Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Nine

Књига пророка Данила — сто четрдесет девети део

The Mystery of God Revealed: Uniting Divinity and Humanity

Тајна Божија откривена: сједињење божанства и човечанства

Author

Jeff Pippenger

Published

March 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been considering the history represented in verse forty of Daniel chapter eleven. We are now addressing the internal line of history within the verse which represents the history of the Protestant horn of the earth beast. We are employing the joining of Ezekiel’s two sticks in chapter thirty-seven as the point of reference to identify the mystery of God, by Christ in joining His divinity with humanity when the third angel arrives. Line upon line, the message of the mystery of God that John identified as finishing during the sounding of the seventh trumpet, was specifically sent to Laodicea by the apostle Paul. Ezekiel, John and Paul’s testimony aligns with the same mystery of God that was represented in the message of Jones and Waggoner in 1888, which was the message to Laodicea.

Разматрали смо историју представљену у четрдесетом стиху једанаестог поглавља Данила. Сада се бавимо унутрашњом линијом историје унутар тог стиха, која представља историју протестантског рога звери из земље. Као полазну тачку користимо сједињење Језекиљевих двају штапова у тридесет седмом поглављу, да бисмо препознали тајну Божју, по Христу у сједињењу Његовог божанства са човештвом када стигне трећи анђео. Ред на ред, порука тајне Божје, за коју је Јован указао да се довршава за време оглашавања седме трубе, била је нарочито послата Лаодикији преко апостола Павла. Сведочанство Језекиља, Јована и Павла усклађује се са истом тајном Божјом која је била представљена у поруци Џоунса и Вагонера 1888. године, а то је била порука Лаодикији.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> Јер хоћу да знате колику велику борбу имам за вас, и за оне у Лаодикији, и за све који нису видели лица мога у телу; да се утеше срца њихова, сједињена у љубави, и за свако богатство пуне сигурности разумевања, за познање тајне Бога, и Оца, и Христа; у коме су сакривена сва блага мудрости и знања. Колошанима 2:1–3.

The work of atonement, of joining the two sticks of divinity and humanity began when the third angel arrived, but Paul is addressing the final and perfect fulfillment of the joining of the two sticks which is the mystery of God. He therefore identifies the message as the message to Laodicea that first arrived in 1856, and then was repeated in 1888, and then found its perfect fulfillment on September 11, 2001. Paul identifies the temple in a twofold nature, when he presented the mystery of God, which was to be finished in the sounding of the seventh trumpet. He divides that mystery into a head and a body.

Дело помирења, сједињавања два штапа божанства и човечанства, отпочело је када је дошао трећи анђео, али Павле се обраћа коначном и савршеном испуњењу сједињавања два штапа, које је тајна Божја. Стога он ту поруку поистовећује са поруком Лаодикији која је први пут дошла 1856. године, затим је поновљена 1888. године, а потом је нашла своје савршено испуњење 11. септембра 2001. године. Павле храм одређује у двострукој природи, када је изнео тајну Божју, која је требало да се доврши у оглашавању седме трубе. Он ту тајну дели на главу и тело.

> And he is the head of the body, the church: who is the beginning, the firstborn from the dead; that in all things he might have the preeminence. For it pleased the Father that in him should all fulness dwell; And, having made peace through the blood of his cross, by him to reconcile all things unto himself; by him, I say, whether they be things in earth, or things in heaven. And you, that were sometime alienated and enemies in your mind by wicked works, yet now hath he reconciled In the body of his flesh through death, to present you holy and unblameable and unreproveable in his sight: If ye continue in the faith grounded and settled, and be not moved away from the hope of the gospel, which ye have heard, and which was preached to every creature which is under heaven; whereof I Paul am made a minister; Who now rejoice in my sufferings for you, and fill up that which is behind of the afflictions of Christ in my flesh for his body’s sake, which is the church: Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God. Colossians 1:18–25.

