Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Six

Књига пророка Данила — сто седамдесет шест

Divine Revelation and the Final Awakening: Insights from Daniel’s Vision

Божанско откривење и коначно буђење: увиди из Данилове визије

Author

Jeff Pippenger

Published

April 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Daniel chapter ten, Gabriel is accomplishing the work of presenting the complete interpretation of the book of Daniel to God’s last day people. Daniel represents God’s last day people, who, in the book of Revelation, are the one hundred and forty-four thousand. As such, the one hundred and forty-four thousand awaken to recognize they have been scattered, as represented by Daniel in chapter nine. They also awaken to the understanding that the great test by which their eternal destiny is decided is the image of the beast test, which takes place before they are sealed, and before probation closes at the Sunday law in the United States. They are mourning the disappointment that confronted them on July 18, 2020, and in that condition, they are given a view of Christ in the Most Holy Place, as represented by Isaiah in chapter six.

У десетом поглављу Данилове књиге, Гаврило извршава дело изношења потпуног тумачења књиге пророка Данила народу Божјем последњих дана. Данило представља народ Божји последњих дана, који су, у књизи Откривења, сто четрдесет и четири хиљаде. Као такви, сто четрдесет и четири хиљаде буде се да препознају да су били расејани, као што је Данило представљен у деветом поглављу. Они се такође буде за разумевање да је велики испит којим се одлучује њихова вечна судбина испит иконе звери, који се одиграва пре него што буду запечаћени, и пре него што се време благодати затвори при недељном закону у Сједињеним Америчким Државама. Они тугују због разочарања с којим су се суочили 18. јула 2020. године, и у том стању даје им се призор Христа у Светињи над светињама, као што је Исаија представљен у шестом поглављу.

That vision, as represented by both Daniel and Isaiah allows them to see their corrupted condition before the Lord of glory, and both are humbled into the dust. Isaiah then hears the question asking who God would send to His people, and Isaiah volunteers, but he is first purified.

Та визија, како је представљају и Данило и Исаија, омогућава им да сагледају своје искварено стање пред Господом славе, и обојица бивају понижени до праха. Исаија затим чује питање ко ће поћи од Бога к Његовом народу, и Исаија се добровољно јавља, али најпре бива очишћен.

> Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. Isaiah 6:5–8.

> Тада рекох: Тешко мени! јер погибох; јер сам човек нечистих усана, и пребивам усред народа нечистих усана; јер очи моје видеше Цара, Господа над војскама. Тада долете к мени један од серафима, држећи у руци жив угљен, који беше узео клештима с олтара; и дотаче се њиме уста мојих, и рече: Ево, ово се дотаче усана твојих; и безакоње твоје узе се, и грех твој очисти се. Потом чух глас Господњи где говори: Кога ћу послати, и ко ће нам ићи? А ја рекох: Ево мене; пошаљи мене. Исаија 6:5–8.

Isaiah was purified with a coal from off the altar, and Daniel was purified by beholding the looking glass causative vision, that causes the beholder to change into the image he beholds. Isaiah is told to take the message to a people who hearing do not hear, and seeing do not see.

Исаија је био очишћен жаром узетим са олтара, а Данило је био очишћен посматрањем узрочне визије огледала, која чини да се посматрач преображава у обличје које посматра. Исаији је речено да однесе поруку народу који слушајући не чује, и гледајући не види.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:9, 10.

> И рече: Иди, и кажи томе народу: Слушајте заиста, али не разумите; и гледајте заиста, али не схватајте. Учини срце овога народа претилим, и уши његове отежалима, и затвори очи његове; да не виде очима својим, и не чују ушима својим, и не разумеју срцем својим, и не обрате се, и не исцеле се. Исаија 6:9, 10.

Isaiah wishes to know how long he must interact with the people who understand and perceive not, so he asks the question of, “how long?”

Исаија жели да зна колико дуго мора да општи с народом који не разуме и не поима, те зато поставља питање: „Докле?“

> Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. Isaiah 6:11, 12.

