Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Three

Књига пророка Данила — седамдесет трећи број

Unveiling the Historical Parallels: Jeroboam’s Deception and the Adventist Movement’s Test of Faith

Откривање историјских паралела: Јеровоамова обмана и испит вере у адвентистичком покрету

Author

Jeff Pippenger

Published

February 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The northern and southern kingdoms were scattered under God’s indignation for twenty-five hundred and twenty years in fulfillment of the broken covenant of Leviticus twenty-five and twenty-six. The forty-six years between the conclusion of the first and last indignations represented the gathering of those two kingdoms into one kingdom of spiritual modern Israel in 1844. The gathering of those two nations was represented by the two sticks which Ezekiel joined together and the two sticks the widow of Zarephath gathered in the story of Elijah. On October 22, 1844 the prophetic history of the northern and southern kingdoms concluded and in so doing it repeated the history of the beginning of those two kingdoms.

Северно и јужно царство беху расејани под Божјим негодовањем две хиљаде пет стотина и двадесет година, у испуњењу прекршеног завета из Левитске двадесет пете и двадесет шесте главе. Четрдесет и шест година између завршетка првог и последњег негодовања представљале су сабирање та два царства у једно царство духовног савременог Израиља 1844. године. Сабирање та два народа било је представљено двама штаповима које је Језекиљ саставио у једно и двама штаповима које је удовица из Сарепте сабрала у причи о Илији. Двадесет другог октобра 1844. године пророчка историја северног и јужног царства окончала се и тиме је поновила историју почетка та два царства.

Jeroboam instituted a counterfeit system of worship in the northern kingdom in order to prevent his subjects from travelling to Judah and worshipping God in the sanctuary in Jerusalem.

Јеровоам је успоставио лажни систем богослужења у северном царству како би спречио своје поданике да путују у Јуду и клањају се Богу у светилишту у Јерусалиму.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> И Јеровоам рече у срцу своме: Сада ће се царство вратити дому Давидову. Ако овај народ буде ишао горе да приноси жртве у дому Господњем у Јерусалиму, онда ће се срце овога народа опет обратити ка господару њихову, ка Ровоаму, цару Јудином, те ће ме убити и вратити се к Ровоаму, цару Јудином. Зато се цар посаветова, начини два телета од злата и рече им: Превише вам је да идете горе у Јерусалим; ево богова твојих, Израиљу, који су те извели из земље египатске. И постави једно у Ветиљу, а друго намести у Дану. И то постаде грех; јер народ иђаше да се клања пред једним, чак до Дана. И начини домове на узвишицама, и постави свештенике од најнижих из народа, који не беху од синова Левијевих. И Јеровоам установи празник осмога месеца, петнаестога дана у месецу, сличан празнику који је у Јуди, и приношаше жртве на олтару. Тако учини у Ветиљу, приносећи жртве телцима која је начинио; и постави у Ветиљу свештенике узвишица које је начинио. И приношаше жртве на олтару који је начинио у Ветиљу петнаестога дана осмога месеца, управо у месецу који беше измислио у срцу своме; и установи празник синовима Израиљевим; и приношаше жртве на олтару, и кађаше. 1. Царевима 12:26–33.

His system of worship was typical of Catholicism (paganism), for as with Aaron’s rebellion, it established an image to and of the beast. The two calf images were made of gold, symbolizing Babylon. The images were dedicated to the gods of Egypt, who were identified as Aaron had also identified them; as “the gods that had brought them up out of the land of Egypt.” He built two altars in two cities, which when considered together represent the combination of church (Bethel) and state (Dan). The altars were counterfeits of the true altar, which is Christ, just as Catholicism claims to be Christ’s earthly representative. He raised up a corrupted priesthood, as are the priests of Catholicism. He selected a day for his worship service that was specifically different from the days of any of God’s true feast days, thus representing the controversy over the true and false day of worship.

Његов систем богослужења био је типичан за католицизам (паганизам), јер је, као и у Ароновој побуни, успоставио лик звери и звери. Два телета-лика била су начињена од злата, што симболизује Вавилон. Ликови су били посвећени боговима Египта, који су били означени онако како их је и Арон означио: као „богове који су их извели из земље египатске“. Саградио је два олтара у два града, који, када се посматрају заједно, представљају спој цркве (Ветил) и државе (Дан). Ти олтари били су кривотворине правог олтара, који је Христос, као што и католицизам тврди да је Христов земаљски представник. Успоставио је искварено свештенство, као што су и свештеници католицизма. Изабрао је дан за своје богослужење који се нарочито разликовао од дана било којег од Божјих истинских празника, представљајући тако спор око правог и лажног дана богослужења.