> И он је глава тела, Цркве; који је почетак, првенац из мртвих, да у свему он има првенство. Јер би воља Очевa да у њему обитава сва пуноћа; и да кроз њега, успоставивши мир крвљу крста његова, помири са собом све, кроз њега, кажем, било што је на земљи, било што је на небесима. И вас, који сте некада били отуђени и непријатељи умом својим у злим делима, сада је ипак помирио у телу плоти његове кроз смрт, да вас изведе преда се свете и без мане и неукориве пред собом: ако само останете у вери утемељени и постојани, и не дате се одмакнути од наде јеванђеља које сте чули, које је проповедано свакоме створењу под небом, којему сам ја, Павле, постављен за служитеља; који се сада радујем у својим страдањима за вас, и допуњујем у своме телу оно што недостаје невољама Христовим за тело његово, које је Црква; које сам ја постављен за служитеља по домостроју Божијем који ми је дат за вас, да испуним реч Божију. Колошанима 1:18–25.

Christ is the head, which is to have preeminence in all things, and His church is the body. Together the head and the body represent the combination of divinity with humanity, and another important fact is also identified. The relation of the head and the body, is that the head is to have the preeminence over the body. With mankind, who were created in God’s image, the higher powers (the head), are to have rulership over the lower powers (the body.) Together they form one being, or in the terminology of the temple which John was to measure, they represent the holy place (humanity, the body), and the Most Holy Place (divinity, the head). How these two are joined together into “one stick”, or one body is the work of “at-One-ment.” Paul continues:

Христос је глава, која треба да има првенство у свему, а Његова црква је тело. Заједно, глава и тело представљају сједињење божанства са човечанством, а такође се указује и на још једну важну чињеницу. Однос главе и тела јесте такав да глава треба да има првенство над телом. Код човека, који је створен по Божјем обличју, више силе (глава) треба да владају над нижим силама (телом). Заједно они чине једно биће, или, терминологијом храма који је Јован требало да измери, представљају Свето место (човечанство, тело) и Светињу над светињама (божанство, глава). Начин на који су ово двоје сједињени у „један штап“, или једно тело, јесте дело „измирења“. Павле наставља:

> Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God; Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory: Whom we preach, warning every man, and teaching every man in all wisdom; that we may present every man perfect in Christ Jesus: Whereunto I also labour, striving according to his working, which worketh in me mightily. Colossians 1:25–29.

> Којој сам ја постављен за слугу, по управи Божијој која ми је дата за вас, да испуним реч Божију; тајну која је била сакривена од векова и од нараштаја, а сада се објави светима његовим: којима Бог хтеде објавити какво је богатство славе ове тајне међу незнабошцима; а то је Христос у вама, нада славе: Њега ми проповедамо, саветујући свакога човека и учећи свакога човека у свакој мудрости, да покажемо свакога човека савршена у Христу Исусу: за што се и трудим, борећи се по његовом дејству, које у мени силно дела. Колошанима 1:25–29.

The perfection of the one hundred and forty-four thousand, which presents “every man perfect in Christ” is the “mystery of God,” which is the combination of divinity with humanity, or as Paul states it, is “Christ in” humanity “the hope of glory.” In the days of the sounding of the Seventh Trumpet that mystery is accomplished. When Ezekiel identifies that joining, he employs two sticks, one for the northern kingdom and one for the southern kingdom to identify the symbolic link, which represents the temple by the number “forty-six.” The stick of the symbolic link of “forty-six,” is to be joined with the symbolic link of “two hundred and twenty.”

Савршенство сто четрдесет и четири хиљаде, које представља „свакога човека савршена у Христу“, јесте „тајна Божја“, која је сједињење божанства са човечанством, или, како то Павле исказује, јесте „Христос у“ човечанству, „нада славе“. У данима оглашавања Седме Трубе та тајна се довршава. Када Језекиљ поистовећује то сједињење, он употребљава два штапа, један за северно царство и један за јужно царство, да означи симболичку везу, која представља храм бројем „четрдесет шест“. Штап симболичке везе „четрдесет шест“ треба да се сједини са симболичком везом „двеста двадесет“.

