Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixteen

Књига пророка Данила — сто шеснаести део

Unveiling the Days of Vengeance: A Prophetic Exploration of Jeremiah’s Warning and the Final Generation

Откривање дана освете: пророчко разматрање Јеремијиног упозорења и последњег нараштаја

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were considering Jeremiah chapter fifty in the previous article, and in the passage the judgment upon Babylon, that begins at the soon coming Sunday law in the United States and ends with the wrath of God. The executive judgment is the day of the Lord’s vengeance that was represented by the destruction of Jerusalem in the year 70 AD. The destruction of Jerusalem accomplished by Rome in 70 AD, had been typified by the destruction of Jerusalem carried out by Nebuchadnezzar. Together they provided two witnesses of the Executive Judgment of the whore of Tyre, who is also the whore of Revelation chapter seventeen.

У претходном чланку разматрали смо педесето поглавље Јеремијино и, у том одломку, суд над Вавилоном, који отпочиње ускоро долазећим недељним законом у Сједињеним Америчким Државама и завршава се Божјим гневом. Извршни суд јесте дан освете Господње, који је био представљен разорењем Јерусалима 70. године нове ере. Разорење Јерусалима које је Рим извршио 70. године нове ере било је типолошки преднасликано разорењем Јерусалима које је извео Навуходоносор. Заједно су пружили два сведока Извршног суда над блудницом Тира, која је уједно и блудница из седамнаестог поглавља Откривења.

Jeremiah informs us that when the Lord’s vengeance is accomplished upon modern Babylon, beginning with the soon-coming Sunday law, that “In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve.” In those days, the sealing of the one hundred and forty-four thousand will have already been accomplished.

Јеремија нас обавештава да ће, када се изврши Господња освета над савременим Вавилоном, почевши од ускоро долазећег недељног закона, „у те дане и у то време, говори Господ, безакоње Израиљево тражиће се, и неће га бити; и греси Јудини, и неће се наћи; јер ћу опростити онима које оставим.“ У те дане, печаћење сто четрдесет и четири хиљаде већ ће бити извршено.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 216.

> „Шта чините, браћо, у великом делу припреме? Они који се сједињују са светом примају световни калуп и припремају се за жиг звери. Они који немају поверења у себе, који се понижавају пред Богом и чисте своје душе послушношћу истини — они примају небески калуп и припремају се за печат Божји на својим челима. Када указ буде издат и жиг утиснут, њихов карактер остаће чист и без мане кроз сву вечност.“ Testimonies, volume 5, 216.

The executive judgment begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, who calls men and women to flee from Babylon, and Jeremiah says, “their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her.” Her judgment is accomplished by the “archers.” The first reference to an archer in the Scriptures is concerning Ishmael.

Извршни суд започиње другим гласом из осамнаестог поглавља Откривења, који позива људе и жене да беже из Вавилона, а Јеремија каже: „Дође њихов дан, време њиховог похода. Глас оних који беже и избављају се из земље вавилонске, да јаве на Сиону освету Господа Бога нашега, освету за храм његов. Сазовите стрелце на Вавилон; сви који затежу лук, улогорите се око њега унаоколо; нека нико од њих не умакне; узвратите му по делу његовом; по свему што је учинио, учините му.“ Њен суд извршава се посредством „стрелаца“. Прво помињање стрелца у Писму односи се на Исмаила.

> And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:17–20.

> И Бог чу глас детета; и анђео Божји викну Агари с неба и рече јој: Шта ти је, Агаро? Не бој се, јер је Бог чуо глас детета тамо где је. Устани, подигни дете и узми га у своју руку, јер ћу од њега начинити велик народ. Тада Бог отвори њене очи, те угледа студенац воде; и она оде, напуни мешину водом и напоји дете. И Бог беше с дететом; и оно растијаше, и наставаше у пустињи, и постаде стрелац. 1. Мојсијева 21:17–20.

The “hour of the great earthquake” in Revelation eleven identifies the beginning of the executive judgment upon the whore of Rome, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. In the “hour” “the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded.” The third woe, is the seventh trumpet. It is the archers of Islam that are employed to bring His judgment upon those who enforce the mark of papal authority (Sunday worship), and persecute those who uphold the mark of God’s authority (Sabbath worship).