In the inauguration of his false system of worship, God sent a prophet from Judah to rebuke his counterfeit system of worship.

При увођењу свог лажног система богослужења, Бог је послао пророка из Јуде да укори његов кривотворени систем богослужења.

> And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:1–3.

> И гле, дође човек Божји из Јуде у Ветиљ речју Господњом; а Јеровоам стајаше код жртвеника да кади. И повика против жртвеника по речи Господњој, и рече: Жртвениче, жртвениче, овако вели Господ: ево, родиће се син дому Давидову, по имену Јосија; и на теби ће принети свештенике висина који на теби каде, и кости људске спаљиваће на теби. И даде знак истога дана, говорећи: Ово је знак који је Господ рекао: ево, жртвеник ће се распукнути, и пепео што је на њему просуће се. 1. Царевима 13:1–3.

The prophet from Judah proclaimed a threefold prophecy identifying the future birth of king Josiah. He predicted that Josiah would slay the wicked priests who were employed at the counterfeit altar and that Josiah would also burn men’s bones upon that very altar. He also gave Jeroboam a sign, identifying that Jeroboam’s altar would be broken open and the ashes would pour out. All of these things were fulfilled according to the Word of the Lord, but when Jeroboam heard the proclamation of the prophet he was angered and sought to deal with the prophet, but God was in control.

Пророк из Јуде објавио је троструко пророштво које је указивало на будуће рођење цара Јосије. Предсказао је да ће Јосија побити зле свештенике који су служили код лажног олтара и да ће Јосија такође спалити људске кости на том истом олтару. Дао је и Јеровоаму знак, показујући да ће Јеровоамов олтар бити расцепљен и да ће се пепео просути. Све се то испунило по Речи Господњој, али када је Јеровоам чуо објаву пророка, разгневио се и настојао да се обрачуна с пророком, али је Бог држао све под својом влашћу.

> And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him. And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. 1 Kings 13:4, 5.

> И догоди се, кад цар Јеровоам чу реч човека Божјег, који беше повикао против олтара у Ветиљу, да пружи руку своју с олтара, говорећи: Ухватите га. И рука његова, коју беше пружио на њега, осуши се, те је не могаде опет привући к себи. И олтар се распаде, и пепео се просу с олтара, према знаку који беше дао човек Божји речју Господњом. 1. Царевима 13:4, 5.

The sign was immediately fulfilled, and Jeroboam’s hand was paralyzed.

Знак се одмах испунио, и Јеровоамова рука беше одузета.

> And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:6–10.

> И цар одговори и рече човеку Божјем: Умоли сада лице Господа Бога својега и помоли се за мене, да ми се рука опет поврати. И човек Божји умоли Господа, и царева рука му се опет поврати, и поста као што је пре била. И цар рече човеку Божјем: Пођи кући са мном, и окрепи се, и даћу ти награду. А човек Божји рече цару: Кад би ми дао и половину дома својега, не бих пошао с тобом, нити бих у овом месту јео хлеба ни пио воде; јер ми је тако заповеђено речју Господњом, која говори: Не једи хлеба, нити пиј воде, нити се враћај истим путем којим си дошао. Тако оде другим путем, и не врати се путем којим беше дошао у Ветиљ. 1. о царевима 13:6–10.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the northern and southern kingdoms of literal ancient Israel end in the history where the two sticks are joined into one stick, representing the nation of spiritual modern Israel.

Исус увек приказује крај нечега почетком нечега, а почетак северног и јужног царства дословног древног Израиља завршава се у историји у којој су два штапа сједињена у један штап, који представља народ духовног савременог Израиља.

In the history where the two sticks were joined a three-step testing process was initiated at the time of the end in 1798. Both sticks (kingdoms) were being gathered in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. At the first disappointment in the spring of 1844, the Protestants failed the testing process and became the daughters of Catholicism, thus repeating the inauguration of a counterfeit system of worship, as had been typified by Jeroboam.