Two hundred and twenty is the symbol of divinity combined with humanity. From the publishing of the King James Bible in 1611, unto the first presentation of Miller’s message in 1831 and thereafter the publishing of the message in 1833 in the Vermont Telegraph, is two hundred and twenty years. Miller’s message was the formalization of the increase of knowledge that was derived from the Bible, when the book of Daniel was unsealed in 1798. At the beginning date of 1611, there was a divine document published and at the ending date of 1831 there was a human publication based upon the divine truth that was unsealed in 1798.

Двеста двадесет је симбол божанства сједињеног са човечанством. Од објављивања Библије краља Џејмса 1611. године, до првог излагања Милерове поруке 1831, а потом и до објављивања те поруке 1833. године у Vermont Telegraph, протекло је двеста двадесет година. Милерова порука представљала је формализацију умножења знања које је произашло из Библије, када је књига пророка Данила била отпечаћена 1798. године. На почетном датуму, 1611. године, био је објављен божански документ, а на завршном датуму, 1831. године, људска публикација заснована на божанској истини која је била отпечаћена 1798. године.

Those three dates represent not only two hundred and twenty years, but also the structure of the Hebrew word “Truth”, which is created by combining the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet to create the word “Truth.” A divine publication at the beginning and a human publication at the ending, and 1798 represents an increase of knowledge which would manifest a class of wicked persons who rejected that knowledge, and thus represented the thirteenth letter, which is a symbol of rebellion. That link of two hundred and twenty years was established in the movement of the first angel, and the movement of the third angel provides a second witness.

Ta tri datuma ne predstavljaju samo dvesta dvadeset godina, već i strukturu hebrejske reči „Istina“, koja je sačinjena spajanjem prvog, trinaestog i poslednjeg slova hebrejskog alfabeta da bi se obrazovala reč „Istina“. Božansko izdanje na početku i ljudsko izdanje na završetku, a 1798. predstavlja umnoženje znanja koje bi ispoljilo klasu bezbožnih osoba koje su odbacile to znanje, te je tako predstavljalo trinaesto slovo, koje je simbol pobune. Ta veza od dvesta dvadeset godina uspostavljena je u pokretu prvog anđela, a pokret trećeg anđela pruža drugog svedoka.

In 1776, the divine document, the Declaration of Independence, was published and two hundred and twenty years later, in 1996, a human document The Time of the End magazine was published. The human document was derived from the increase of knowledge that was produced at the time of the end in 1989, which, as with 1798, produced a rebellion to the divine message represented by the Declaration of Independence. The increase of knowledge in 1996, identified the future for America as it loses the freedom and independence it had declared in 1776 at the soon coming Sunday law. This provides a second witness that the number two hundred and twenty represents the combination of divinity with humanity, and that second witness was set forth with the signature of “Truth,” and was represented by a first witness in the history of the first angel (the first), and the second witness in the history of the third angel (the last).

Године 1776. објављен је божански документ, Декларација о независности, а двеста двадесет година касније, 1996. године, објављен је људски документ, часопис Time of the End. Тај људски документ проистекао је из умножења знања које је настало у време краја 1989. године, које је, као и 1798. године, произвело побуну против божанске поруке представљене Декларацијом о независности. Умножено знање 1996. године указало је на будућност Америке док буде губила слободу и независност које је прогласила 1776. године, при ускоро долазећем закону о недељи. То пружа другог сведока да број двеста двадесет представља сједињење божанства са човечанством, а тај други сведок био је изнесен са потписом „Truth“, и био је представљен првим сведоком у историји првог анђела (првог), и другим сведоком у историји трећег анђела (последњег).