> Тада рекох: Господе, докле? А он одговори: Док градови не опусте без становника, и куће без људи, и земља не буде сасвим опустошена, и Господ не уклони људе далеко, и не настане велико опустење усред земље. Исаија 6:11, 12.

The land that is the subject of Bible prophecy in the last days is the United States, who is “utterly desolated,” when national ruin is brought about by the national apostasy of the Sunday law. Verse forty-one of Daniel eleven, has been typified by verse sixteen of the same chapter. In verse forty-one the “great forsaking in the midst of the land” is identified as “many” being overthrown. Isaiah’s message, which was referred to by Jesus, when He addressed the quibbling Jews in His history among men, identifies that when a former covenant people are being passed by, they then have ears and eyes that do not understand or perceive. Isaiah’s message represents the final call to Laodicean Adventism, which ends at the Sunday law, where Laodicean Adventism is spewed out of the mouth of the Lord.

Земља која је предмет библијског пророчанства у последњим данима јесу Сједињене Државе, које су „потпуно опустошене“, када се национална пропаст изазива националним отпадништвом недељног закона. Четрдесет први стих једанаесте главе Данила био је предзнакован шеснаестим стихом истог поглавља. У четрдесет првом стиху „велико отпадање усред земље“ поистовећује се с тим да „многи“ бивају оборени. Исаијина порука, на коју се Исус позвао када се обраћао цепидлачним Јеврејима током Своје историје међу људима, показује да, када се некадашњи заветни народ заобилази, тада имају уши и очи које не разумеју нити запажају. Исаијина порука представља последњи позив лаодикијском адвентизму, који се завршава код недељног закона, где се лаодикијски адвентизам избљувава из уста Господњих.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> И ући ће и у красну земљу, и многе ће земље бити оборене; али ове ће утећи из његове руке: Едом и Моав и првенци синова Амонових. Данило 11:41.

Isaiah and Daniel are given the responsibility to present the final call to Laodicea, and at Daniel’s third touch in chapter ten he is strengthened for the task.

Исаији и Данилу је поверена одговорност да упуте последњи позив Лаодикији, а при Даниловом трећем додиру у десетом поглављу он је оснажен за тај задатак.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Daniel 10:18, 19.

> Тада опет дође и дотаче ме онај који беше као човек на изглед, и укрепи ме, и рече: Не бој се, мили човече; мир теби; буди јак, да, буди јак. И кад ми проговори, укрепих се и рекох: Нека говори господар мој, јер си ме укрепио. Данило 10:18, 19.

Daniel was strengthened to give the message that he came to understand when Michael descended in chapter ten. Isaiah was informed that he would need to give the message until the Sunday law. At the Sunday law a remnant would be established.

Данило је био ојачан да изнесе поруку коју је дошао да разуме када је Михаило сишао у десетом поглављу. Исаији је било речено да ће морати да износи поруку све до недељног закона. При недељном закону биће успостављен остатак.

> Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:11–13.

> Тада рекох: Господе, докле? А он рече: Докле градови не опусте без становника, и куће без човека, и земља не постане сасвим пуста, и док Господ не удаљи људе далеко, те буде велико опустошење усред земље. Али ће још у њој бити десетина, и она ће се повратити, и биће поједена: као теревинт и као храст, којима остаје пањ кад одбаце лишће; тако ће свето семе бити њена суштина. Исаија 6:11–13.

When there would be “a great forsaking in the midst of the land” (at the Sunday law), there would be manifested a “tenth,” whose “substance” is “the holy seed.” The root of the Hebrew word translated as “tenth,” is “tithe.” The Lord will have a “tithe” that have “returned,” at the Sunday law.

Када буде „велико опустошење усред земље“ (у време недељног закона), показаће се „десетина“, чија је „суштина“ „свето семе“. Корен јеврејске речи преведене као „десетина“ јесте „децетак“. Господ ће, у време недељног закона, имати „децетак“ оних који су се „вратили“.

