Article

# The Book of Daniel - Number Twenty

Књига пророка Данила – број двадесет

Daniel and the Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry of Kingdoms Rise and Fall

Данило и Откривење: Разоткривање пророчке таписерије успона и пада царстава

Author

Jeff Pippenger

Published

December 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White often identifies that the prophetic lessons that are needed to be understood are portrayed with the rise and fall of kingdoms.

Сестра Вајт често указује да су пророчке поуке које је потребно разумети приказане кроз успон и пад царстава.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „Из успона и пада народа, како је то јасно изложено у књигама Данила и Откривења, треба да научимо колико је безвредна пука спољашња и световна слава. Вавилон, са свом својом силом и величанственошћу, какву наш свет од тада више никада није видео, — силом и величанственошћу које су људима онога доба изгледале тако постојане и трајне, — како је потпуно нестао! Као „цвет травни“, пропао је. Јаков 1:10. Тако је пропало Мидо-Персијско царство, и царства Грчке и Рима. И тако пропада све што нема Бога за свој темељ. Само оно што је сједињено с Његовом намером и што изражава Његов карактер, може опстати. Његова начела су једино постојане ствари које наш свет познаје.“ Пророци и цареви, 548.

The “rise and fall” of the kingdoms that are represented in the books of Daniel and Revelation are the focal point of a correct approach to the study of prophecy. The fall of Babylon is typified by the fall of Nimrod’s Babel in Genesis eleven. Then in Daniel chapter five, Babylon falls again. The papacy’s history of its rise to power in the year 538, and its subsequent fall in 1798, also typifies the final fall of Babylon, for the papal power is prophetically spiritual Babylon. The papacy fell in 1798, and Revelation chapter eighteen outlines its final fall. In Daniel chapter eleven, and verse forty-five, the papacy, represented there as the king of the north, comes to its end with none to help. This takes place when probation closes, for verses forty-five of chapter eleven, and verse one of chapter twelve, represent the same history.

„Uspon i pad“ kraljevstava koja su predstavljena u knjigama Danila i Otkrivenja predstavljaju središnju tačku ispravnog pristupa proučavanju proročanstva. Pad Vavilona predočen je padom Nimrodovog Vavila u 1. Mojsijevoj jedanaest. Zatim, u petom poglavlju knjige proroka Danila, Vavilon ponovo pada. Istorija papstva, njegov uspon na vlast godine 538. i njegov potonji pad 1798. godine, takođe predočava konačni pad Vavilona, jer je papska vlast u proročkom smislu duhovni Vavilon. Papstvo je palo 1798. godine, a osamnaesto poglavlje Otkrivenja prikazuje njegov konačni pad. U jedanaestom poglavlju knjige proroka Danila, u četrdeset petom stihu, papstvo, tamo predstavljeno kao car severa, dolazi svome kraju, i niko mu neće pomoći. To se zbiva kada se završi vreme milosti, jer četrdeset peti stih jedanaeste glave i prvi stih dvanaeste glave predstavljaju istu istoriju.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, every one that shall be found written in the book. Daniel 11:45, 12:1.

> И поставиће шаторе свога дворца између мора на славној светој гори; али доћи ће своме крају, и нико му неће помоћи. И у то ће време устати Михаило, велики кнез који стоји за синове народа твога; и настаће време невоље какве није било откако је народа па до тога времена; и у то ће време бити избављен твој народ, сваки који се нађе записан у књизи. Данило 11:45; 12:1.

The message of the second angel is structured upon the fact that Babylon has fallen twice. Literal Babylon, represented by Nimrod and Belshazzar fell twice, and spiritual Babylon fell in 1798, and does so again, when human probation closes.

Порука другог анђела заснована је на чињеници да је Вавилон пао два пута. Дословни Вавилон, представљен Нимродом и Валтазаром, пао је два пута, а духовни Вавилон пао је 1798. године, и поново пада када се људско време милости заврши.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> И за њим пође други анђео, говорећи: Паде, паде Вавилон, онај велики град, јер је вином гнева блуда својега напојио све народе. Откривење 14:8.