У историји у којој су два штапа била сједињена, у време краја, 1798. године, отпочео је тростепени процес испитивања. Оба штапа (царства) била су сабирана унапред, уочи изливања Светога Духа у Поноћном покличу. При првом разочарању, у пролеће 1844. године, протестанти су пали на том испиту и постали кћери католицизма, те су тако поновили успостављање једног кривотвореног система богослужења, као што је то било предочено у праслици Јеровоамом.

The Protestant Reformation was a work which God accomplished in order to bring the church in the wilderness out of the superstitions, traditions and customs of the Roman church. From the time of Martin Luther more and more truths were revealed identifying the whore of Tyre as nothing more than a pagan system of worship covered with a false profession of Christianity. It was the Lord’s purpose to bring his captive people out of darkness, as He had done when His people were slaves in Egypt. He delivered them from the bondage of Egypt to give them His law. The Protestant’s refusal to follow after the increasing light of the knowledge that was unsealed in 1798, prevented them from recognizing the law and the true sanctuary work of Christ in 1844.

Протестантска реформација била је дело које је Бог извршио да би цркву у пустињи извео из сујеверја, предања и обичаја Римске цркве. Од времена Мартина Лутера откривано је све више и више истина које су блудницу тирску разоткривале као ништа друго до незнабожачки систем богослужења покривен лажним исповедањем хришћанства. Господња намера била је да свој заробљени народ изведе из таме, као што је учинио када је Његов народ био у ропству у Египту. Он их је избавио из египатског ропства да би им дао Свој закон. Одбијање протестаната да следе све већу светлост познања која је била отпечаћена 1798. године спречило их је да 1844. године препознају закон и истинску Христову службу у светињи.

Their rejection of the judgment-hour message represented their becoming daughters of the Roman church, and they then raised up a false system of worship identified in the Scriptures as the false prophet (apostate Protestantism). The faithful Millerites that entered into the sanctuary by faith on October 22, 1844, received the light of the third angel and presented a rebuke to the false system of worship that professes to be Protestant, while holding to the primary tradition of paganism, that being the worship of the sun. The prophet from Judah typified Millerite Adventism recognizing and presenting the message of the third angel that arrived on October 22, 1844.

Њихово одбацивање поруке о часу суда представљало је њихово постајање кћерима Римске цркве, и они су тада подигли лажни систем богослужења који је у Писму означен као лажни пророк (отпаднички протестантизам). Верни милерити који су вером ушли у Светињу 22. октобра 1844. године примили су светлост трећег анђела и упутили укор лажном систему богослужења који исповеда да је протестантски, док се држи првобитног предања паганства, а то је обожавање сунца. Пророк из Јудеје представљао је милеритски адвентизам који је препознао и објавио поруку трећег анђела која је дошла 22. октобра 1844. године.

When confronted by Jeroboam’s request for the prophet to come to his home and refresh himself, the prophet expressed his specific directions that had been given to him by the Lord. That command was also given to Millerite Adventism. The command was to not return the way they had come, and Millerite Adventism had come out of the Protestant denominations. They had been separated from the Protestants at the first disappointment in the spring of 1844, and Jeremiah provides an example of the identical directions that had been given to the Judean prophet.

Када се суочио са Јеровоамовим захтевом да пророк дође у његов дом и окрепи се, пророк је изнео своја одређена упутства која му је Господ дао. Та заповест је такође била дата милеритском адвентизму. Заповест је била да се не враћа путем којим је дошао, а милеритски адвентизам је изашао из протестантских деноминација. Они су били одвојени од протестаната при првом разочарању у пролеће 1844. године, а Јеремија пружа пример истоветних упутстава која су била дата јудејском пророку.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Нађоше се речи Твоје, и ја их поједох; и реч Твоја беше ми радост и весеље срцу моме; јер сам назван именом Твојим, Господе, Боже над војскама. Не седеох у збору подсмевача, нити се весељах; седеох сам због руке Твоје, јер си ме испунио негодовањем. Зашто је бол мој непрестан, и рана моја неизлечива, која неће да зарасте? Хоћеш ли ми Ти бити сасвим као лажа, као воде које пресушују? Зато овако вели Господ: ако се вратиш, тада ћу те опет довести, и стајаћеш преда мном; и ако одвојиш драгоцено од ништавног, бићеш као уста Моја; нека се они обрате к теби, али се ти не обраћај к њима. И учинићу те овоме народу као тврду бронзану зидину; и бориће се против тебе, али те неће надвладати; јер сам Ја с тобом да те спасем и да те избавим, говори Господ. И избавићу те из руке злих, и искупићу те из руке страшних. Јеремија 15:16–21.