„Час великог земљотреса“ у једанаестој глави Откривења означава почетак извршног суда над римском блудницом, који започиње ускоро долазећим законом о недељи у Сједињеним Државама. У том „часу“ „треће тешко долази брзо. И затруби седми анђео.“ Треће тешко јесте седма труба. Стрелци ислама су ти који су употребљени да донесу Његов суд на оне који спроводе жиг папског ауторитета (недељно богослужење) и прогоне оне који држе жиг Божјег ауторитета (суботно богослужење).

In Luke chapter twenty-one Jesus in answering the disciple’s questions about the destruction of Jerusalem and the temple, provides an historical narrative that also represents the history of the last days. He references the “days of vengeance,” which was an essential prophetic attribute of His ministry as the Messiah, which He identified in His opening announcement of His ministry by reading from the prophet Isaiah to the church in Nazareth. The announcement at Nazareth, and the passage from Isaiah represented not only His ministry, but the message of His disciples, and more specifically the work and ministry of the movement of the one hundred and forty-four thousand.

У двадесет првој глави Јеванђеља по Луки, Исус, одговарајући на питања ученика о разорењу Јерусалима и храма, износи историјски наратив који такође представља историју последњих дана. Он указује на „дане освете“, што је било суштинско пророчко обележје Његове службе као Месије, које је Он означио у својој уводној објави своје службе читајући у цркви у Назарету из пророка Исаије. Објава у Назарету и одломак из Исаије представљали су не само Његову службу, него и поруку Његових ученика, а још одређеније дело и службу покрета сто четрдесет и четири хиљаде.

> The spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them. For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Дух Господа Бога је на мени, јер ме Господ помаза да јављам добре вести кроткима; посла ме да завијем ране онима који су скрушена срца, да огласим слободу заробљенима и отварање тамнице сужњима; да огласим годину милости Господње и дан освете Бога нашега; да утешим све који тугују; да одредим онима који тугују на Сиону, да им дам украс место пепела, уље радости место жалости, рухо хвале место духа клонулости; да би се назвали дрвећем праведности, насадом Господњим, да се Он прослави. И сазидаће древне развалине, подићи ће пређашња пустошења и обновиће опустошене градове, пустошења многих нараштаја. И туђини ће стајати и пасти стада ваша, и синови туђински биће вам орачи и виноградари. А ви ћете се звати свештеници Господњи; називаће вас служитељима Бога нашега; јешћете богатство незнабожаца и њиховом ћете се славом поносити. Место срама својега имаћете двоструко; и место понижења радоваће се своме делу; зато ће у својој земљи наследити двоструко; вечна радост биће им. Јер ја, Господ, љубим правду, мрзим грабеж за жртву паљеницу; и управићу дело њихово у истини, и учинићу с њима вечни завет. И семе њихово биће познато међу незнабошцима, и потомство њихово међу народима; сви који их виде признаће их, да су они семе које је Господ благословио. Веома ћу се радовати у Господу, душа моја веселиће се у Богу мојему; јер ме обуче у хаљине спасења, огрну ме плаштом правде, као што се женик украшава накитом и као што се невеста кити својим драгуљима. Јер као што земља изводи свој изданак и као што врт чини да ниче оно што је у њему посејано, тако ће Господ Бог учинити да правда и хвала никну пред свим народима. Исаија 61:1–11.

The one hundred and forty-four thousand who are sealed in Ezekiel chapter nine, are those who are mourning over the sins in the church and in the world. “The acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God,” is when those who mourn in Zion are comforted, and become “trees of righteousness” in order to “glorify the Lord.” They glorify the Lord, for “in those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none.” Those who mourn are those who have been sealed and they are those who “shall build the old wastes,” who “shall raise up the former desolations, and” who “shall repair the waste cities, the desolations of many generations.” They shall “be named the Priests of the Lord,” and men shall call them “the Ministers of our God.”

Сто четрдесет и четири хиљаде који су запечаћени у деветој глави Језекиља јесу они који тугују због грехова у цркви и у свету. „Година милости Господње и дан освете Бога нашега“ јесте време када се тешe они који тугују на Сиону и постају „дрвеће правде“ да би „прославили Господа“. Они прослављају Господа, јер „у те дане и у то време, говори Господ, тражиће се безакоње Израиљево, и неће га бити“. Они који тугују јесу они који су запечаћени, и они су ти који ће „сазидати древне пустоши“, који ће „подићи пређашња опустошења, и“ који ће „обновити разорене градове, опустошења многих нараштаја“. Они ће „се назвати свештеницима Господњим“, и људи ће их звати „служитељима Бога нашега“.