> And all the tithe of the land, whether of the seed of the land, or of the fruit of the tree, is the Lord’s: it is holy unto the Lord. And if a man will at all redeem ought of his tithes, he shall add thereto the fifth part thereof. And concerning the tithe of the herd, or of the flock, even of whatsoever passeth under the rod, the tenth shall be holy unto the Lord. Leviticus 27:30–32.

> И сваки десетак од земље, било од семена земаљског било од плода дрвета, Господњи је: свет је Господу. А ако ко хоће уопште да откупи шта од својих десетака, нека на то дода и пети део. И што се тиче десетка од крупне стоке или од ситне стоке, свега што пролази под штапом, десето нека буде свето Господу. Левитска 27:30–32.

The “tenth” that “returns” are holy unto the Lord, and they are the Lord’s portion.

„Десетина“ која се „враћа“ света је Господу, и она је Господњи део.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Јер је део Господњи народ Његов; Јаков је удео наследства Његова. Поновљени закони 32:9.

Those who have returned before the Sunday law, are those represented by Jeremiah who have suffered the first disappointment, to whom the Lord had promised that if they would return, they would be the Lord’s mouth, or His spokesmen.

Они који су се вратили пре недељног закона, јесу они које представља Јеремија, који су претрпели прво разочарање, којима је Господ обећао да ће, ако се врате, бити уста Господња, односно Његови говорници.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Нађох речи твоје, и поједох их; и реч твоја беше ми радост и весеље срца мога, јер сам назван именом твојим, Господе Боже над војскама. Не седех у збору подсмевача, нити се весељах; седех сам због руке твоје, јер си ме испунио негодовањем. Зашто је бол мој непрекидан, и рана моја неизлечива, која неће да се исцели? Хоћеш ли ми ти бити сасвим као лажљивац, и као воде које пресушују? Зато овако вели Господ: Ако се вратиш, тада ћу те опет довести, и стајаћеш преда мном; и ако одвојиш драгоцено од ништавнога, бићеш као уста моја; нека се они врате к теби, али се ти не враћај к њима. И учинићу те овоме народу као утврђен бронзан зид; и бориће се против тебе, али те неће надвладати; јер сам ја с тобом да те спасем и да те избавим, говори Господ. И избавићу те из руке злих, и искупићу те из руке страшних. Јеремија 15:16–21.

The remnant or tenth that returns in Isaiah’s testimony were to be eaten, for they were given God’s message, and His Word was to be eaten. They were those who would be God’s mouth, and in so doing they would present God’s Word that was to be eaten by those seeking salvation. Jeremiah did not sit in the “assembly of mockers,” for, as with Daniel, when he saw the vision the “assembly of mockers” fled. Jeremiah had thought God lied to him, for God’s hand had allowed the first disappointment of April 19, 1844 in Millerite history, and July 18, 2020 in the last days. The promise for Jeremiah was that if he would “return,” and in Isaiah’s passage, the “tenth” “returns.”

Остатак, или десетина која се враћа у Исаијином сведочанству, требало је да буде поједена, јер им је била дата Божја порука, и Његова Реч требало је да буде поједена. То су били они који ће бити Божја уста, и чинећи тако, износиће Божју Реч, коју су требали да поједу они који траже спасење. Јеремија није седео у „скупштини подсмевача“, јер, као и у Даниловом случају, када је угледао визију, „скупштина подсмевача“ је побегла. Јеремија је помислио да му је Бог слагао, јер је Божја рука допустила прво разочарање од 19. априла 1844. у милеритској историји, и 18. јула 2020. у последњим данима. Обећање за Јеремију било је да ће, ако се „врати“, а у Исаијином одломку „десетина“ се „враћа“.

If Jeremiah “returns,” he is part of Isaiah’s “tenth,” which is holy, and is the Lord’s portion, whose “substance,” is in them. The Hebrew word “substance” means a pillar, and to be made into a “pillar,” is the promise given to the Philadelphians.