At the fulfillment of the time prophecy of the second Woe, on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended with a little book open in his hand, and John was told to go and take the book and eat it. Jeremiah represents those that ate the little book at that point in history, and the words were sweet as honey, for they were “the joy and rejoicing of” his “heart.” But because of God’s “hand,” Jeremiah was “filled” “with indignation,” he was “wounded” and in “perpetual pain.” Because of God’s “hand” Jeremiah suggested that God had been “unto” Jeremiah “as a liar,” and as “failed waters.” The Lord had held his “hand” over a mistake in some of the figures of the 1843 chart.

При испуњењу временског пророчанства другог Јао, 11. августа 1840. године, силни анђео из десете главе Откривења сиђе с малом књигом отвореном у својој руци, и Јовану би речено да оде, узме књигу и поједе је. Јеремија представља оне који су у том тренутку историје појели малу књигу, и речи беху слатке као мед, јер су биле „радост и весеље“ његовога „срца“. Али због Божје „руке“, Јеремија беше „испуњен“ „негодовањем“, беше „рањен“ и у „непрестаном болу“. Због Божје „руке“ Јеремија је наговестио да је Бог био „Јеремији“ „као лажа“, и као „воде које изневеравају“. Господ је држао своју „руку“ над грешком у неким од бројки на карти из 1843. године.

Jeremiah represents the first disappointment of the Millerites, when the vision of Habakkuk tarried. It appeared to those represented by Jeremiah that the message, which is represented as “rain,” had failed. But Habakkuk had stated “the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” Jeremiah had thought God lied, and that the message (rain) had failed, but it had only tarried.

Јеремија представља прво разочарање милерита, када је виђење Авакумово закаснило. Онима које представља Јеремија изгледало је да је порука, која је представљена као „дажд“, изневерила. Али Авакум је казао: „Јер је виђење још за одређено време, али на послетку ће проговорити, и неће слагати; ако и задоцни, чекај га; јер ће зацело доћи, неће закаснити.“ Јеремија је мислио да је Бог слагао, и да је порука (дажд) изневерила, али је она само задоцнила.

Then God instructed Jeremiah that “if thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them.” After the disappointment Jeremiah, representing God’s people who must return to the service of the Lord and shake off the discouragement that had been produced when it appeared the message had failed. If Jeremiah would meet the designated requirements, God would allow him to be His spokesman.

Тада је Бог поучио Јеремију да, „ако се вратиш, опет ћу те довести, и стајаћеш преда мном; и ако издвојиш драгоцено од безвреднога, бићеш као уста моја; нека се они обрате к теби, али се ти не обраћај к њима.“ После разочарања, Јеремија, који представља Божји народ што се мора вратити у службу Господу и отрести обесхрабрења које је настало када се учинило да је порука доживела неуспех. Ако би Јеремија испунио постављене услове, Бог би му допустио да буде Његов гласник.

More importantly for our study at this time is what God told Jeremiah concerning the “assembly of mockers” who were “rejoicing” over his disappointment. He told Jeremiah that the mockers could return to Jeremiah, but he was never to return to them. Jeremiah represented those who stood against the Protestants who had just chosen to return to the fold of Catholicism and became the daughters of Babylon, the false prophets of Baal and Ashtaroth. Jeremiah represented the Judean prophet who at the same point in the prophetic line had rebuked Jeroboam’s false system of worship at the beginning of the northern kingdom, thus typifying the introduction of a false system of worship that was an image of Catholicism at the end of the history of the northern kingdom. The prophet told Jeroboam, when Jeroboam offered to form an alliance, that he was not to eat, drink or return the way he came.

