Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Seven

Књига пророка Данила — Шездесет седам

Prophetic Insights: Islam, September 11, 2001, and the Day of the East Wind

Пророчки увиди: ислам, 11. септембар 2001, и Дан источног ветра

Author

Jeff Pippenger

Published

January 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Islam of the third woe arrived into prophetic history on September 11, 2001, and it was immediately restrained. At that time the latter rain began to fall, but it was “measured”.

Ислам трећег тешко дошао је у пророчку историју 11. септембра 2001. године, и одмах је био обуздан. У то време позни дажд је почео да пада, али је био „одмерен“.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> С мером, кад она пусти изданаке, препираћеш се с њом; Он задржава свој жестоки ветар у дан источног ветра. Стога ће се овим очистити безакоње Јаковљево; и ово је сав плод уклањања његовог греха: кад све камење жртвеника учини као кречне каменове разбијене у комаде, гајеви и ликови неће опстати. Ипак ће утврђени град опустети, и насеље ће бити остављено и напуштено као пустиња: онде ће теле пасти, онде ће лежати и брстити његове гране. Кад се његове гране осуше, биће одломљене; жене долазе и пале их; јер је то народ без разума: зато му се неће смиловати Онај који га је створио, и неће му показати милост Онај који га је саздао. И десиће се у тај дан да ће Господ отрести плодове од речнога тока па до потока египатског, и ви ћете бити сабрани један по један, о синови Израиљеви. И десиће се у тај дан да ће затрубити велика труба, и доћи ће они који беху на прагу пропасти у земљи асирској, и изгнаници у земљи египатској, и поклониће се Господу на светој гори у Јерусалиму. Исаија 27:6–13.

The “day of the east wind” identifies the arrival of the latter rain, and also Islam of the third woe. It also marks the beginning of the history where the “iniquity of Jacob is purged.” The day of the east wind arrived on September 11, 2001, and at that point the judgment of the living commenced. The judgment of the living is the closing work of the third angel, and it is there that the removal of the sins of the one hundred and forty-four thousand began. That is what Isaiah means when he wrote, “By this.”

„Дан источног ветра“ означава долазак позног дажда, а такође и ислам трећег тешко. Он такође означава почетак историје у којој се „очишћује безакоње Јаковљево“. Дан источног ветра наступио је 11. септембра 2001. године, и у том тренутку отпочео је суд живима. Суд живима јесте завршно дело трећег анђела, и управо ту је започело уклањање греха сто четрдесет и четири хиљаде. То је оно што Исаија има на уму када је написао: „Овим.“

The words leading up to, “By this,” are, “In measure, when it shooteth forth, thou will debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” “By this,” is identifying the specific testing truths that purge the sin from those represented as Jacob. Those truths include the event (9/11), which marks the arrival of the latter rain. Those truths include the definition of the latter rain as “a message,” and the “message” is Islam. It includes the truth that “the east wind” is Islam of the third Woe, and it includes the prophetic characteristic of Islam’s subsequent restraint (stayeth).

Речи које претходе речима: „Овим“, гласе: „Мером кад је пустиш, расправљаћеш с њом; он задржава свој љути ветар у дан источног ветра.“ „Овим“ поистовећује одређене истине испитивања које чисте грех од оних који су представљени као Јаков. Те истине обухватају догађај (9/11), који означава долазак позног дажда. Те истине обухватају одређење позног дажда као „поруке“, а „порука“ је ислам. То укључује истину да је „источни ветар“ ислам трећег Тешко, и укључује пророчку одлику потоњег уздржавања ислама (задржава).

The test itself is represented by the “debate,” which began on September 11, 2001. Jeremiah, when representing the first disappointment, was counseled to “return” unto God and separate the precious from the vile. The “fruit” of the testing message produces two classes of worshippers.

Само искушавање представљено је „расправом“, која је отпочела 11. септембра 2001. године. Јеремија је, када је представљао прво разочарање, био посаветован да се „врати“ к Богу и одвоји драгоцено од ништавног. „Плод“ поруке о испитивању производи две класе богослужитеља.

The judgment of the foolish is represented as “when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Isaiah is referencing the pronouncement against those who turn things upside down in chapters twenty-eight and twenty-nine. They are those who cannot understand the sealed book. The work (fruit) of the wicked is to be esteemed as potter’s clay.