Ако се Јеремија „врати“, он је део Исаијине „десетине“, која је света, и Господњи је удео, чија је „суштина“ у њима. Јеврејска реч „суштина“ значи стуб, а бити учињен „стубом“ јесте обећање дато Филаделфијанима.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Ономе који победи учинићу стубом у храму Бога својега, и више неће изаћи напоље; и написаћу на њему име Бога својега, и име града Бога својега, новога Јерусалима, који силази с неба од Бога мојега; и написаћу на њему своје ново име. Ко има ухо, нека чује шта Дух говори црквама. Откривење 3:12, 13.

The “pillar,” that is their “substance,” represents the combination of Divinity and humanity, for Christ is the “pillar” that supports the temple.

„Стуб“, то јест њихова „суштина“, представља сједињење божанства и човечанства, јер је Христос „стуб“ који подупире храм.

> “While in this state of despondency I had a dream that made a deep impression upon my mind. I dreamed of seeing a temple, to which many persons were flocking. Only those who took refuge in that temple would be saved when time should close. All who remained outside would be forever lost. The multitudes without who were going about their various ways, derided and ridiculed those who were entering the temple, and told them that this plan of safety was a cunning deception, that in fact there was no danger whatever to avoid. They even laid hold of some to prevent them from hastening within the walls.

> „Док сам била у овом стању потиштености, уснила сам сан који је оставио дубок утисак на мој ум. Сањала сам да видим храм, ка коме је хрлило мноштво људи. Само они који би нашли уточиште у том храму били би спасени када се време наврши. Сви који би остали напољу били би заувек изгубљени. Мноштво оних споља, који су ишли својим разним путевима, исмевало је и ругало се онима који су улазили у храм и говорило им да је тај план спасења лукава обмана, да у ствари не постоји никаква опасност коју би требало избећи. Некима су чак и руке стављали да их спрече да похитају унутар зидина.‟

> “Fearing to be ridiculed, I thought best to wait until the multitude dispersed, or until I could enter unobserved by them. But the numbers increased instead of diminishing, and fearful of being too late, I hastily left my home and pressed through the crowd. In my anxiety to reach the temple I did not notice or care for the throng that surrounded me. On entering the building, I saw that the vast temple was supported by one immense pillar, and to this was tied a lamb all mangled and bleeding. We who were present seemed to know that this lamb had been torn and bruised on our account. All who entered the temple must come before it and confess their sins.

> „Плашећи се да ћу бити извргнута руглу, помислила сам да је најбоље да сачекам док се мноштво не разиђе, или док не будем могла да уђем а да ме они не опазе. Али број се повећавао уместо да се смањује, и, бојећи се да не буде прекасно, журно сам напустила свој дом и пробијала се кроз гомилу. У својој стрепњи да стигнем до храма нисам примећивала нити марила за мноштво које ме је окруживало. Ушавши у здање, видела сам да је огромни храм био ослоњен на један неизмерни стуб, а за њега беше привезано јагње, све унакажено и обливено крвљу. Ми који смо били присутни као да смо знали да је то јагње било растргнуто и израњавано ради нас. Сви који су улазили у храм морали су да стану пред њега и исповеде своје грехе.

> “Just before the lamb were elevated seats, upon which sat a company looking very happy. The light of heaven seemed to shine upon their faces, and they praised God and sang songs of glad thanksgiving that seemed like the music of the angels. These were they who had come before the lamb, confessed their sins, received pardon, and were now waiting in glad expectation of some joyful event.

> „Непосредно пред Јагњетом налазила су се уздигнута седишта, на којима је седело једно мноштво веома срећног изгледа. Изгледало је као да небеска светлост обасјава њихова лица, и они су славили Бога и певали песме радосне захвалности које су звучале као музика анђела. То су били они који су дошли пред Јагње, исповедили своје грехе, примили опроштење и сада су, у радосном ишчекивању, очекивали неки радосни догађај.“

> “Even after I had entered the building, a fear came over me, and a sense of shame that I must humble myself before these people. But I seemed compelled to move forward, and was slowly making my way around the pillar in order to face the lamb, when a trumpet sounded, the temple shook, shouts of triumph arose from the assembled saints, an awful brightness illuminated the building, then all was intense darkness. The happy people had all disappeared with the brightness, and I was left alone in the silent horror of night. I awoke in agony of mind and could hardly convince myself that I had been dreaming. It seemed to me that my doom was fixed, that the Spirit of the Lord had left me, never to return.” Testimonies, volume 1, 27.