The repetition of the fall of Babylon in the second angel provides the prophetic justification for identifying the doubling of words and phrases within the Scriptures as a symbol of the combined messages of the second angel and the Midnight Cry. It also upholds the principle identified by Sister White, concerning the study of prophecy being based upon the rise and fall of the kingdoms represented in the books of Daniel and Revelation. It illustrates the concept that to understand the fall of Babylon, the student of prophecy must bring together all of Babylon’s falls, “line upon line,” to establish the correct prophetic message of the final fall of Babylon.

Понављање пада Вавилона у поруци другог анђела пружа пророчко оправдање за поистовећивање удвајања речи и израза у Светом писму са симболом здружених порука другог анђела и Поноћног вапаја. Оно такође потврђује начело које је сестра Вајт истакла, да се проучавање пророштва заснива на успону и паду царстава представљених у књигама Данила и Откривења. То илуструје појам да, да би разумео пад Вавилона, проучавалац пророштва мора сабрати све падове Вавилона, „ред на ред“, како би утврдио исправну пророчку поруку о коначном паду Вавилона.

Babylon falling twice in the message of the second angel, is based upon the prophetic rule which identifies that truth is established upon the testimony of two witnesses. The doubling of Babylon’s fall within the message, represents the prophetic methodology that is identified in the Bible as the latter rain. That sacred methodology, which is the latter rain, is the application of bringing various lines of prophecy together “line upon line.” When employed by the student of prophecy, the methodology establishes the “message” of the latter rain. The latter rain message that is established through the application of the sacred methodology, is thereafter proclaimed in the combined prophetic histories of the second angel and the Midnight Cry. This was true in the history of the movement of the first angel, and it is true today, in the history of the movement of the third angel.

Пад Вавилона двапут у поруци другог анђела заснива се на пророчком правилу које показује да се истина утврђује сведочанством двају сведока. Удвостручење пада Вавилона унутар те поруке представља пророчку методологију која је у Библији означена као позни дажд. Та света методологија, која је позни дажд, јесте примена довођења различитих линија пророштва заједно, „ред на ред“. Када је примењује проучавалац пророштва, та методологија утврђује „поруку“ позног дажда. Порука позног дажда, која се утврђује применом те свете методологије, потом се објављује у сједињеним пророчким историјама другог анђела и Поноћног поклича. То је било истинито у историји покрета првог анђела, и истинито је и данас, у историји покрета трећег анђела.

Chapters four and five of the book of Daniel, represent the line of history which covers the rise and beginning of Babylon, represented by Nebuchadnezzar in chapter four, and then the fall and ending of Babylon, represented by Belshazzar in chapter five. Together they produce one prophetic line. The prophetic line produced by those two chapters is to be laid over the top of Daniel chapters one through three, in order to establish the latter rain message.

Четврта и пета глава књиге пророка Данила представљају линију историје која обухвата успон и почетак Вавилона, представљеног Навуходоносором у четвртој глави, а затим пад и завршетак Вавилона, представљеног Валтасаром у петој глави. Заједно оне образују једну пророчку линију. Пророчка линија коју образују те две главе треба да буде положена преко Данилових глава од прве до треће, како би се установила порука позног дажда.

The two chapters present the fall and rising again of Nebuchadnezzar and the fall and destruction of Belshazzar, and therefore present the fall of Babylon in the beginning and ending of the line. The line of prophecy created by the two chapters is structured upon Babylon falling, rising, and then falling again. That fact alone identifies that those two chapters represent the message of the second angel. The two chapters represent the history of the earth beast of Revelation thirteen, and in that history the message of the second angel and Midnight Cry is twice proclaimed.

Два поглавља приказују пад и поновно уздизање Навуходоносора, као и пад и уништење Валтазара, и стога приказују пад Вавилона на почетку и на крају тог низа. Пророчка линија коју образују та два поглавља устројена је на Вавилону који пада, уздиже се, а затим поново пада. Само та чињеница показује да та два поглавља представљају вест другог анђела. Та два поглавља представљају историју звери из земље из тринаесте главе Откривења, а у тој историји вест другог анђела и Поноћни поклич објављују се два пута.

