињеним нацијама. Клинтон је био демократа, глобалиста, представник аждаје.

“Like father, like son”, George Bush the last, was a globalist, and just as was his father, a globalist who professed to be Republican. The apple does not fall far from the tree. The Bible raises the rhetorical question, “Can two walk together, except they be agreed?” One simply needs to track the many enterprises that Bush the last, accomplished together with Bill and Hillary Clinton to see who Bush the last agreed with.

„Какав отац, такав син“ — Џорџ Буш млађи био је глобалиста, као што је и његов отац био глобалиста који се изјашњавао као републиканац. Ивер не пада далеко од кладе. Библија поставља реторичко питање: „Могу ли двојица ићи заједно, ако нису сложни?“ Довољно је једноставно пратити многа настојања која је Буш млађи остварио заједно са Билом и Хилари Клинтон, па да се види са ким је Буш млађи био сагласан.

Barack Hussein Obama made a statement about fundamentally transforming the United States during a campaign rally shortly before he was elected as President. On October 30, 2008, in Columbia, Missouri, Obama said: “We are five days away from fundamentally transforming the United States of America.” The statement was part of Obama’s broader message of “hope and change”, which was a central theme of his 2008 presidential campaign, emphasizing his commitment to significant policy reforms and a different direction for the country. The direction he turned the country was into the dragon policies of globalism, anti-white, pro-abortion, anti-carbon fuels, anti-America pro-globalism, Diversity, Equity, Inclusion, the false history of Critical Race Theory, and on and on. Obama was not simply a community organizer; he was and still is a representative of the dragon power’s globalist agenda.

Барак Хусеин Обама дао је изјаву о темељном преображају Сједињених Држава током једног предизборног скупа, непосредно пре него што је изабран за председника. Дана 30. октобра 2008. године, у Коламбији, у савезној држави Мисури, Обама је рекао: „Од темељног преображаја Сједињених Америчких Држава дели нас још пет дана.“ Та изјава била је део Обамине шире поруке „наде и промене“, која је била средишња тема његове председничке кампање 2008. године, наглашавајући његову посвећеност значајним реформама политике и другачијем усмерењу за земљу. Правац у који је усмерио земљу био је ка змајевским политикама глобализма, антибелаштва, проабортусног залагања, противљења угљеничним горивима, антиамериканизма уз проглобализам, Диверзитета, Правичности, Инклузије, лажне историје Критичке теорије расе, и тако даље. Обама није био једноставно организатор у заједници; он је био и још увек јесте представник глобалистичке агенде силе змаја.

Trump however, unlike a typical modern politician, kept more promises than all the other seven presidents in the period beginning in 1989, combined. He was committed to making America great again, and in so attempting, he stirred up the globalist powers that be, not only in the United States, but in the entire world.

Међутим, Трамп је, за разлику од типичног савременог политичара, одржао више обећања него свих осталих седам председника у периоду који почиње 1989. године, заједно. Био је посвећен томе да Америку поново учини великом, и настојећи у томе, узбуркао је глобалистичке силе које владају, не само у Сједињеним Државама, него и у целом свету.

Joe Biden has no evidence whatsoever that he is anything other than another globalist.

Џо Бајден нема никаквог доказа да је ишта друго осим још једног глобалисте.

The beast of Catholicism waged a long-drawn-out war with the dragon powers, and the president that is reigning when the United States forms an image of the papacy, will, of prophetic necessity, be in a struggle with the dragon powers. None of the living presidents, other than Donald Trump, would wage war with the dragon powers, for the Democrats are openly globalist (dragons), and George Bush the last, was, as his father was (a professed Republican, that is actually a globalist dragon), for Jesus always illustrates the last with the first.

Звер католицизма водила је дуготрајан рат са силама аждаје, и председник који буде владао у време када Сједињене Државе начине лик папства, по пророчкој нужности, биће у сукобу са силама аждаје. Ниједан од живих председника, осим Доналда Трампа, не би водио рат са силама аждаје, јер су демократе отворено глобалистичке (аждаје), а Џорџ Буш млађи био је, као што је био и његов отац (наводно републиканац, а у стварности глобалистичка аждаја), јер Исус увек последње приказује првим.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “A great crisis awaits the people of God. A crisis awaits the world. The most momentous struggle of all the ages is just before us. Events which for more than forty years we have upon the authority of the prophetic word declared to be impending are now taking place before our eyes. Already the question of an amendment to the Constitution restricting liberty of conscience has been urged upon the legislators of the nation. The question of enforcing Sunday observance has become one of national interest and importance. We well know what the result of this movement will be. But are we ready for the issue? Have we faithfully discharged the duty which God has committed to us of giving the people warning of the danger before them?