> „Чак и пошто сам ушла у зграду, обузео ме је страх и осећање стида што морам да се понизим пред тим људима. Али као да сам била приморана да кренем напред, и полако сам се пробијала око стуба да бих стала лицем према јагњету, кад затруби труба, храм се затресе, повици победе уздигну се од окупљених светих, страшан сјај обасја зграду, а затим све обави густа тама. Сви ти срећни људи нестали су са тим сјајем, а ја сам остала сама у немом ужасу ноћи. Пробудила сам се у душевној муци и једва сам могла да уверим себе да сам сањала. Чинило ми се да је моја судбина запечаћена, да ме је Дух Господњи оставио, да се никада више не врати.“ Testimonies, volume 1, 27.

The “substance,” that is within the tenth that returns is the “pillar” who supports the temple. Daniel saw the causative vision of the Lamb that was hung upon the pillar, and the Lamb was the “pillar”. When Daniel saw that great vision, he was changed into the image of the pillar, and Isaiah’s tenth, likewise have the “substance” (the pillar), within them, and that substance is to be “eaten”, by all who would enter the temple. Those who enter the temple, and eat the substance, are God’s other flock who respond to the message of the ensign that is lifted up at the Sunday law, when there is a great forsaking in the land. The “holy seed,” that is Isaiah’s substance, is the Lamb that was slain from the foundation of the world.

„Суштина“, то јест оно што се налази унутар десетине која се враћа, јесте „стуб“ који подупире храм. Данило је видео узрочно виђење о Јагњету које је било обешено о стуб, и Јагње је било „стуб“. Када је Данило видео то велико виђење, био је преображен у обличје стуба, а Исаијина десетина, исто тако, има у себи „суштину“ (стуб), и ту суштину треба да „једу“ сви који би ушли у храм. Они који улазе у храм и једу суштину јесу друго Божје стадо које се одазива на поруку заставе која се подиже у време недељног закона, када настаје велико отпадање у земљи. „Свето семе“, које је Исаијина суштина, јесте Јагње заклано од постања света.

The tenth who return will be delivered out of the hand of the wicked, when at the Sunday law the separation of Philadelphia and Laodicea is fixed for eternity, and many are then overthrown. Those overthrown are identified as the wicked who do not understand. They will also be delivered out of the hand of the terrible, for they will not receive the mark of the beast.

Десети који се врате биће избављени из руке безбожника, када се у време недељног закона раздвајање Филаделфије и Лаодикије утврди за вечност, и тада многи буду оборени. Они који су оборени поистовећени су са безбожницима који не разумеју. Они ће такође бити избављени из руке страшнога, јер неће примити жиг звери.

> Thus saith the Lord God; I will also make the multitude of Egypt to cease by the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon. He and his people with him, the terrible of the nations, shall be brought to destroy the land: and they shall draw their swords against Egypt, and fill the land with the slain. And I will make the rivers dry, and sell the land into the hand of the wicked: and I will make the land waste, and all that is therein, by the hand of strangers: I the Lord have spoken it. Isaiah 30:10–12.

> Овако говори Господ Бог: и ја ћу учинити да мноштво Египта престане руком Навуходоносора, цара Вавилонског. Он и народ његов с њим, најстрашнији међу народима, биће доведени да затру земљу; и исукаће своје мачеве на Египат и испуниће земљу побијенима. И учинићу да реке пресахну, и предаћу земљу у руку злих; и опустошићу земљу и све што је у њој, руком туђинаца: ја, Господ, рекох то. Исаија 30:10–12.