1776 also marked the beginning of a period that preceded the actual beginning of the earth beast as the sixth kingdom of Bible prophecy. In that preparation period the signature of truth was once again identified by 1776, marking the beginning of the United States, and 1798 marking the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy. In the middle of that beginning and ending history, 1789 marked the center letter as thirteen colonies ratified the Constitution. Each of the three dates represent the “speaking” of the United States; with the Declaration of Independence in 1776, the Constitution in 1789, and the Alien and Sedition Acts in 1798. That history represents twenty-two years, which is a tithe or a tenth of two hundred and twenty, so it also represents a symbol of the combination of Divinity with humanity.

1776. година такође је означила почетак раздобља које је претходило стварном почетку звери земаљске као шестог царства библијског пророштва. У том припремном раздобљу, печат истине био је још једном препознат по 1776. години, која је означила почетак Сједињених Америчких Држава, а 1798. година означила је почетак Сједињених Америчких Држава као шестог царства библијског пророштва. У средишту те историје почетка и завршетка, 1789. година означила је средишње слово, када је тринаест колонија ратификовало Устав. Сваки од та три датума представља „говорење“ Сједињених Америчких Држава: Декларацијом независности 1776. године, Уставом 1789. године и Законима о странцима и побуни 1798. године. Та историја обухвата двадесет две године, што је десетак, или десети део од двеста двадесет, те стога такође представља симбол сједињења Божанства са човечанством.

Its representation is of the history of the earth beast who is portrayed as beginning as a lamb (divinity), and ending as a dragon (humanity). 1776 begins with the Declaration of Independence marking divinity and the Alien and Sedition Acts represent humanity, and in those twenty-two years that preceded the beginning of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, the transition from the lamb to the dragon is typified.

Његово представљање јесте представљање историје звери из земље, која је приказана као она која почиње као јагње (божанство), а завршава као аждаја (човечанство). Година 1776. почиње Декларацијом независности, која означава божанство, а Закони о странцима и побуни представљају човечанство; и у тих двадесет и две године које су претходиле почетку владавине звери из земље као шестог царства библијског пророчанства, типолошки је приказан прелаз од јагњета ка аждаји.

The beginning of the twenty-five hundred and twenty years of judgment against the southern kingdom of Judah, is connected with the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The trampling down of the sanctuary and host in Judah began in 677 BC, and the twenty-three hundred year prophecy began two hundred and twenty years later in 457 BC. The stick of the southern kingdom of Judah is linked with the symbol of forty-six to the northern kingdom, and also linked to the twenty-three hundred years by the link of two-hundred and twenty.

Почетак две хиљаде пет стотина и двадесет година суда над јужним царством Јудиним повезан је са почетком две хиљаде три стотине година из Данила, осмо поглавље, четрнаести стих. Гажење светиње и војске у Јуди почело је 677. године пре Христа, а пророчанство о две хиљаде три стотине година отпочело је двеста двадесет година касније, 457. године пре Христа. Штап јужног царства Јудиног повезан је са симболом четрдесет и шест са северним царством, а такође је повезан и са две хиљаде три стотине година посредством везе од двеста двадесет.

Paul claimed to be the minister of the dispensation of God, and then defined the dispensation he was a minister of as the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory. He further addresses this truth when writing to Timothy.

Павле је тврдио да је служитељ управе Божје, а затим је управу чији је служитељ био одредио као тајну Божју, а то је Христос у вама, нада славе. Он се даље осврће на ову истину када пише Тимотеју.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> И без сваке сумње, велика је тајна побожности: Бог се јави у телу, оправда се у Духу, показа се анђелима, проповеда се незнабошцима, верова се у свету, узнесе се у славу. 1. Тимотеју 3:16.

Paul here says that the mystery of godliness is God manifest in the flesh. God is the Head, and the flesh is the body. The mystery of godliness is Christ in the believer, it is the joining of divinity with humanity. Paul also uses the metaphor of marriage as did Hosea.

Павле овде каже да је тајна побожности Бог који се јавио у телу. Бог је Глава, а тело је тело. Тајна побожности је Христос у вернику; она је сједињење божанства са човечанством. Павле такође употребљава метафору брака, као што је то чинио и Осија.