The righteousness of the one hundred and forty-four thousand is to “spring forth before all nations,” when they are lifted up as an ensign in the hour of the great earthquake. Their righteousness is caused progressively, for it is “as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth.” The sealing of the one hundred and forty-four thousand began at the arrival of the latter rain on September 1, 2001. It is then that the buds of earth were brought forth. Isaiah identifies when the buds spring forth.

Праведност сто четрдесет и четири хиљаде треба да „никне пред свим народима“, када буду подигнути као застава у часу великога земљотреса. Њихова праведност бива проузрокована поступно, јер „као што земља изводи свој пупољак, и као што врт чини да никне оно што је у њему посејано; тако ће Господ Бог учинити да никну праведност и хвала“. Запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде отпочело је при доласку позног дажда 1. септембра 2001. године. Тада су пупољци земље били изведени. Исаија одређује када пупољци ничу.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Isaiah 27:8, 9.

> С мером, кад провали, Ти ћеш се с њом расправљати; Он устеже свој силни ветар у дан источнога ветра. Стога ће се овим очистити безакоње Јаковљево; и ово је сав плод уклањања његовога греха: кад све камење олтара учини као кречне каменове разбијене у комаде, лугови и ликови неће опстати. Исаија 27:8, 9.

In “the day of the east wind” which is His “rough wind” that “He stayeth,” the “shooting forth” of the buds will begin when the rain is “measured.” “Stayeth” means restrained. When the four winds are restrained by the four angels of Revelation chapter seven, the sealing of the one hundred and forty-four thousand begins. At that time the latter rain begins to “sprinkle” in moderation, for the word “measure” in the verse means moderation. At the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand the latter rain is measured, and at the end of the period it is without measure.

У „дан источнога ветра“, који је Његов „силан ветар“ што га „задржава“, „пупљење“ пупољака отпочеће када киша буде „одмерена“. „Задржава“ значи обуздава. Када четири анђела из седме главе Откривења задрже четири ветра, отпочиње запечаћивање сто четрдесет и четири хиљаде. У то време позни дажд почиње да „кропи“ умерено, јер реч „мера“ у том стиху значи умереност. На почетку раздобља запечаћивања сто четрдесет и четири хиљаде, позни дажд је одмерен, а на крају тог раздобља он је без мере.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Велико изливање Духа Божјег, које обасјава сву земљу Његовом славом, неће доћи док не будемо имали просвећен народ, који из искуства зна шта значи бити сарадник Богу. Када будемо имали потпуно, свесрдно посвећење служби Христовој, Бог ће ту чињеницу признати изливањем Свога Духа без мере; али то се неће догодити док највећи део цркве не буде сарађивао с Богом. Бог не може излити Свога Духа када су себичност и угађање себи тако очигледни; када преовладава дух који би, кад би се ставио у речи, изразио Каинов одговор:—„Зар сам ја чувар брата својега?“ Ако истина за ово време, ако знаци који се на све стране све више умножавају, а који сведоче да је свему крај близу, нису довољни да пробуде успавану снагу оних који тврде да познају истину, тада ће тама, сразмерна светлости која је сијала, обузети те душе. Не постоји ни привид оправдања за њихову равнодушност који ће моћи изнети пред Богом у велики дан коначног обрачуна. Неће бити разлога који би могли навести зашто нису живели, ходили и радили у светлости свете истине Речи Божје, и тако својим владањем, својим саосећањем и својом ревношћу открили свету помраченом грехом да се сила и стварност јеванђеља не могу оспорити.“ Review and Herald, July 21, 1896.

The testing period of the latter rain and sealing of the one hundred and forty-four thousand begins with the measuring of the outpouring of the Holy Spirit for the wheat and tares have reached the time of the harvest. The rain brings both classes to maturity, then at the end of the testing period the wheat and tares are separated, and the wheat will then “know by experience what it means to be laborers together with God” They will then “have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure.”

Период испитивања позног дажда и запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде отпочиње мерењем изливања Светога Духа, јер су и пшеница и кукољ приспели времену жетве. Даžd доноси обе класе до зрелости; потом, на крају периода испитивања, пшеница и кукољ бивају раздвојени, и пшеница ће тада „искуством спознати шта значи бити сарадници Богу“. Тада ће „имати потпуно, свецелим срцем посвећење служби Христовој; Бог ће ту чињеницу признати изливањем Свога Духа без мере.“

The “day of the rough east wind” arrived on September 11, 2001, and Habakkuk’s debate over the counterfeit peace and safety message of the latter rain message, as opposed to the message identifying the day of God’s vengeance, began. At that point the plants, both wheat and tares began to bud and bring forth the fruit they would manifest at the judgment of the soon-coming Sunday law.