За наше проучавање у овом часу још је важније оно што је Бог рекао Јеремији у вези са „збором подсмевача“ који су се „радовали“ због његовог разочарања. Рекао је Јеремији да се подсмевачи могу вратити Јеремији, али да се он никада не сме вратити њима. Јеремија је представљао оне који су стајали насупрот протестантима који су управо изабрали да се врате у окриље католицизма и постали кћери Вавилона, лажни пророци Вала и Астароте. Јеремија је представљао јудејског пророка који је, у истој тачки пророчке линије, укорио Јеровоамов лажни систем богослужења на почетку северног царства, чиме је предочио увођење лажног система богослужења који је био обличје католицизма на крају историје северног царства. Пророк је рекао Јеровоаму, када је Јеровоам понудио да склопи савез, да не сме ни да једе, ни да пије, нити да се врати путем којим је дошао.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. 1 Kings 13:7–9.

> И цар рече човеку Божјем: Хајде са мном кући, и окрепи се, а ја ћу ти дати дар. А човек Божји рече цару: Да ми даш и половину дома свога, не бих пошао с тобом, нити бих јео хлеба нити пио воде на овом месту; јер ми је тако заповеђено речју Господњом, говорећи: Не једи хлеба, нити пиј воде, нити се враћај истим путем којим си дошао. 1. Краљевима 13:7–9.

The expression of the Judean prophet aligns with the work of the false prophets of Baal and Ashtaroth in the story of Elijah. Of course, the history of the Millerites is also the history of Elijah, for Miller was Elijah. In the story of Elijah, the prophets of Baal and Ashtaroth performed a dance of deception, which was exposed as foolishness when fire came down from God and consumed Elijah’s offering, thus typifying the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry of Millerite history. The confrontation of that history represented the confrontation of the second Elijah, which was John the Baptist during the dance of deception performed by the daughter of Herodias (Salome). Herodias was typified by Jezebel, and Jezebel is a symbol of the Catholic church.

Израз јудејског пророка усклађен је са делом лажних пророка Вала и Астароте у повести о Илији. Наравно, историја милерита уједно је и историја Илије, јер је Милер био Илија. У повести о Илији, пророци Вала и Астароте изводили су плес обмане, који је био разоткривен као безумље када је огањ сишао од Бога и спалио Илијину жртву, те је тиме представљао изливање Светога Духа у Поноћном покличу у историји милерита. Сукоб те историје представљао је сукоб другог Илије, а то је био Јован Крститељ, за време плеса обмане који је изводила кћи Иродијадина (Салома). Иродијада је била представљена Језавељом, а Језавеља је симбол Католичке цркве.

In 1844, the Protestant churches became Salome, the daughter of Herodias (Jezebel). In the dance of deception Herod had promised half his kingdom, and he did so on his birthday, thus typifying the last days when the ten kings, who are typified by Ahab (the king of the ten northern kingdoms), agree to give their kingdom to the papacy (Jezebel). Giving “half your kingdom” is a symbol of a confederacy, and the prophet from Judea was clearly informing Jeroboam that he would never form an alliance with the apostate king or support his counterfeit system of worship.

Godine 1844. protestantske crkve postale su Saloma, kći Irodijadina (Jezaveljina). U plesu obmane Irod je obećao polovinu svoga kraljevstva, i to je učinio na svoj rođendan, predstavljajući tako poslednje dane kada se deset careva, koji su predočeni Ahavom (carem deset severnih kraljevstava), saglašavaju da predaju svoje kraljevstvo papstvu (Jezavelji). Davanje „polovine svoga kraljevstva“ simbol je saveza, a prorok iz Judeje jasno je stavljao do znanja Jerovoamu da nikada neće sklopiti savez s otpalim carem niti podupreti njegov krivotvoreni sistem bogosluženja.

That is what the Lord also told Jeremiah, when He said the “assembly of mockers” (apostate Protestantism) can return to Jeremiah, but Jeremiah must never return to them, or return by the way he came. But the Judean prophet did that very thing, for he was deceived by a false and lying prophet before he returned to Judea—before he finished the work he had been given.

То је оно што је Господ такође рекао Јеремији, када је казао да се „сабор ругача“ (отпали протестантизам) може вратити Јеремији, али Јеремија никада не сме да се врати њима, нити да се врати путем којим је дошао. Али је јудејски пророк учинио управо то, јер га је преварио лажни и обмањивачки пророк пре него што се вратио у Јудеју — пре него што је довршио дело које му је било поверено.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers.