Суд над безумнима представљен је овако: „када учини све камење олтара као кречњачко камење разбијено у комаде, гајеви и ликови неће опстати.“ Исаија се позива на објаву против оних који изврћу ствари наглавачке у двадесет осмој и двадесет деветој глави. То су они који не могу разумети запечаћену књигу. Дело (плод) безбожних треба сматрати грнчарском глином.

> Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:14–16.

> Зато, ево, ја ћу опет учинити чудесно дело међу овим народом, чудесно дело и дивоту; јер ће пропасти мудрост његових мудраца, и разум разборитих његових биће сакривен. Тешко онима који дубоко крију свој наум од Господа, и чија су дела у тами, и говоре: Ко нас види? и ко нас познаје? Заиста, ваше извртање ствари сматраће се као грнчарска глина; јер хоће ли дело рећи ономе који га је начинио: Није ме начинио? или ће уобличено рећи ономе који га је уобличио: Он нема разума? Исаија 29:14–16.

The work of the wicked will be as potter’s clay, and in chapter twenty-seven their work is portrayed in a similar fashion, as chalkstones that are beaten asunder. Chalk or potter’s clay is easily beaten into powder, and the symbol of the work of making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder,” and including the work of tearing down “the groves and images,” so that they “shall not stand up,” is the work represented by the reformation of king Josiah. In the final revival and reformation, represented by the reformation of Josiah, the Adventist corporate structure will be desolate, for “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness.” All their works, meaning the thousands of churches, schools, colleges, universities, hospitals and office buildings around the world, will be prophetically beaten into worthless powder.

Дело безбожника биће као грнчарска глина, а у двадесет седмом поглављу његово дело је приказано на сличан начин, као кречни каменови који се разбијају. Креч или грнчарска глина лако се сатиру у прах, а симбол дела којим се „све камење олтара претвара у кречне каменове који се разбијају“, и које обухвата рушење „лугова и ликова“, тако да „неће више стајати“, јесте дело представљено реформом цара Јосије. У последњем пробуђењу и реформацији, представљеним реформом Јосијином, адвентистичка корпоративна структура биће опустошена, јер „утврђени град биће пуст, и насеље остављено, и препуштено као пустиња“. Сва њихова дела, то јест хиљаде цркава, школа, колеџа, универзитета, болница и пословних зграда широм света, биће пророчки сатрвена у безвредни прах.

The membership will also be desolate, for those “people of no understanding” will be as “withered” “boughs” that “shall be broken off” “and set on fire,” for “he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favor.”

I članstvo će takođe biti opustošeno, jer će oni „ljudi bez razuma” biti kao „suve” „grane” koje će „biti odlomljene” „i bačene u oganj”, jer „onaj koji ih je stvorio neće im se smilovati, i onaj koji ih je sazdao neće im pokazati milost”.

When the separation that is accomplished by the testing message is complete, the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other flock out of Babylon, for in that day “it shall come to pass” “that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem.”

Када се раздвајање које се остварује поруком кушње доврши, други глас из осамнаесте главе Откривења позива друго Божје стадо да изађе из Вавилона, јер ће се у тај дан „збити“ „да ће се затрубити у велику трубу, и доћи ће они који беху готови да погину у земљи асирској, и прогнаници у земљи египатској, и поклониће се Господу на светој гори у Јерусалиму.“

The passage (Isaiah twenty-seven, verses eight through thirteen) we are considering, identifies the prophetic history that began on September 11, 2001, and illustrates the testing and purification of those who will ultimately call God’s other flock out of Babylon. The opening verses of the same chapter, identify a song that is to be sung during that very history.

Одломак (Исаија двадесет седам, стихови осам до тринаест) који разматрамо, означава пророчку историју која је започела 11. септембра 2001. године и приказује кушање и очишћење оних који ће на крају позвати друго Божје стадо из Вавилона. Уводни стихови истог поглавља означавају песму коју треба певати током управо те историје.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? Isaiah 27:2–7.

> У тај дан певајте о њој: виноград црвенога вина. Ја, Господ, чувам га; свакога часа заливаћу га; да га ко не оштети, чуваћу га ноћу и дању. Гнева нема у мени: ко ће ми у боју поставити трње и чкаљ? Проћи ћу кроз њих, спалићу их заједно. Или нека се ухвати за моју силу, да учини мир са мном; и учиниће мир са мном. Учиниће да они који су од Јакова пусте корен; Израиљ ће процветати и пупити, и испуниће лице света плодом. Је ли га ударио као што је ударио оне који су њега ударали? или је убијен као што су побијени они које је он побио? Исаија 27:2–7.