> „Велика криза очекује Божји народ. Криза очекује свет. Најсудбоноснија борба свих векова управо је пред нама. Догађаји за које смо више од четрдесет година, на ауторитету пророчке речи, објављивали да су на помолу, сада се збивају пред нашим очима. Већ је пред законодавце нације изнето питање амандмана на Устав којим би се ограничила слобода савести. Питање наметања светковања недеље постало је предмет националног интереса и важности. Добро знамо какав ће бити исход овог покрета. Али јесмо ли спремни за тај час искушења? Јесмо ли верно извршили дужност коју нам је Бог поверио — да народу дамо упозорење о опасности која је пред њим?“

> “There are many, even of those engaged in this movement for Sunday enforcement, who are blinded to the results which will follow this action. They do not see that they are striking directly against religious liberty. There are many who have never understood the claims of the Bible Sabbath and the false foundation upon which the Sunday institution rests. Any movement in favor of religious legislation is really an act of concession to the papacy, which for so many ages has steadily warred against liberty of conscience. Sunday observance owes its existence as a so-called Christian institution to ‘the mystery of iniquity;’ and its enforcement will be a virtual recognition of the principles which are the very cornerstone of Romanism. When our nation shall so abjure the principles of its government as to enact a Sunday law, Protestantism will in this act join hands with popery; it will be nothing else than giving life to the tyranny which has long been eagerly watching its opportunity to spring again into active despotism.

> „Многи, чак и међу онима који су укључени у овај покрет за наметање светковања недеље, заслепљени су у погледу последица које ће уследити после овог поступка. Они не виде да тиме непосредно ударају на верску слободу. Многи никада нису разумели захтеве библијске суботе нити лажни темељ на којем почива установа недеље. Сваки покрет у прилог верском законодавству у стварности је чин попуштања папству, које је током толиких векова постојано ратовало против слободе савести. Светковање недеље дугује своје постојање као такозвана хришћанска установа ‘тајни безакоња’; а њено наметање биће стварно признање начела која су сам угаони камен римокатолицизма. Када наша нација буде тако одбацила начела своје владавине да донесе недељни закон, протестантизам ће тим чином пружити руку папству; то неће бити ништа друго до давање живота тиранији која већ одавно жељно вреба своју прилику да поново пређе у активно деспотство.“

> “The National Reform movement, exercising the power of religious legislation, will, when fully developed, manifest the same intolerance and oppression that have prevailed in past ages. Human councils then assumed the prerogatives of Deity, crushing under their despotic power liberty of conscience; and imprisonment, exile, and death followed for those who opposed their dictates. If popery or its principles shall again be legislated into power, the fires of persecution will be rekindled against those who will not sacrifice conscience and the truth in deference to popular errors. This evil is on the point of realization.

> „Pokret nacionalne reforme, vršeći vlast verskog zakonodavstva, kada se bude potpuno razvio, ispoljiće istu netrpeljivost i ugnjetavanje koji su preovladavali u prošlim vekovima. Ljudski sabori tada su prisvajali prerogative Božanstva, satirući pod svojom despotskom vlašću slobodu savesti; a tamnica, izgnanstvo i smrt sledili su za one koji su se protivili njihovim odredbama. Ako papstvo ili njegova načela ponovo budu zakonski uvedeni na vlast, ognjevi progonstva biće ponovo raspaljeni protiv onih koji neće žrtvovati savest i istinu u pokoravanju opšteprihvaćenim zabludama. Ovo zlo je na pragu ostvarenja.“

> “When God has given us light showing the dangers before us, how can we stand clear in His sight if we neglect to put forth every effort in our power to bring it before the people? Can we be content to leave them to meet this momentous issue unwarned?” Testimonies, volume 5, 711, 712.

> „Када нам је Бог дао светлост која показује опасности пред нама, како можемо остати чисти пред Његовим очима ако занемаримо да уложимо сваки напор који је у нашој моћи да то изнесемо пред народ? Можемо ли бити задовољни да их оставимо да се суоче с овим судбоносним питањем без опомене?” Testimonies, volume 5, 711, 712.

Back to Articles