Therefore, before we begin our consideration of chapters four and five of Daniel, we will identify the sacred methodology which is the latter rain, and then by employing that methodology we will identify the message of the latter rain.

Стога ћемо, пре него што отпочнемо разматрање четвртог и петог поглавља књиге пророка Данила, најпре утврдити свету методологију која је позна киша, а затим ћемо, применом те методологије, утврдити поруку позне кише.

A significant waymark of the history of the first and second angel was the methodology represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation. Those rules were used by men to identify the message of the Midnight Cry, and that message was the latter rain message for that history. A significant waymark of the history of the third angel is the methodology represented as “Prophetic Keys”. Those rules are to be used in conjunction with the rules of William Miller to identify the message of the Midnight Cry in our current history, and the message that is now being established by those rules is the latter rain message of the last days. Miller’s rules represent the early rain in the prophetic history of the earth beast, and those rules combined with the “Prophetic Keys” represent the latter rain in the prophetic history of the earth beast.

Значајна прекретница у историји првог и другог анђела била је методологија представљена правилима пророчког тумачења Вилијама Милера. Та правила људи су користили да препознају вест Поноћног вапаја, а та вест била је вест позне кише за ту историју. Значајна прекретница у историји трећег анђела јесте методологија представљена као „Пророчки кључеви“. Та правила треба да се користе заједно са правилима Вилијама Милера како би се препознала вест Поноћног вапаја у нашој садашњој историји, а вест која се сада утврђује тим правилима јесте вест позне кише последњих дана. Милерова правила представљају рану кишу у пророчкој историји звери из земље, а та правила сједињена са „Пророчким кључевима“ представљају позну кишу у пророчкој историји звери из земље.

The latter rain is the methodology employed to produce the message. There are those who are deceived because they seek for the latter rain experience, without first seeking the message that produces the experience. The Pentecostal churches of Christianity are a clear example of that deception. That same type of misguided direction is available to those who do seek for the latter rain message, but refuse to seek for the methodology that identifies and establishes the latter rain message. Without the correct methodology, the correct message cannot be identified. Without the correct message, the correct experience is an impossibility.

Позни дажд је методологија која се примењује да би се произвела порука. Има оних који су преварени јер траже искуство познога дажда, а да претходно не траже поруку која то искуство производи. Пентекосталне цркве хришћанства јасан су пример те обмане. Та иста врста погрешно усмереног правца доступна је и онима који заиста траже поруку познога дажда, али одбијају да траже методологију која препознаје и утврђује поруку познога дажда. Без исправне методологије, исправна порука не може бити препозната. Без исправне поруке, исправно искуство је немогуће.

The significance of this biblical fact goes unrecognized by most, for they have never considered the possibility that there is one right way to study the Bible, and that there are many wrong ways to study the Bible. The wrong way to study the Bible, that is by far the most often chosen, is to trust other men’s opinions of what the Bible teaches. It is such a common issue with men, that every church organizes a system to address this falsely perceived need of their flocks. That false need, produces the false work of establishing a system of leaders who are identified as the spiritual experts of biblical understanding that will correctly direct the understanding of the untrained flock. The Bible does identify a very organized system for the structure of a church, which includes elders, prophets and teachers, but the Bible never endorses the corruption of church organization that produces a system of leaders who have been ordained to identify what is or what isn’t truth, and thereafter, who is and who isn’t a heretic.