„дан жестоког источног ветра“ наступио је 11. септембра 2001. године, и тада је отпочела Авакумова расправа о лажној поруци мира и сигурности у оквиру поруке позног дажда, насупрот поруци која препознаје дан Божје освете. У том тренутку су биљке, и пшеница и кукољ, почеле да пупе и доносе плод који ће показати на суду ускоро долазећег недељног закона.

> “Again, these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> „Опет, ове приче уче да после суда нема времена милости. Када се дело јеванђеља доврши, одмах затим следи раздвајање између добрих и злих, и судбина сваке групе заувек је утврђена.“ Христове очигледне поуке, 123.

One class bows to the sun in Ezekiel chapter eight, and the other receives the seal of God in Ezekiel chapter nine. In Luke chapter twenty-one, Christ is identifying the one hundred and forty-four thousand, and He sets forth a sign that marks the final generation of earth’s history. He identified the sign that Christians must recognize in order to flee the destruction of Jerusalem.

Једна група се клања сунцу у осмој глави Језекиља, а друга прима печат Божји у деветој глави Језекиља. У двадесет првој глави Луке, Христос поистовећује сто четрдесет и четири хиљаде, и износи знак који обележава последњи нараштај земаљске историје. Он је указао на знак који хришћани морају препознати да би избегли уништење Јерусалима.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> А када видите да је Јерусалим опкољен војскама, тада знајте да се приближило његово опустошење. Тада они који буду у Јудеји нека беже у горе; и који буду усред њега нека изиђу; и који буду по крајевима нека не улазе у њега. Јер ово су дани освете, да се испуни све што је написано. Лука 21:20–22.

Jesus identified, “line upon line,” more prophetic characteristics of the sign, for His words are recorded not only by Luke, but also by Matthew and Mark.

Исус је, „правило на правило“, указао на још пророчких обележја знака, јер су Његове речи забележили не само Лука, него и Матеј и Марко.

> And this gospel of the kingdom shall be preached in all the world for a witness unto all nations; and then shall the end come. When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:14–16.

> И ово јеванђеље о царству проповедаће се по свему свету за сведочанство свим народима; и тада ће доћи крај. Када, дакле, угледате мрзост опустошења, о којој говори пророк Данило, где стоји на светоме месту, (који чита, нека разуме:) Тада нека беже у горе они који буду у Јудеји. Матеј 24:14–16.

> And the gospel must first be published among all nations. But when they shall lead you, and deliver you up, take no thought beforehand what ye shall speak, neither do ye premeditate: but whatsoever shall be given you in that hour, that speak ye: for it is not ye that speak, but the Holy Ghost. Now the brother shall betray the brother to death, and the father the son; and children shall rise up against their parents, and shall cause them to be put to death. And ye shall be hated of all men for my name’s sake: but he that shall endure unto the end, the same shall be saved. But when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not, (let him that readeth understand,) then let them that be in Judaea flee to the mountains. Mark 13:10–14.

> И јеванђеље се најпре мора проповедати свим народима. А кад вас поведу и предаду, не брините се унапред шта ћете говорити, нити смишљајте унапред; него шта вам буде дано у онај час, оно говорите; јер нећете ви говорити, него Дух Свети. А брат ће предати брата на смрт, и отац сина; и деца ће устати на родитеље и учиниће да се погубе. И сви ће вас мрзети због имена мојега; али ко претрпи до краја, тај ће се спасти. А када видите гнусобу опустошења, о којој говори Данило пророк, где стоји где не треба, (који чита да разуме,) тада они који буду у Јудеји нека беже у горе. Марко 13:10–14.

Before the seven last plagues, which is the final and perfect fulfillment of the “days of vengeance,” is accomplished upon two classes the gospel of the kingdom must be preached and published among all nations. The gospel message is given to the nations at the soon-coming Sunday law in the United States, when the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign. The “days of vengeance” represents the period of the Executive Judgment of the whore of Babylon, which begins with the Sunday law in the United States and ends when Michael stands up and human probation closes, and the wrath of God is poured out in the seven last plagues.

Пре него што се над две класе изврши седам последњих зала, што представља коначно и савршено испуњење „дана освете“, јеванђеље о царству мора бити проповедано и објављено међу свим народима. Порука јеванђеља даје се народима при скоро наступајућем недељном закону у Сједињеним Државама, када се сто четрдесет и четири хиљаде подижу као застава. „Дани освете“ представљају раздобље Извршног суда над вавилонском блудницом, које почиње недељним законом у Сједињеним Државама и завршава се када Михаило устане, када се затвори време милости за човечанство и када се гнев Божји излије у седам последњих зала.