> А у Ветиљу је живео један стари пророк; и дођоше синови његови и испричаше му сва дела која је човек Божји тога дана учинио у Ветиљу; и речи које је говорио цару, и то казаше оцу своме. А отац им рече: Којим је путем отишао? Јер су синови његови видели којим је путем отишао човек Божји који беше дошао из Јуде. И рече синовима својим: Оседлајте ми магарца. И оседлаше му магарца, и он узјаха на њега, и пође за човеком Божјим, и нађе га где седи под једним храстом; и рече му: Јеси ли ти човек Божји који је дошао из Јуде? А он рече: Јесам. Тада му рече: Хајде са мном кући, и једи хлеба. А он рече: Не могу се вратити с тобом, нити ући с тобом; нити ћу јести хлеба нити пити воде с тобом на овом месту; јер ми је речју Господњом речено: Нећеш тамо јести хлеба нити пити воде, нити ћеш се вратити да идеш путем којим си дошао. А он му рече: И ја сам пророк као и ти; и анђео ми проговори речју Господњом, говорећи: Врати га са собом у своју кућу, да једе хлеба и пије воде. Али му слага. Тако се овај врати с њим, и једе хлеба у његовој кући, и пи воде. И догоди се, док су седели за трпезом, да реч Господња дође пророку који га беше вратио; и повика човеку Божјем који беше дошао из Јуде, говорећи: Овако вели Господ: Зато што си био непокоран устима Господњим и ниси одржао заповест коју ти је Господ Бог твој заповедио, него си се вратио, и јео хлеба и пио воде на месту за које ти је рекао: Не једи хлеба и не пиј воде, тело твоје неће доћи у гроб отаца твојих.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. And, behold, men passed by, and saw the carcase cast in the way, and the lion standing by the carcase: and they came and told it in the city where the old prophet dwelt. And when the prophet that brought him back from the way heard thereof, he said, It is the man of God, who was disobedient unto the word of the Lord: therefore the Lord hath delivered him unto the lion, which hath torn him, and slain him, according to the word of the Lord, which he spake unto him. And he spake to his sons, saying, Saddle me the ass. And they saddled him. And he went and found his carcase cast in the way, and the ass and the lion standing by the carcase: the lion had not eaten the carcase, nor torn the ass. And the prophet took up the carcase of the man of God, and laid it upon the ass, and brought it back: and the old prophet came to the city, to mourn and to bury him. And he laid his carcase in his own grave; and they mourned over him, saying, Alas, my brother! And it came to pass, after he had buried him, that he spake to his sons, saying, When I am dead, then bury me in the sepulchre wherein the man of God is buried; lay my bones beside his bones: For the saying which he cried by the word of the Lord against the altar in Bethel, and against all the houses of the high places which are in the cities of Samaria, shall surely come to pass. 1 Kings 13:11–32.

> И догоди се, пошто је јео хлеб и пошто је пио, да му је оседлао магарца, то јест пророку кога је био вратио. А кад је отишао, срете га лав на путу и уби га; и његово тело лежаше бачено на путу, а магарац стајаше крај њега, и лав такође стајаше крај тела. И гле, људи пролажаху и видеше тело бачено на путу и лава где стоји крај тела; и дођоше и јавише то у граду где је стари пророк пребивао. А кад то чу пророк који га је вратио с пута, рече: То је човек Божји, који беше непослушан речи Господњој; зато га је Господ предао лаву, који га је растргао и убио, по речи Господњој коју му је казао. И рече својим синовима говорећи: Оседлајте ми магарца. И они му оседлаше. И оде те нађе његово тело бачено на путу, и магарца и лава где стоје крај тела; лав није појео тело нити је растргао магарца. И пророк подиже тело човека Божјег, положи га на магарца и врати га натраг; и стари пророк дође у град да жали и да га сахрани. И положи његово тело у свој гроб; и нарикаху за њим говорећи: Авај, брате мој! И догоди се, пошто га је сахранио, да рече својим синовима говорећи: Кад умрем, сахраните ме у гробу у коме је сахрањен човек Божји; положите моје кости поред његових костију: јер ће се заиста испунити реч коју је по речи Господњој објавио против жртвеника у Ветиљу и против свих домова висина који су по градовима Самарије. 1. о царевима 13:11–32.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у наредном чланку.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No after suppositions contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light, which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit. A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat, and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard bearers who have fallen in death are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> „Када сила Божја посведочи шта је истина, та истина треба заувек да остане као истина. Не смеју се прихватати никакве накнадне претпоставке које су противне светлости коју је Бог дао. Појавиће се људи са тумачењима Писма која су за њих истина, али која нису истина. Истину за ово време Бог нам је дао као темељ наше вере. Он Сам нас је поучио шта је истина. Устаће један, па још други, с новом светлошћу која противречи светлости коју је Бог дао под потврдом Свога Светога Духа. Још је неколико њих у животу који су прошли кроз искуство стечено приликом утврђивања ове истине. Бог је милостиво поштедео њихове животе да понављају, и понављају до самог краја свога живота, искуство кроз које су прошли, као што је чинио и апостол Јован све до самог краја свога живота. А носиоци заставе који су пали у смрт треба да говоре кроз поновно штампање својих списа. Упућено ми је да се тако њихови гласови имају чути. Они треба да сведоче о томе шта сачињава истину за ово време.