The “terrible of nations” is the proxy army of the king of the north. The ensign that is lifted up at the Sunday law are delivered out of the hand of the foolish, or wicked virgins, and are also delivered out of the hand of the terrible of nations. The issue that we are addressing here is that Isaiah, and Daniel, and Jeremiah, and Ezekiel, and John are all used to represent the resurrection and empowerment of the one hundred and forty-four thousand who return from the disappointment of July 18, 2020. In Daniel’s final vision, the vision given by the river Hiddekel, Daniel is made to understand both the internal and external visions of God’s prophetic Word, and he is strengthened to present that message.

„Страхота народâ“ јесте заменичка војска цара севера. Застава која се подиже у време недељног закона бива избављена из руке лудих, или злих девојака, а такође бива избављена и из руке страхоте народâ. Питање којим се овде бавимо јесте да се Исаија, и Данило, и Јеремија, и Језекиљ, и Јован сви користе да представе васкрсење и оснажење сто четрдесет и четири хиљаде који се враћају из разочарања од 18. јула 2020. године. У Даниловој последњој визији, визији датој крај реке Хидекел, Данило бива приведен разумевању и унутрашњих и спољашњих визија Божје пророчке Речи, и бива ојачан да изложи ту поруку.

The message of the internal and external is brought together with the prophetic definition of the head, or “fortress,” in verse ten, which identifies the Ukraine war that is currently being carried out by Putin. That key of identifying the head, has an internal and external application, and the beginning of that war marks the period when both heads become a subject of prophecy. The fortress or head as Russia identifies the second proxy war, that leads to the third proxy war, which marks the beginning of World War III, as typified by the battle of Panium in verse fifteen.

Poruka o unutrašnjem i spoljašnjem sjedinjena je sa proročkom definicijom glave, ili „tvrđave“, u desetom stihu, koja prepoznaje rat u Ukrajini koji Putin trenutno vodi. Taj ključ za prepoznavanje glave ima unutrašnju i spoljašnju primenu, a početak tog rata označava razdoblje kada obje glave postaju predmet proročanstva. Tvrđava ili glava kao Rusija prepoznaje drugi posrednički rat, koji vodi ka trećem posredničkom ratu, koji označava početak Trećeg svjetskog rata, kao što je predočeno bitkom kod Panija u petnaestom stihu.

Verse sixteen is the Sunday law, and therefore from 2014, when the Ukrainian war commenced, as represented in verses eleven and twelve, until the Sunday law the final work involved with the sealing of God’s people is accomplished. Gabriel’s interpretation in Daniel chapter eleven, represents the message that sanctifies, or seals God’s people. To miss that fact is to miss everything. The prophecy that is unsealed, which in the book of Revelation is called the Revelation of Jesus Christ, and which the book of Revelation identifies as being unsealed just before the close of probation, is a specific passage from the book of Daniel.

Šesnaesti stih predstavlja zakon o nedelji, i stoga se od 2014. godine, kada je otpočeo ukrajinski rat, kako je prikazano u stihovima jedanaest i dvanaest, pa sve do zakona o nedelji, dovršava poslednje delo povezano sa zapečaćenjem Božjeg naroda. Gavrilovo tumačenje u jedanaestom poglavlju knjige proroka Danila predstavlja poruku koja posvećuje, odnosno zapečaćuje Božji narod. Propustiti tu činjenicu znači propustiti sve. Proročanstvo koje je otpečaćeno, koje se u knjizi Otkrivenja naziva Otkrivenje Isusa Hrista, i za koje knjiga Otkrivenja pokazuje da biva otpečaćeno neposredno pre završetka vremena probe, jeste određeni odlomak iz knjige proroka Danila.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> И рече ми: Не запечаћуј речи пророштва ове књиге, јер је време близу. Ко чини неправду, нека и даље чини неправду; и ко је нечист, нека и даље буде нечист; и ко је праведан, нека и даље чини правду; и ко је свет, нека и даље буде свет. Откривење 22:10, 11.

In the last days, there is a specific time when the final prophecy is unsealed, for the verse says “the time is at hand.” That very expression located in the final chapter of Revelation is found also in the first chapter.