> For we are members of his body, of his flesh, and of his bones. For this cause shall a man leave his father and mother, and shall be joined unto his wife, and they two shall be one flesh. This is a great mystery: but I speak concerning Christ and the church. Ephesians 5:30–32.

> Јер смо удови тела његова, од меса његова и од костију његових. Зато ће човек оставити оца свога и матер и прилепиће се жени својој, и биће њих двоје једно тело. Ова је тајна велика; а ја говорим о Христу и о цркви. Ефесцима 5:30–32.

In chapter thirty-seven, when Ezekiel identifies the covenant of the last days, which is the renewed covenant with those identified as the one hundred and forty-four thousand, he provides an illustration of the joining of two sticks. Those two sticks, line upon line, include Hosea and Paul’s marriage metaphor. When they were joined together, they were to be no more two nations, but one nation, forever.

У тридесет седмој глави, када Језекиљ препознаје савез последњих дана, који је обновљени савез са онима који су означени као сто четрдесет и четири хиљаде, он износи слику сједињавања два штапа. Та два штапа, ред по ред, обухватају Осијину и Павлову брачну метафору. Када су били сједињени, нису више имали бити два народа, него један народ, заувек.

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:22, 23.

> И учинићу их једним народом у земљи, на горама Израиљевим; и један цар биће цар свима њима; и неће више бити два народа, нити ће се више икада разделити на два царства: нити ће се више скврнити својим идолима, ни својим гадостима, нити иједним од својих преступа; него ћу их избавити из свих њихових пребивалишта, у којима су згрешили, и очистићу их: и они ће ми бити народ, а ја ћу им бити Бог. Језекиљ 37:22, 23.

The joining together of Ezekiel identifies when they are no more divided, nor do they sin any longer, when they are cleansed, and when God is their only God, and they have only one king. On October 22, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple to “cleanse” His people. He came to receive a kingdom, whose people according to Peter were then to be a kingdom of priests and kings. On that date the bridegroom also came to the marriage, which is the mystery Paul and Hosea identify, which represents the combination of divinity with humanity. John identifies that the mystery, which Paul identifies as “Christ in you, the hope of glory,” would be finished in the days of the sounding of the seventh angel.

Спајање код Језекиља указује на време када више нису раздвојени, нити више греше, када су очишћени, и када је Бог њихов једини Бог, а они имају само једнога цара. Двадесет другог октобра, Весник завета изненада је дошао у храм да „очисти“ свој народ. Дошао је да прими царство, чији је народ, према Петру, тада требало да буде царство свештеника и царева. Тога дана је и женик дошао на свадбу, што је тајна коју Павле и Осија поистовећују, а која представља сједињење божанства са човечанством. Јован указује да ће та тајна, коју Павле означава као „Христос у вама, нада славе“, бити довршена у дане када затруби седми анђео.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Него у дане гласа седмога анђела, кад стане трубити, свршиће се тајна Божја, као што јави својим слугама пророцима. Откривење 10:7.

The seventh angel is the third woe, which arrived on September 11, 2001. The seventh angel began to sound when the third angel arrived in the history of 1844, and onward, but the rebellion of 1863 prevented the work from being finished. The third angel arrived and the seventh trumpet began to sound again on September 11, 2001, and this time the “mystery of God” is to be “finished.” That “mystery” is the combination of divinity with humanity, which produces the one hundred and forty-four thousand, who then become God’s ensign and army. For this reason, chapter thirty-seven of Ezekiel, begins with Ezekiel being taken to a valley of dead dry bones. Those bones represent Laodicean Adventism on September 11, 2001, and for this reason Paul addresses his gospel of the mystery of God to the Laodiceans.