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.

> „Не треба да прихватамо речи оних који долазе с поруком која противречи посебним тачкама наше вере. Они сабирају мноштво библијских текстова и нагомилавају их као доказ око својих изнетих теорија. То се чинило изнова и изнова током протеклих педесет година. И премда су Света писма Божја реч и треба их поштовати, њихова примена, ако таква примена помера и један стуб из темеља који је Бог одржавао ових педесет година, представља велику грешку. Онај ко врши такву примену не познаје чудесно осведочење Светога Духа које је дало силу и снагу ранијим порукама што су долазиле Божјем народу.“

> “Elder G’s proofs are not reliable. If received, they would destroy the faith of God’s people in the truth that has made us what we are.

> „Докази старешине Г. нису поуздани. Када би били прихваћени, уништили би веру Божјег народа у истину која нас је учинила оним што јесмо.״

> “We must be decided on this subject; for the points that he is trying to prove by Scripture, are not sound. They do not prove that the past experience of God’s people was a fallacy. We had the truth; we were directed by the angels of God. It was under the guidance of the Holy Spirit that the presentation of the sanctuary question was given. It is eloquence for everyone to keep silent in regard to the features of our faith in which they acted no part. God never contradicts Himself. Scripture proofs are misapplied if forced to testify to that which is not true. Another and still another will arise and bring in supposedly great light, and make their assertions. But we stand by the old landmarks. [1 John 1:1–10 quoted.]

> „Морамо бити одлучни у погледу овог питања; јер тачке које он настоји да докаже Писмом нису исправне. Оне не доказују да је прошло искуство Божјег народа било заблуда. Имали смо истину; били смо вођени од анђела Божјих. Под вођством Светога Духа дато је излагање питања о светињи. Мудро је да свако ћути у погледу одлика наше вере у којима није имао никаквог удела. Бог никада не противречи Самоме Себи. Докази из Писма погрешно се примењују ако се присиљавају да сведоче о ономе што није истина. Устаће још један, па још један, и уносиће наводно велику светлост, и износити своје тврдње. Али ми стојимо уз старе међаше. [1. Јованова 1:1–10 цитирано.]“

> “I am instructed to say that these words we may use as appropriate for this time, for the time has come when sin must be called by its right name. We are hindered in our work by men who are not converted, who seek their own glory. They wish to be thought originators of new theories, which they present claiming that they are truth. But if these theories are received, they will lead to a denial of the truth that for the past fifty years God has been giving to His people, substantiating it by the demonstration of the Holy Spirit.” Selected Messages, book 1, 161.

> „Наложено ми је да кажем да ове речи можемо употребити као прикладне за ово време, јер је дошло време када се грех мора назвати његовим правим именом. У своме раду ометају нас људи који нису обраћени, који траже сопствену славу. Они желе да се о њима мисли као о зачетницима нових теорија, које износе тврдећи да су истина. Али ако те теорије буду прихваћене, оне ће довести до порицања истине коју је Бог током протеклих педесет година давао Своме народу, потврђујући је сведочанством Светога Духа.” Selected Messages, књига 1, 161.

Back to Articles