Значај ове библијске чињенице већина не препознаје, јер никада нису узели у обзир могућност да постоји један исправан начин проучавања Библије и да постоји много погрешних начина проучавања Библије. Погрешан начин проучавања Библије, који се далеко најчешће бира, јесте да се поуздајемо у мишљења других људи о томе чему Библија учи. То је код људи толико уобичајена појава да свака црква организује систем како би одговорила на ову лажно уочену потребу свога стада. Та лажна потреба производи лажно дело успостављања система вођа који су означени као духовни стручњаци за библијско разумевање, и који ће исправно усмеравати разумевање необученог стада. Библија заиста одређује веома уређен систем за устројство цркве, који укључује старешине, пророке и учитеље, али Библија никада не одобрава изопачење црквене организације које производи систем вођа рукоположених да одређују шта јесте, а шта није истина, и потом ко јесте, а ко није јеретик.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Постарај се да се покажеш одобрен пред Богом, као посленик који нема разлога да се стиди, који право управља речју истине. 2. Тимотеју 2:15.

A church leader is to exhort, rebuke, teach and guard against false doctrines and those who promote the false doctrines, but we are each to “study to show” ourselves “approved unto God,” by “rightly dividing the word of truth.” In doing so, we must know the methodology that the Bible identifies as the correct way to rightly divide the word of truth. The book of Isaiah sets forth these issues in the context of the latter rain, so it is there that we will begin.

Црквени вођа треба да опомиње, укорева, поучава и да чува од лажних учења и оних који шире лажна учења, али свако од нас треба да „проучава да се покаже“ „одобрен пред Богом“, тако што ће „правилно разделити реч истине“. Чинећи то, морамо познавати методологију коју Библија препознаје као исправан начин да се реч истине правилно раздели. Књига пророка Исаије излаже ова питања у контексту позног дажда, те ћемо ту и започети.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:1–13.

> У онај дан Господ ће својим љутим и великим и силним мачем походити левијатана, змију хитру, левијатана, змију вијугасту; и убиће аждају која је у мору. У онај дан певајте о њему: Виноград вина црвенога. Ја, Господ, чувам га; заливаћу га свакога часа; да га ко не оштети, чуваћу га ноћу и дању. Гнева нема у мени; ко ће ми поставити трње и драчу у боју? Поћи ћу на њих, спалићу их заједно. Или нека се ухвати за силу моју, да учини мир са мном; и учиниће мир са мном. Учиниће да се они који долазе од Јакова укорене; Израиљ ће процветати и пупети, и испуниће лице васељене плодом. Је ли га ударио као што је ударио оне који су њега ударали? Или је он убијен према покољу оних који су од њега побијени? Мером, кад је изгонио, препирао си се с њим; зауставио је свој жестоки ветар у дан источнога ветра. Зато ће се овим очистити безакоње Јаковљево; и ово је сав плод: да се одузме грех његов; кад учини све камење олтара као кречњачко камење разбијено у комаде, гајеви и ликови неће опстати. Ипак ће тврди град опустети, и стан ће бити остављен и напуштен као пустиња; онде ће теле пасти, и онде ће лежати, и појешће гране његове. Кад се осуше гране његове, биће поломљене; жене долазе и пале их; јер је то народ без разума; зато му се неће смиловати онај који га је створио, и онај који га је саздао неће му указати милост. И догодиће се у онај дан да ће Господ отрести класје од тока реке до потока египатскога, а ви ћете бити сабрани један по један, о синови Израиљеви. И догодиће се у онај дан да ће се затрубити у трубу велику, и доћи ће они који беху близу пропасти у земљи асирској, и прогнаници у земљи египатској, и поклониће се Господу на светој гори у Јерусалиму. Исаија 27:1–13.

In the previous articles, we have repeatedly addressed the “ensign” that is lifted up to call God’s other children out of Babylon. The last verse of Isaiah chapter twenty-seven, addresses the work of the ensign when it says “the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria.” Assyria is a symbol of Babylon in the last days, and those that hear the warning message to come out of Babylon in the verse, come and worship with those represented as the one hundred and forty-four thousand who are prophetically located at “the holy mount at Jerusalem.”