Седми анђео јесте треће тешко, које је наступило 11. септембра 2001. године. Седми анђео је почео да труби када је трећи анђео ступио на позорницу историје 1844. године, и надаље, али је побуна из 1863. спречила да дело буде довршено. Трећи анђео је дошао и седма труба је поново почела да звучи 11. септембра 2001. године, и овога пута „тајна Божја“ треба да буде „довршена“. Та „тајна“ је сједињење божанства са човечанством, које производи сто четрдесет и четири хиљаде, који потом постају Божји стег и војска. Из тог разлога, тридесет седма глава Језекиљева почиње тако што је Језекиљ одведен у долину мртвих сувих костију. Те кости представљају лаодикијски адвентизам 11. септембра 2001. године, и из тог разлога Павле своје јеванђеље о тајни Божјој упућује Лаодикијцима.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> Јер хоћу да знате колику борбу имам за вас, и за оне у Лаодикији, и за све који не видеше лица мојега у телу; Да се утеше срца њихова, сједињена у љубави, и за свако богатство пуног поуздања разума, за познање тајне Бога и Оца и Христа; У коме су сакривена сва блага мудрости и знања. Колошанима 2:1–3.

This is also the description Sister White associates with the dead dry bones of Ezekiel.

Ово је такође опис који сестра Вајт повезује са мртвим сувим костима из Језекиља.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> „Али ова сличност о сувим костима не односи се само на свет, него и на оне који су били благословени великом светлошћу; јер су и они слични костурима у долини. Имају обличје људи, грађу тела; али немају духовни живот. Али прича не оставља суве кости само повезане у људске облике; јер није довољно да постоји склад удова и црта. Дах живота мора оживети тела, да би могла стајати усправно и покренути се на делатност. Ове кости представљају дом Израиљев, цркву Божју, а нада цркве јесте оживљујући утицај Светога Духа. Господ мора дунути на суве кости, да би оживеле.“

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> „Duh Božji, sa svojom životvornom silom, mora biti u svakom ljudskom oruđu, da bi svaki duhovni mišić i svaka tetiva bili u upotrebi. Bez Svetoga Duha, bez daha Božjega, nastupa obamrlost savesti, gubitak duhovnog života. Mnogi koji su bez duhovnog života imaju svoja imena u crkvenim knjigama, ali nisu upisani u Jagnjetovu knjigu života. Oni mogu biti pridruženi crkvi, ali nisu sjedinjeni sa Gospodom. Mogu biti marljivi u izvršavanju određenog skupa dužnosti i mogu se smatrati živima; ali mnogi su među onima koji imaju „ime da su živi, a mrtvi su.“

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> „Ако не дође до истинског обраћења душе Богу; ако животворни дах Божји не оживи душу за духовни живот; ако они који исповедају истину не буду покретани начелом рођеним с неба, нису рођени од нераспадљивог семена које живи и остаје довека. Ако се не уздају у Христову праведност као у своју једину сигурност; ако не подражавају Његов карактер, не труде се у Његовом духу, они су наги, нису одевени у хаљину Његове праведности. Мртви се често приказују као живи; јер они који остварују оно што називају спасењем према сопственим замислима, немају Бога који у њима чини да хоће и творе по Његовој благој вољи.“

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> „Ова класа је верно представљена долином сувих костију коју је Језекиљ видео у визији.“ Review and Herald, January 17, 1893.

The Laodicean message was first presented to Adventism in 1856, the very year the Lord opened up the advancing light of the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six. The message of 1856, consisting of an internal message calling for repentance, and an external message of prophecy, was rejected in 1863. The Laodicean message of the mystery of “Christ in you, the hope of glory”, was repeated in 1888 by Elders Jones and Waggoner, and that message was also identified as the message to Laodicea by Sister White.

Лаодикијска порука је први пут била изнесена адвентизму 1856. године, управо оне године када је Господ отворио све већу светлост о „седам времена“ из двадесет шестог поглавља Левитске књиге. Порука из 1856. године, састављена од унутрашње поруке која је позивала на покајање, и спољашње пророчке поруке, била је одбачена 1863. године. Лаодикијска порука о тајни „Христос у вама, нада славе“, била је поновљена 1888. године преко старешина Џонса и Вагонера, а и ту поруку је сестра Вајт такође препознала као поруку Лаодикији.