The song of the vineyard is the song that first identifies God’s people as a vineyard which He had loved and cared for. It then presents a promise of acceptance for any who would wish to take hold of Christ’s righteousness. It then identifies the promise of the outpouring of the Holy Spirit, represented by two phases of rain. The first phase of rain brings the blossoms and buds to life, and the second phase fills the earth with fruit.

Песма о винограду јесте песма која најпре Божји народ препознаје као виноград који је Он љубио и о коме се старао. Затим износи обећање прихватања за свакога ко би пожелео да се ухвати за Христову праведност. Потом указује на обећање изливања Светога Духа, представљено двема фазама кише. Прва фаза кише оживљава цветове и пупољке, а друга фаза испуњава земљу плодом.

The song of the vineyard is the song that identifies the period of time when God is passing by a former chosen people, while entering into covenant with a new chosen people. Verses eight and onward, are simply repeating and enlarging upon the opening verses of the chapter. The first verse of the chapter identifies the same event that is identified as the “day of the east wind” in verse eight.

Песма о винограду јесте песма која означава временски период када Бог пролази поред некадашњег изабраног народа, док ступа у завет са новим изабраним народом. Осми стих и надаље једноставно понављају и проширују уводне стихове поглавља. Први стих поглавља означава исти догађај који је у осмом стиху означен као „дан источног ветра“.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. Isaiah 27:1.

> У тај дан Господ ће својим љутим и великим и силним мачем казнити левијатана, брзу змију, и левијатана, кривудаву змију; и убиће аждају што је у мору. Исаија 27:1.

The dragon is Satan, but in a secondary sense it was pagan Rome.

Аждаја је Сатана, али у секундарном смислу то је био пагански Рим.

> “Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.” The Great Controversy, 439.

> „Тако, док змај, пре свега, представља Сатану, он је, у споредном смислу, симбол паганског Рима.“ Велика борба, 439.

The ten kings of pagan Rome, in chapter seven of Daniel, and in chapter twelve of Revelation represent the ten kings of Revelation seventeen–in the last days.

Десет царева паганског Рима, у седмом поглављу Данила, и у дванаестом поглављу Откривења, представљају десет царева из Откривења седамнаест — у последњим данима.

> “Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus.” Testimonies to Ministers, 38.

> „Краљеви и владари и намесници ставили су на себе жиг антихриста и представљени су као аждаја која полази да зарати са светима — са онима који држе заповести Божје и имају веру Исусову.“ Testimonies to Ministers, 38.

Verse one of Isaiah 27 is identifying the beginning of the judgment of the dragon, which began at the day of the east wind, on September 11, 2001. The judgment of the kings of the earth, and their globalist merchant partners, is accomplished when the financial structure of the earth is destroyed by an “east wind”, in the midst of the “seas”.

Први стих Исаије 27 означава почетак суда над аждајом, који је започео у дан источног ветра, 11. септембра 2001. године. Суд над царевима земаљским и њиховим глобалистичким трговачким партнерима извршава се када финансијска структура земље буде уништена „источним ветром“, усред „мора“.

> For, lo, the kings were assembled, they passed by together. They saw it, and so they marvelled; they were troubled, and hasted away. Fear took hold upon them there, and pain, as of a woman in travail. Thou breakest the ships of Tarshish with an east wind. Psalms 48:4–7.

> Јер, гле, цареви се сабраше, прођоше заједно. Видеше то, и зачудише се; сметоше се, и нагло побегоше. Тамо их обузе страх, и болови, као у жене која рађа. Ти разбијаш тарсиске лађе источним ветром. Псалми 48:4–7.

Isaiah chapter twenty-seven, verses one through seven, is repeated and enlarged upon in verses eight through thirteen. It identifies that in “the day of east wind” the kings and merchants of the earth are going to be confronted with fear, and their fear escalates through history from that point onward. That fear identifies the illogical and hasty movements of the progressive globalists of planet earth ever since September 11, 2001, as they push their agenda further and more aggressively, than what would be logically expected. Satan, and his representatives, for the merchants and kings of the earth (the globalists), as symbols of the dragon, know their time is short.