У претходним чланцима више пута смо се бавили „заставом“ која се подиже да позове другу Божју децу да изађу из Вавилона. Последњи стих двадесет седмог поглавља Исаије говори о делу те заставе када каже: „велика ће труба затрубити, и доћи ће они који беху готови да пропадну у земљи Асирској.“ Асирија је символ Вавилона у последњим данима, а они који у том стиху чују опомену да изађу из Вавилона долазе и клањају се са онима који су представљени као сто четрдесет и четири хиљаде, који су пророчки смештени „на светој гори у Јерусалиму.“

The verse says, “and it shall come to pass in that day.” “That day,” which is the day when the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other children out of Babylon, is the setting for the entire chapter. The second voice of Revelation chapter eighteen, cries at the Sunday law, when the whore of Tyre is remembered.

Стих каже: „и догодиће се у тај дан.“ „Тај дан“, који је дан када други глас из осамнаесте главе Откривења позива осталу Божју децу да изађу из Вавилона, представља оквир за читаво поглавље. Други глас из осамнаесте главе Откривења узвикује при доношењу недељног закона, када се блудница Тирска спомиње.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:4, 5.

> И чух други глас с неба где говори: Изађите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њеним гресима, и да не примите од њених зала. Јер су њени греси допрли до неба, и Бог се опоменуо њених безакоња. Откривење 18:4, 5.

Isaiah chapter twenty-seven, begins by identifying the same day that the chapter ends with, when it says, “In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea.”

Поглавље двадесет и седмо књиге пророка Исаије започиње указивањем на исти дан којим се то поглавље и завршава, када каже: „У тај дан Господ ће својим љутим и великим и силним мачем казнити левијатана, змију хитру, и левијатана, змију вијугаву; и убиће аждају која је у мору.“

At the Sunday law God’s executive, retributive judgment begins upon the kingdoms of the dragon (the United Nations), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). At the Sunday law the false prophet is overthrown as the sixth kingdom of Bible prophecy, and national apostasy produces national ruin. The Sunday law is where God’s executive judgments begin to fall upon the dragon, who is Satan (and whose earthly kingdom is represented as the dragon), the beast and the false prophet. It is a progressive punishment, that begins at the Sunday law. The beginning and the ending of chapter twenty-seven of Isaiah is the Sunday law, and the chapter represents specific issues that are directly connected with the history that leads up to and follows after the Sunday law.

При недељном закону почиње Божји извршни, одмаздни суд над царствима аждаје (Уједињених нација), звери (папства) и лажног пророка (Сједињених Држава). При недељном закону лажни пророк бива оборен као шесто царство библијског пророштва, а национално отпадништво производи националну пропаст. Недeљни закон је место на коме Божји извршни судови почињу да падају на аждају, која је Сотона (и чије је земаљско царство представљено као аждаја), на звер и на лажног пророка. То је поступна казна, која почиње при недељном закону. И почетак и завршетак двадесет седмог поглавља Исаије јесу недељни закон, а то поглавље представља посебна питања која су непосредно повезана с историјом која води до недељног закона и која следи после њега.

We are considering chapter twenty-seven, for it establishes the prophetic setting for chapters twenty-eight and twenty-nine. In those chapters we will find the definition of the latter rain as a methodology, which will allow us to understand the significance of laying chapters four and five of Daniel over the top of chapters one through three of Daniel. After Isaiah chapter twenty-seven, identifies the beginning of the progressive punishment of the dragon’s kingdom, he records that in that period of time, God’s people are commanded to “sing unto her.” Sing unto who?

Разматрамо двадесет седмо поглавље, јер оно успоставља пророчки оквир за двадесет осмо и двадесет девето поглавље. У тим поглављима наћи ћемо дефиницију позног дажда као методологије, што ће нам омогућити да разумемо значај полагања четвртог и петог поглавља Данила преко првог до трећег поглавља Данила. Након што двадесет седмо поглавље Исаије утврди почетак прогресивног кажњавања царства аждаје, оно бележи да је у том временском раздобљу Божјем народу заповеђено да „певајте јој“. Коме да певају?

The answer of who is to be sung to is in the title of the song, for they are to sing “a vineyard of red wine, that the Lord keeps.” The story of the vineyard is the story of God’s people, and it is first mentioned by Isaiah in chapter five.