Line upon line, Ezekiel chapter thirty-seven begins with Ezekiel being spiritually conveyed to September 11, 2001, where he is given a view of Laodicean Adventism, who are dead in sins and trespasses. He is told to give two distinct prophetic messages. The first produces a joining together, but the bodies are still dead. The second prophecy calls for the message of the “four winds” to breathe life into the bones. The message of the four winds is the sealing message of the one hundred and forty-four thousand which identifies four angels holding the four winds. Sister White identifies those four winds as an “angry horse”, seeking to break loose, for it is being restrained. The angry horse of Islam is seeking to break loose and bring death and destruction in its path, as it did on September 11, 2001, and it will be released again at the soon coming Sunday law.

Ред по ред, тридесет седма глава Језекиља почиње тиме што је Језекиљ духовно пренесен на 11. септембар 2001. године, где му је дат поглед на лаодикејски адвентизам, који је мртав у гресима и преступима. Речено му је да објави две различите пророчке поруке. Прва производи састављање, али су тела и даље мртва. Друго пророчанство позива да порука о „четири ветра“ удахне живот у кости. Порука о четири ветра јесте порука запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, која указује на четири анђела који држе четири ветра. Сестра Вајт те четири ветра поистовећује са „разјареним коњем“, који настоји да се отргне, јер је задржаван. Разјарени коњ ислама настоји да се отргне и донесе смрт и разарање на свом путу, као што је учинио 11. септембра 2001. године, и биће поново пуштен на слободу при недељном закону који ускоро долази.

That message brings the dead bodies into a unified army that is standing upon its feet. That unified army is brought to its feet in response to the message of the seventh angel, for in the days of the sounding of the seventh angel, the mystery of the one hundred and forty-four thousand’s marriage with Christ will be accomplished.

Та порука доводи мртва тела у јединствену војску која стоји на својим ногама. Та јединствена војска бива подигнута на своје ноге као одговор на поруку седмог анђела, јер ће се у дане кад седми анђео затруби испунити тајна брака сто четрдесет и четири хиљаде са Христом.

Then Ezekiel is shown the joining of two sticks that become one nation. Those two sticks are the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah, which are joined together as one nation at the conclusion of their mutual scattering periods of twenty-five hundred and twenty years. Their mutual conclusion produces a spiritual temple, represented by the forty-six years at the beginning and at the ending of the mutual scattering times.

Затим је Језекиљу показано спајање два штапа која постају један народ. Та два штапа јесу северно царство Израела и јужно царство Јуде, који се сједињују као један народ на завршетку својих узајамних периода расејања од две хиљаде пет стотина и двадесет година. Њихов узајамни завршетак производи духовни храм, представљен са четрдесет и шест година на почетку и на крају узајамних времена расејања.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “‘And they rose early in the morning, and went forth into the wilderness of Tekoa: and as they went forth, Jehoshaphat stood and said, Hear me, O Judah, and ye inhabitants of Jerusalem; Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper. 2 Chronicles 20:20.’

> „И уранише ујутру, и изиђоше у пустињу Текојску; и кад излажаху, стаде Јосафат и рече: Чујте ме, Јудо и становници Јерусалима; верујте у Господа Бога свога, и утврдићете се; верујте пророцима Његовим, и бићете срећни. 2. Дневника 20:20.“

> ““Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper.’

> „Верујте у Господа Бога свога, и утврдићете се; верујте пророцима његовим, и напредоваћете.“

> “Isaiah 8:20. ‘To the law and to the testimony; if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’

> „Исаија 8:20. ‘К закону и сведочанству; ако не говоре према овој речи, то је зато што у њима нема светлости.’“

> “Two texts are here set before God’s people: two conditions for success. The law spoken by Jehovah himself, and the spirit of prophecy, are the two sources of wisdom to guide His people in every experience. Deuteronomy 4:6. ‘This is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, who shall say, Surely this great nation is a wise and understanding people.’