The period of time is the “hour” which Mark identifies, and the “hour” of the “great earthquake,” and the “hour” the ten kings agree to give their seventh kingdom unto the papacy. When the last soul has accepted the gospel that is published to all nations, probation closes, and God’s wrath is poured out without mercy. That period begins with the gospel being proclaimed to all nations as the ensign is lifted up, and ends when the last person responds to the gospel message proclaimed and preached and published by the ensign. That period of time is the “days of vengeance.”

Временски период јесте „час“ који Марко поистовећује, и „час“ „великог земљотреса“, и „час“ у који се десет царева саглашавају да своје седмо царство предају папству. Када последња душа прихвати јеванђеље које се објављује свим народима, време милости се затвара, и Божји гнев се излива без милости. Тај период почиње када се јеванђеље објављује свим народима док се заставни знак подиже, а завршава се када последња особа одговори на јеванђелску поруку коју заставни знак објављује, проповеда и публикује. Тај временски период јесу „дани освете“.

In Luke, chapter twenty-one, Jesus is pinpointing that history, for He is identifying the final generation, that will not die before His second coming. He identifies a sign, which is represented as the abomination of desolation spoken of by Daniel the prophet. The sign is when the abomination of desolation stands in the “holy place,” and when it is “standing where it ought not,” which is also when Jerusalem is “compassed with armies.”

У Луки, у двадесет првом поглављу, Исус тачно указује на ту историју, јер Он одређује последњи нараштај који неће умрети пре Његовог другог доласка. Он указује на знак који је представљен као гнусоба опустошења о којој је говорио пророк Данило. Тај знак је када гнусоба опустошења стоји на „светом месту“, и када „стоји где не треба“, што је уједно и време када је Јерусалим „опкољен војскама“.

When Jerusalem was compassed by armies in the year 66 by Cestius, the Christians in Jerusalem fled the city, and Sister White identifies that not one Christian died during the destruction that ultimately ended in the year 70. Cestius initiated a siege, and then withdrew for apparently unknown reasons, and the Christians in the city fled in agreement with the warning associated with the sign. In the year 70 Titus completed the destruction by once again instituting a siege. The siege of Cestius was the beginning of what is called the First Jewish-Roman War, and the siege and destruction accomplished by Titus was the end of the First Jewish-Roman War.

Када је Јерусалим био опкољен војскама 66. године од стране Цестија, хришћани у Јерусалиму побегоше из града, а сестра Вајт указује да ниједан хришћанин није страдао током разорења које се коначно окончало 70. године. Цестије је започео опсаду, а затим се повукао из наизглед непознатих разлога, и хришћани у граду побегоше у складу са упозорењем повезаним са тим знаком. Године 70. Тит је довршио разорење тако што је поново успоставио опсаду. Цестијева опсада била је почетак онога што се назива Првим јудејско-римским ратом, а опсада и разорење које је извршио Тит били су крај Првог јудејско-римског рата.

The entire history lasted three and a half years, began and ended with a siege, and the beginning contained a sign for God’s people. That history was identified as the days of God’s vengeance by Christ, which was a specific element that He was to identify in His ministry. Those days represent the executive judgment upon the whore of Rome that begins at the soon-coming Sunday law, and ends when human probation closes. At the beginning of the executive judgment of the whore of Babylon, the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign, which is a sign. When God’s other flock see the sign, they are to flee out of Babylon, whose destruction was typified by the destruction of Jerusalem.

Целокупна та историја трајала је три и по године, отпочела је и окончала се опсадом, а њен почетак садржао је знак за Божји народ. Христос је ту историју означио као дане Божје освете, што је било одређено обележје које је Он требало да истакне у Својој служби. Ти дани представљају извршни суд над римском блудницом, који почиње ускоро долазећим недељним законом, а завршава се када се људско време милости затвори. На почетку извршног суда над блудницом Вавилона, сто четрдесет и четири хиљаде бивају уздигнути као застава, што је знак. Када Божје друго стадо види тај знак, треба да побегне из Вавилона, чије је уништење било прасликовано уништењем Јерусалима.

We will continue to consider Luke chapter twenty-one in the next article.

У наредном чланку наставићемо да разматрамо двадесет прво поглавље Јеванђеља по Луки.

Back to Articles