У последњим данима постоји одређено време када се коначно пророштво отпечаћује, јер стих каже: „време је близу“. Тај исти израз, који се налази у последњем поглављу Откривења, налази се и у првом поглављу.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Откривење Исуса Христа, које даде њему Бог, да покаже слугама својим шта се има ускоро збити; и посла и објави га преко анђела свога слузи своме Јовану, који посведочи реч Божију и сведочанство Исуса Христа, и све што виде. Блажен је онај који чита, и они који слушају речи овога пророштва, и држе оно што је у њему написано; јер је време близу. Откривење 1:1–3.

Two hundred and twenty, and therefore twenty-two, are symbols of the combination of Divinity with humanity, and the final work of the third angel, which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, is accomplished within the prophetic context of the parable of the ten virgins. The wise virgins of the last days suffered their first disappointment on July 18, 2020, and they were scattered as dead bones in the street of Revelation chapter eleven, until July of 2023, twenty-two years after the sealing process began in 2001. The “time was then at hand,” and the Lord then raised up a “voice in the wilderness” who had received the message from Gabriel, who had received it from Christ, who had received it from the Father.

Двеста двадесет, а стога и двадесет и два, јесу симболи сједињења Божанства са човечанством, а завршно дело трећег анђела, које је запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде, извршава се у пророчком контексту приче о десет девојака. Мудре девојке последњих дана претрпеле су своје прво разочарање 18. јула 2020. године, и биле су расејане као мртве кости на улици из једанаестог поглавља Откривења, све до јула 2023, двадесет и две године након што је процес запечаћења отпочео 2001. године. „Време је тада било близу“, и Господ је тада подигао „глас у пустињи“ који је примио поруку од Гаврила, који ју је примио од Христа, који ју је примио од Оца.

The voice then began to send the message to the churches, and it has been sent in the electronic fashion where it can be read and or heard, currently in over sixty languages. The portion of prophecy that was unsealed, that is that message is found in the book of Daniel.

Глас је тада почео да шаље поруку црквама, и она је послата електронским путем, где се може читати и/или слушати, тренутно на више од шездесет језика. Део пророчанства који је био откривен, то јест та порука, налази се у књизи пророка Данила.

> “The book that was sealed is not the Revelation, but that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days. The angel commanded, ‘But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end.’ Daniel 12:4.” Acts of the Apostles, 585.

> „Књига која је била запечаћена није Откривење, него онај део Даниловог пророчанства који се односи на последње дане. Анђео је заповедио: „А ти, Даниле, затвори ове речи и запечати књигу до времена краја.“ Данило 12:4.“ Дела апостолска, 585.

The “portion of the prophecy of Daniel relating to the last days,” is verse forty. It is not simply verse forty, it is the portion of verse forty that is represented after the time of the end in 1989, and before the Sunday law of verse forty-one. The history of verse forty that has no mention within the verse itself is the portion of prophecy relating to the last days that was sealed up, and that since July, 2023 has been being unsealed for those who choose to see and hear.

„Део Даниловог пророчанства који се односи на последње дане“ јесте четрдесети стих. То није једноставно читав четрдесети стих; то је онај део четрдесетог стиха који је представљен након времена свршетка 1989. године, а пре недељног закона из четрдесет првог стиха. Историја четрдесетог стиха, која се у самом стиху уопште не помиње, јесте онај део пророчанства који се односи на последње дане и који је био запечаћен, а који се од јула 2023. године разоткрива онима који изаберу да виде и чују.

Verse forty records nothing of the history that follows the collapse of the Soviet Union in 1989, until the Sunday law of verse forty-one, but it does provide the prophetic platform that other lines of prophecy are to be placed upon. Those who are unwilling to see and hear that the methodology of line upon line is the latter rain methodology do not have the ability to see the hidden history of verse forty, and that is the history that is the Revelation of Jesus Christ, which Gabriel came to interpret for John and Daniel.