Исаија, двадесет седмо поглавље, стихови један до седам, понавља се и даље разрађује у стиховима осам до тринаест. Ту се указује да ће се у „дан источнога ветра“ цареви и трговци земаљски суочити са страхом, и да се њихов страх од те тачке па надаље кроз историју појачава. Тај страх указује на нелогична и исхитрена кретања прогресивних глобалиста планете Земље још од 11. септембра 2001. године, док они своју агенду гурају даље и све агресивније, више него што би се логично могло очекивати. Сатана, и његови представници, јер трговци и цареви земаљски (глобалисти), као символи аждаје, знају да им је време кратко.

> Therefore rejoice, ye heavens, and ye that dwell in them. Woe to the inhabiters of the earth and of the sea! for the devil is come down unto you, having great wrath, because he knoweth that he hath but a short time. Revelation 12:12.

> Зато се веселите, небеса, и ви који пребивате у њима. Тешко онима који живе на земљи и на мору! јер ђаво сиђе к вама с великим гневом, знајући да има још мало времена. Откривење 12:12.

The day of the east wind, that produced the economic crisis in 2001, that has only gotten worse, no matter what the globalist media attempts to claim, is the issue that confronts the world at the point when the dragon knows his time is short. He then escalates his movements for control of the entire earth, and he does so when “Woe” (the third Woe) is brought upon “the inhabiters of the earth and sea.”

Дан источног ветра, који је проузроковао економску кризу 2001. године, а која се само погоршавала, без обзира на то шта глобалистички медији покушавају да тврде, јесте питање које стоји пред светом у тренутку када аждаја зна да јој је време кратко. Тада она појачава своје покрете ради успостављања контроле над целом земљом, и то чини када се „Тешко“ (треће Тешко) обрушава на „оне који живе на земљи и мору.“

The arrival of Islam of the third Woe (the east wind), on September 11, 2001, produced an economic disaster that has forced the globalists to accelerate their efforts to force a one world government upon planet earth. Yet Islam continues to fulfill its role. Perhaps the most serious revelation of Islam as a symbol of Bible prophecy is found in the first reference to Islam.

Dolazak islama trećeg Jaoa (istočnog vetra), 11. septembra 2001. godine, proizveo je ekonomsku katastrofu koja je primorala globaliste da ubrzaju svoje napore da nametnu jednu svetsku vladu planeti Zemlji. Ipak, islam nastavlja da ispunjava svoju ulogu. Možda se najozbiljnije otkrivenje islama kao simbola biblijskog proročanstva nalazi u prvom upućivanju na islam.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> И анђео Господњи јој рече: Ево, трудна си, и родићеш сина, и надени му име Исмаило; јер је Господ чуо невољу твоју. А он ће бити дивљи човек; рука ће његова бити против свакога, и рука свакога против њега; и живеће пред лицем све браће своје. 1. Мојсијева 16:11, 12.

God’s Word never fails. As Islam continues to produce pain as a woman in travail, some who might even accept that Islam is identified in Bible prophecy, have not yet wrapped their mind around the obvious fact in the two verses. Some might understand that it is Islam that brings every man on planet earth together in order to oppose a common enemy, and this is of course true. Yet the last phrase in the verse is the more serious truth. The world was shaken by September 11, 2001, and it has recently been shaken again by this year’s October 7 attack of Hamas against Israel. But no one is willing to see that the spirit of warfare and sudden destruction is “in the presence of all” of Ishmael’s brethren.

Реч Божја никада не изневерава. Како ислам наставља да рађа бол као жена у порођајним мукама, неки, који би чак и могли прихватити да је ислам означен у библијском пророчанству, још увек нису обухватили умом очигледну чињеницу у ова два стиха. Неки би могли разумети да је управо ислам тај који доводи сваког човека на планети земљи заједно да би се супротставио заједничком непријатељу, и то је, наравно, тачно. Ипак, последња фраза у стиху представља озбиљнију истину. Свет је био потресен 11. септембра 2001, а недавно је поново потресен овогодишњим нападом Хамаса 7. октобра на Израел. Али нико није вољан да увиди да је дух ратовања и изненадног уништења „пред лицем свих“ Исмаилових браће.