Одговор на питање коме треба певати налази се у наслову песме, јер они треба да певају „о винограду црвенога вина, који Господ чува“. Прича о винограду јесте прича о Божјем народу, и Исаија је први пут помиње у петом поглављу.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–5.

> Сада ћу певати љубљеноме своме песму о љубљеноме своме за виноград његов. Љубљени мој има виноград на врло родном брегу. И огради га, и извади камење из њега, и засади га најбољом лозом, и сагради кулу усред њега, и ископа у њему и кацу; и надаше се да ће родити грожђе, а он роди дивље грожђе. И сада, о становници Јерусалима и људи Јудини, судите, молим вас, између мене и винограда мога. Шта је још могло бити учињено винограду моме, а да му нисам учинио? Зашто, кад се надах да ће родити грожђе, роди дивље грожђе? И сада, хајде, казаћу вам шта ћу учинити винограду своме: уклонићу ограду његову, и биће опустошен; разорићу зид његов, и биће погажен. И опустошићу га: неће се резати нити копати; него ће у њему израсти трње и чкаљ; и облацима ћу заповедити да не дажде на њ дажд. Јер виноград Господа над војскама јесте дом Израиљев, и људи Јудини мили су Му засад; и чекао је суд, а гле насиље; правду, а гле вика. Исаија 5:1–5.

In the history of the Sunday law crisis, God’s people are to sing the song of the vineyard to God’s people, for the song says, “And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” The song of the vineyard is the song identifying the passing by of a former covenant people, while God enters into covenant with those whom Peter says were “in time past were not a people, but are now the people of God.” It identifies that no rain has fallen upon the vineyard, thus identifying the work of Elijah who comes in that period of time, and who alone can produce rain during that period. We know the song is about the passing by of a covenant people, for the song of the vineyard was sung by Christ to ancient Israel, in the period that ancient Israel was being passed by, while God was simultaneously entering into covenant with spiritual Israel.

У историји кризе поводом закона о недељи, Божји народ треба Божјем народу да пева песму о винограду, јер песма каже: „А сада, становници Јерусалима и људи Јудини, судите, молим вас, између мене и мога винограда.“ Песма о винограду јесте песма која означава мимоилажење једног некадашњег заветног народа, док Бог ступа у завет са онима за које Петар каже да „некад не беху народ, а сада су народ Божји“. Она указује да на виноград није падала киша, те тако указује на дело Илије који долази у том раздобљу и који једини може произвести кишу током тог времена. Знамо да је та песма о мимоилажењу једног заветног народа, јер је песму о винограду Христос певао древном Израиљу у раздобљу када је древни Израиљ бивао мимоиђен, док је Бог истовремено ступао у завет са духовним Израиљем.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Чујте другу причу: Био неки домаћин који посади виноград, и огради га плотом, и ископа у њему кацу за вино, и сазида кулу, и даде га виноградарима под закуп, па отиде у далеку земљу. А када се приближи време плодовима, посла своје слуге виноградарима да приме његове плодове. И виноградари ухватише његове слуге, једнога избише, другога убише, а трећега каменоваше. Опет посла друге слуге, више него првих, и њима учинише тако исто. А најпосле посла им свога сина, говорећи: Постидеће се мога сина. Али виноградари, видевши сина, рекоше међу собом: Ово је наследник; ходите да га убијемо и да присвојимо његово наследство. И ухватише га, избацише из винограда и убише. Када, дакле, дође господар винограда, шта ће учинити тим виноградарима? Рекоше му: Зле ће зло погубити, а виноград ће дати другим виноградарима, који ће му давати плодове у своје време. Рече им Исус: Зар никада нисте читали у Писмима: Камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла; то би од Господа, и дивно је у нашим очима? Зато вам кажем: узеће се од вас царство Божје и даће се народу који доноси његове плодове. И ко падне на овај камен, разбиће се; а на кога он падне, сатрће га. И чувши његове приче, првосвештеници и фарисеји разумеше да о њима говори. Матеј 21:33–45.