> „Овде су пред Божји народ постављена два текста: два услова за успех. Закон који је изговорио сам Јехова, и дух пророштва, јесу два извора мудрости да воде Његов народ у сваком искуству. Поновљени закони 4:6. ‘То је ваша мудрост и ваш разум пред очима народа, који ће рећи: Заиста је овај велики народ мудар и разуман народ.’“

> “The law of God and the Spirit of Prophecy go hand in hand to guide and counsel the church, and whenever the church has recognized this by obeying His law, the spirit of prophecy has been sent to guide her in the way of truth.

> „Закон Божји и Дух пророштва иду руку под руку да управљају и саветују цркву, и кад год је црква то признала послушношћу Његовом закону, дух пророштва био је послат да је води путем истине.

> “Revelation 12:17. ‘And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ.’ This prophecy points out clearly that the remnant church will acknowledge God in His law and will have the prophetic gift. Obedience to the law of God, and the spirit of prophecy has always distinguished the true people of God, and the test is usually given on present manifestations.

> „Откривење 12:17. ‘И разгневи се аждаха на жену, и отиде да се побије с осталим од семена њезина, који држе заповести Божје и имају сведочанство Исуса Христа.’ Ово пророштво јасно показује да ће црква остатка признавати Бога у Његовом закону и да ће имати пророчки дар. Послушност Божјем закону и дух пророштва одувек су разликовали прави Божји народ, а испит се обично даје на основу садашњих пројава.“

> “In Jeremiah’s day the people had no question about the message of Moses, Elijah, or Elisha, but they did question and put aside the message sent of God to Jeremiah until its force and power was wasted and there was no remedy but for God to carry them away into captivity.

> „У Јеремијино време народ није доводио у питање поруку Мојсија, Илије или Јелисеја, али је доводио у питање и одбацивао поруку коју је Бог послао преко Јеремије, све док њена сила и моћ нису биле узалуд потрошене и више није било лека осим да их Бог одведе у ропство.“

> “Likewise in the days of Christ the people had learned that Jeremiah’s message was true, and they persuaded themselves to believe that if they had lived in the days of their fathers they would have accepted his message, but at the same time they were rejecting Christ’s message, of whom all the prophets had written.

> „Исто тако, у дане Христове, народ је увидео да је Јеремијина порука била истинита, и уверио је себе да би, да је живео у дане својих отаца, прихватио његову поруку, а у исто време одбацивао је Христову поруку, о коме су писали сви пророци.״

> “As the third angel’s message arose in the world, which is to reveal the law of God to the church in its fullness and power, the prophetic gift was also immediately restored. This gift has acted a very prominent part in the development and carrying forward of this message.

> „Када се у свету појавила порука трећег анђела, која треба да открије Божји закон цркви у свој његовој пуноћи и сили, пророчки дар је такође одмах био обновљен. Овај дар је одиграо веома истакнуту улогу у развоју и даљем ширењу ове поруке.

> “As differences of opinion have arisen in reference to interpretations of Scriptures and methods of labor, calculated to unsettle the faith of believers in the message and lead to disunion in the work, the spirit of prophecy has always thrown light on the situation. It has always brought union of thought and harmony of action to the body of believers. In every crisis that has arisen in the development of the message and the growth of the work, those who have stood firmly by the law of God and the light of the Spirit of prophecy have triumphed and the work has prospered in their hands.” Loma Linda Messages, 34.

> „Пошто су се појавиле разлике у мишљењу у погледу тумачења Писма и метода рада, које су биле такве да уздрмају веру оних који верују у вест и доведу до неслоге у делу, дух пророштва је увек бацао светлост на насталу ситуацију. Он је увек доносио јединство мисли и склад деловања телу верника. У свакој кризи која је настајала у развоју вести и расту дела, они који су чврсто стајали уз Божји закон и светлост Духа пророштва однели су победу, и дело је напредовало у њиховим рукама.“ Loma Linda Messages, 34.

Back to Articles