What kind of destruction will be carried out when there is a surprise attack carried out by such Islamic nations as Saudi Arabia, the United Arab Emirates, Qatar, Kuwait, Brunei and Bahrain? The spirit of Ishmael is in “all his brethren,” and the warfare that has so far been produced with the third Woe from countries such as Afghanistan or Iraq, will be quite different when the prophecy of Ishmael is fully fulfilled. How many nuclear bombs does Pakistan have?

Каква ће се врста разарања извршити када дође до изненадног напада који изврше такве исламске нације као што су Саудијска Арабија, Уједињени Арапски Емирати, Катар, Кувајт, Брунеј и Бахреин? Дух Исмаила је у „свој његовој браћи“, а ратовање које је до сада проистекло из трећег Тешко из земаља као што су Авганистан или Ирак, биће сасвим друкчије када се пророштво о Исмаилу у потпуности испуни. Колико нуклеарних бомби има Пакистан?

The prophetic characteristic of Islamic warfare as demonstrated in the first and second Islamic Woes is sudden, surprise attacks. Are there enough finances in the affluent Islamic nations to secretly secure or produce weaponry that would be more sophisticated, and lethal, than fuel laden jets, car bombs, burning tires, rape and knives? Is God’s Word to be believed?

Proročko obeležje islamskog ratovanja, kako je pokazano u prvom i drugom islamskom Jadu, jesu iznenadni, prepadni napadi. Ima li u bogatim islamskim nacijama dovoljno finansijskih sredstava da se potajno obezbedi ili proizvede naoružanje koje bi bilo sofisticiranije i smrtonosnije od mlaznih aviona natovarenih gorivom, automobilskih bombi, zapaljenih guma, silovanja i noževa? Treba li verovati Božjoj Reči?

All the jewels of Miller’s dream become testing truths in the last days, if nothing more than the reality that those truths have been rejected and prophecy identifies they will be restored. But some of those jewels, such as the work of Christ in the heavenly sanctuary and Islam of the third Woe, identify predictions that are fulfilled only in the very last days. One represents the work of Christ in the Most Holy Place, certainly a present testing truth, and the other identifies the message of the Midnight Cry, which again is a present testing truth.

Сви драгуљи из Милеровог сна постају истине провере у последњим данима, макар ни због чега другог до због стварности да су те истине биле одбачене и да пророштво указује да ће бити обновљене. Али неки од тих драгуља, као што су Христово дело у небеској светињи и ислам трећег Тешко, указују на предсказања која се испуњавају тек у самим последњим данима. Једно представља Христово дело у Светињи над светињама, свакако садашњу истину провере, а друго указује на вест Поноћног поклича, која је опет садашња истина провере.

The thread that weaves together the Millerite movement and the time of the end in 1989, which in turn introduces the movement of the one hundred and forty-four thousand, is the “seven times,” that was Miller’s first jewel and the first to be set aside as Adventism left the old paths. One hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, to the time of the end in 1989, represents the “seven times.” The twenty-five hundred and twenty was divided into two periods of twelve hundred and sixty, and a tenth or a tithe of twelve hundred and sixty, is one hundred and twenty-six. The stone the builders rejected is so long that it connects the first and last movements of the three angels. In so doing it identifies that the truth of the “seven times” is also a present testing truth, and that it is the truth that becomes no longer simply the foundation stone, but the head of the corner.

Нит која повезује милеритски покрет и време краја 1989. године, које заузврат уводи покрет сто четрдесет и четири хиљаде, јесте „седам времена“, што је било Милеров први драгуљ и прво што је било одбачено када је адвентизам напустио старе стазе. Сто двадесет и шест година, од побуне 1863. године до времена краја 1989. године, представља „седам времена“. Две хиљаде пет стотина и двадесет било је подељено на два раздобља од хиљаду двеста шездесет, а десетина или десетак од хиљаду двеста шездесет јесте сто двадесет и шест. Камен који зидари одбацише толико је дугачак да повезује први и последњи покрет тројице анђела. Чинећи то, он показује да је истина о „седам времена“ такође садашња истина кушања, и да је то истина која више није само камен темељац, него глава од угла.

We will now leave off our consideration of the increase of knowledge in the Millerite movement, represented by the Ulai River vision in the book of Daniel and turn our attention to the vision of the Hiddekel River, that represents the increase of knowledge, in the movement of the one hundred and forty-four thousand.