When Jesus sang the song of God’s vineyard to ancient Israel, they were so drawn into the logic and strength of the message, that when Jesus asked the quibbling Jews, what the Lord of the vineyard would do to those who slew the Son, they could not help but provide the correct answer, when they said, “He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons.”

Када је Исус древном Израиљу певао песму о Божјем винограду, они су били толико увучени у логику и снагу те поруке да, када је Исус упитао цепидлачке Јевреје шта ће господар винограда учинити онима који су убили Сина, нису могли а да не дају тачан одговор, рекавши: „Зле ће људе љуто погубити, а виноград свој даће другим виноградарима, који ће му давати плодове у своје време.”

Jesus then immediately added another verse to the song, when he sang about the rejected stone, and pulled their answer together with the closing stanza when he stated, “Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.” The “grinding him to powder,” echoes Isaiah twenty-seven making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Both are references to the work of revival carried out by Josiah, who symbolized those in the last days that rediscover the “seven times”, which is the stumbling stone that crushes those who refuse to find it precious.

Исус је потом одмах додао још један стих песми, када је запевао о одбаченом камену, и сажeо њихов одговор са завршном строфом када је изјавио: „Зато вам кажем: узеће се од вас царство Божје и даће се народу који ће доносити његове плодове. И ко падне на тај камен разбиће се; а на кога он падне, сатрће га у прах.” То „сатрће га у прах” одјекује Исаијом двадесет и седам, чинећи „све камење олтара као кречњак разбијен у комаде; дубраве и ликови неће опстати.” Обоје су упућивања на дело обнове које је спровео Јосија, који је представљао оне у последњим данима који поново откривају „седам времена”, што је камен спотицања који сатире оне који одбијају да га нађу драгоценим.

In the day of the Sunday law, as represented in Isaiah chapter twenty-seven, those who “in time past were not a people,” are to sing the song of the Lord’s vineyard of red wine. These articles have often identified that there is no third message, without a first and a second message. The Sunday law is the third message, and the day of the Sunday law includes the history of the first and second messages. In chapter twenty-seven of Isaiah, the Sunday law is identifying the period represented in Daniel chapter one, and then again in Daniel chapters one through three. Prophetically, the day of the Sunday law in chapter twenty-seven is identifying the history of September 11, 2001, when the first message was empowered through to the soon-coming Sunday law.

У дан недељног закона, како је представљен у двадесет седмом поглављу Исаије, они који „некада не беху народ“ треба да певају песму о Господњем винограду црвенога вина. Ови чланци су често указивали на то да нема треће поруке без прве и друге поруке. Недељни закон је трећа порука, а дан недељног закона обухвата историју прве и друге поруке. У двадесет седмом поглављу Исаије, недељни закон означава раздобље представљено у првом поглављу Данила, а затим опет у првом до трећем поглављу Данила. Пророчки, дан недељног закона у двадесет седмом поглављу означава историју 11. септембра 2001. године, када је прва порука била оснажена све до ускоро долазећег недељног закона.

We will continue on in our consideration of the song that the redeemed are to proclaim in the time leading up to the point where the whore of Rome will begin to sing her song, in the next article.

У следећем чланку наставићемо наше разматрање песме коју откупљени треба да објављују у времену које води до тренутка када ће римска блудница почети да пева своју песму.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> И погледах, и гле, Јагње стајаше на гори Сиону, и с њим сто четрдесет и четири хиљаде, који имаху име Оца његова написано на челима својим. И чух глас с неба, као глас многих вода и као глас силнога грома; и чух глас гудача који гудаху на гуслама својим. И певаху као нову песму пред престолом, и пред четири жива бића, и старешинама; и нико не могаше научити те песме осим сто четрдесет и четири хиљаде, који су откупљени са земље. Ово су они који се не оскврнише са женама, јер су девствени. Ово су они који иду за Јагњетом куда год оно пође. Ови су откупљени између људи, као првенци Богу и Јагњету. И у устима њиховим не нађе се превара, јер су без мане пред престолом Божјим. Откривење 14:1–5.

Back to Articles