Четрдесети стих не бележи ништа од историје која следи након слома Совјетског Савеза 1989. године, све до недељног закона из четрдесет првог стиха, али он ипак пружа пророчку платформу на коју треба поставити друге линије пророштва. Они који нису вољни да виде и чују да је методологија „ред на ред“ методологија позног дажда, немају способност да виде скривену историју четрдесетог стиха, а то је историја која представља Откривење Исуса Христа, које је Гаврило дошао да протумачи Јовану и Данилу.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “At Berea Paul again commenced his work by going into the synagogue of the Jews to preach the gospel of Christ. He says of them, ‘These were more noble than those in Thessalonica, in that they received the word with all readiness of mind, and searched the Scriptures daily, whether those things were so. Therefore many of them believed; also of honorable women which were Greeks, and of men, not a few.’

> „У Береји Павле је поново отпочео свој рад улазећи у јеврејску синагогу да проповеда јеванђеље Христово. О њима каже: ‚Ови беху племенитији од оних у Солуну, јер примише реч са сваком готовошћу ума и сваки дан истраживаху Писма да ли је тако. Зато многи од њих повероваше; а и од угледних жена Гркиња и од људи не мали број.‘“

> “In the presentation of the truth, those who honestly desire to be right will be awakened to a diligent searching of the Scriptures. This will produce results similar to those that attended the labors of the apostles in Berea. But those who preach the truth in these days meet many who are the opposite of the Bereans. They cannot controvert the doctrine presented to them, yet they manifest the utmost reluctance to investigate the evidence offered in its favor, and assume that even if it is the truth it is a matter of little consequence whether or not they accept it as such. They think that their old faith and customs are good enough for them. But the Lord, who sent out his ambassadors with a message to the world, will hold the people responsible for the manner in which they treat the words of his servants. God will judge all according to the light which has been presented to them, whether it is plain to them or not. It is their duty to investigate as did the Bereans. The Lord says through the prophet Hosea: ‘My people are destroyed for lack of knowledge; because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee.’

> „При излагању истине, они који искрено желе да буду у праву биће покренути на марљиво истраживање Светога писма. То ће донети резултате сличне онима који су пратили рад апостола у Береји. Али они који у ове дане проповедају истину сусрећу многе који су супротност Берејцима. Они не могу побити науку која им се износи, ипак показују крајњу невољност да испитају доказе који се износе у њену корист, и полазе од тога да је, чак и ако је то истина, од мале важности да ли ће је прихватити као такву или не. Они мисле да су им њихова стара вера и обичаји довољно добри. Али Господ, који је послао своје посланике са поруком свету, сматраће народ одговорним за начин на који поступа према речима својих слугу. Бог ће судити свима према светлости која им је била предочена, било да им је она јасна или не. Њихова је дужност да истражују као што су то чинили Берејци. Господ каже преко пророка Осије: ‘Народ мој гине зато што нема знања; јер ти си одбацио знање, и ја ћу тебе одбацити.’“

> “The minds of the Bereans were not narrowed by prejudice, and they were willing to investigate and receive the truths preached by the apostles. If the people of our time would follow the example of the noble Bereans, in searching the Scriptures daily, and in comparing the messages brought to them with what is there recorded, there would be thousands loyal to God’s law where there is one today. But many who profess to love God have no desire to change from error to truth, and they cling to the pleasing fables of the last days. Error blinds the mind and leads from God; but truth gives light to the mind, and life to the soul.” Sketches from the Life of Paul, 87, 88.

> „Умови Веријаца нису били сужени предрасудама, и они су били вољни да истражују и приме истине које су апостоли проповедали. Када би људи нашег времена следили пример племенитих Веријаца, свакодневно истражујући Писма и упоређујући поруке које им се доносе с оним што је тамо записано, било би на хиљаде оних који су верни Божјем закону тамо где је данас један. Али многи који тврде да љубе Бога немају жеље да пређу из заблуде у истину, и држе се пријатних бајки последњих дана. Заблуда заслепљује ум и удаљава од Бога; а истина просветљује ум и даје живот души.“ Sketches from the Life of Paul, 87, 88.

Back to Articles