Сада ћемо оставити по страни наше разматрање о порасту знања у милеритском покрету, представљеном визијом реке Улај у књизи пророка Данила, и усмерити пажњу на визију реке Хидекел, која представља пораст знања у покрету сто четрдесет и четири хиљаде.

We will begin next by considering the four generations of Adventism that span the one hundred and twenty-six years from 1863 to 1989.

Затим ћемо започети разматрање четири генерације адвентизма које обухватају сто двадесет и шест година, од 1863. до 1989. године.

We will start that study in the next article.

Тај проучавање започећемо у следећем чланку.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. And, behold, the glory of the God of Israel was there, according to the vision that I saw in the plain. Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. He said furthermore unto me, Son of man, seest thou what they do? even the great abominations that the house of Israel committeth here, that I should go far off from my sanctuary? but turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations. And he brought me to the door of the court; and when I looked, behold a hole in the wall.

> И догоди се шесте године, шестога месеца, петога дана у месецу, док сеђах у својој кући, а старешине Јудине сеђаху преда мном, да ме тамо обузе рука Господа Господа. И погледах, и гле, обличје као изглед огња: од изгледа његових бедара наниже — огањ, а од његових бедара навише — као изглед светлости, као боја ћилибара. И пружи обличје руке, и узе ме за прамен косе на мојој глави; и дух ме подиже између земље и неба, и донесе ме у виђењима Божјим у Јерусалим, до врата унутрашњих двери које гледају ка северу, где беше седиште лика ревности, који изазива на ревност. И гле, слава Бога Израиљева беше тамо, према виђењу које видех у равници. Тада ми рече: Сине човечји, подигни сада очи своје према северу. И подигох очи своје према северу, и гле, северно код врата жртвеника беше овај лик ревности на улазу. И рече ми још: Сине човечји, видиш ли шта чине? велике гадости које дом Израиљев чини овде, да се удаљим од светиње своје? Али окрени се још једном, и видећеш веће гадости. И доведе ме до врата трема; и кад погледах, гле, рупа у зиду.

> Then said he unto me, Son of man, dig now in the wall: and when I had digged in the wall, behold a door. And he said unto me, Go in, and behold the wicked abominations that they do here. So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. He said also unto me, Turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations that they do. Then he brought me to the door of the gate of the Lord’s house which was toward the north; and, behold, there sat women weeping for Tammuz. Then said he unto me, Hast thou seen this, O son of man? turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations than these. And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:1–18.

> Тада ми рече: Сине човечји, прокопај сада зид; и кад прокопах зид, гле, врата. И рече ми: Уђи и види опаке гадости које овде чине. Тако уђох и видех; и гле, свакакве облике гмизаваца и мрских звери, и све идоле дома Израиљева, насликане по зиду унаоколо. И пред њима стајаху седамдесет људи од старешина дома Израиљева, а усред њих стајаше Јазанија, син Сафанов, сваки са кадионицом својом у руци; и густ облак кадионичног дима уздизаше се. Тада ми рече: Сине човечји, јеси ли видео шта чине старешине дома Израиљева у тами, сваки у одајама својих слика? Јер говоре: Господ нас не види; Господ је оставио земљу. И још ми рече: Окрени се опет, па ћеш видети још веће гадости које чине. Тада ме доведе до врата капије дома Господњег која гледа на север; и, гле, онде сеђаху жене и оплакиваху Тамуза. И рече ми: Јеси ли видео ово, сине човечји? Окрени се опет, па ћеш видети још веће гадости него ове. И уведе ме у унутрашњи трем дома Господњег; и, гле, код врата храма Господњег, између трема и жртвеника, беше око двадесет и пет људи, с леђима окренутим храму Господњем, а лицима својим према истоку; и клањаху се сунцу према истоку. Тада ми рече: Јеси ли видео ово, сине човечји? Зар је мала ствар дому Јудину што чине гадости које овде чине? Јер су земљу напунили насиљем, и опет се вратили да ме гневе; и, гле, приносе грану носу своме. Зато ћу и ја поступити у гневу: око моје неће поштедети, нити ћу се смиловати; и ако завапе на моје уши гласом великим, ипак их нећу услишити. Језекиљ 8:1–18.

Back to Articles