Article

# The Eighth is of the Seven - Number Three

Осми је од Седморице — број три

Daniel Two

Данило два

Author

Jeff Pippenger

Published

September 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The question we will seek to resolve in this article is how the first mention of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter two agrees with the last mention of the kingdoms of Bible prophecy in Revelation seventeen. I intend to raise some questions about what is actually identified in Nebuchadnezzar’s image and the pioneer’s position, that their history represented the point when the rock would strike the feet of the image.

Питање које ћемо настојати да разрешимо у овом чланку јесте како се прво помињање царстава библијског пророштва у другој глави Данила слаже са последњим помињањем царстава библијског пророштва у седамнаестој глави Откривења. Намера ми је да покренем нека питања о томе шта је заправо идентификовано у Навуходоносоровом лику и о ставу пионира да је њихова историја представљала тренутак када ће камен ударити у стопала лика.

Sister White identifies that we had reached the point where “God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay,” which she further describes as the “mingling of churchcraft and statecraft.”

Sestra Vajt ukazuje da smo dospeli do tačke u kojoj je „Božje sveto delo predstavljeno stopalima kipa u kojima je gvožđe bilo pomešano s blatnjavom glinom“, što ona dalje opisuje kao „mešanje crkvene veštine i državničke veštine“.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> „Дошли смо до времена када је Божје свето дело представљено стопалима кипа у којима је гвожђе било помешано с блатњавом глином. Бог има народ, изабрани народ, чије расуђивање мора бити посвећено, који не сме постати несвет тиме што ће на темељ полагати дрво, сено и стрњику. Свака душа која је одана Божјим заповестима видеће да је особеност наше вере субота седмога дана. Када би власт поштовала суботу онако како је Бог заповедио, стајала би у Божјој сили и у одбрани вере једном предате светима. Али државници ће подржавати лажну суботу и мешаће своју верску веру с држањем овог детета папства, уздижући је изнад суботе коју је Господ посветио и благословио, одвојивши је да је човек светкује као светињу, као знак између Њега и Његовог народа до хиљаду нараштаја. Мешање црквене политике и државне политике представљено је гвожђем и глином. Овај савез слаби сву силу цркава. Ово обдаривање цркве влашћу државе донеће зле последице. Људи су готово прешли границу Божјег дуготрпљења. Они су своју снагу уложили у политику и ујединили се с папством. Али доћи ће време када ће Бог казнити оне који су поништили Његов закон, и њихово зло дело обрушиће се на њих саме.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

The time which we have come to when God’s sacred work is mingling churchcraft and statecraft, is a description of a progressive period of time. She says the mingling “is weakening all the power of the churches,” and it “will bring evil results,” and that “the time will come when God will punish those who have made void His law.”

Време у које смо дошли, када се Божје свето дело меша са црквеном политиком и државном политиком, представља опис једног прогресивног временског раздобља. Она каже да то мешање „слаби сву силу цркава“, да ће оно „донети зле последице“, и да ће „доћи време када ће Бог казнити оне који су Његов закон учинили ништавним“.

The mingling of church and state that weakens the power of the churches is a description of the church of Pergamos, where the combining of churchcraft and statecraft represented the falling away that precedes the revealing of the man of sin. Pergamos and the emperor that symbolizes the compromise between Christianity and idolatry takes place in the fourth kingdom of Daniel two. That compromise is represented in Daniel two with the use of the word “clay.”

Мешање цркве и државе, које слаби силу цркава, представља опис Пергамске цркве, где је сједињавање црквене политике и државничке политике представљало отпад који претходи откривању човека греха. Пергам и цар који симболизује компромис између хришћанства и идолопоклонства јављају се у четвртом царству из Данила 2. Тај компромис је у Данилу 2 представљен употребом речи „глина“.

> Thou, O king, sawest, and behold a great image. This great image, whose brightness was excellent, stood before thee; and the form thereof was terrible. This image’s head was of fine gold, his breast and his arms of silver, his belly and his thighs of brass, His legs of iron, his feet part of iron and part of clay. Thou sawest till that a stone was cut out without hands, which smote the image upon his feet that were of iron and clay, and brake them to pieces. Daniel 2:31–34.

> Ти, царе, гледао си, и гле, један велик лик. Тај велики лик, чији сјај беше изванредан, стајаше пред тобом; и обличје му беше страшно. Главa тога лика беше од чистога злата, прса његова и мишице његове од сребра, трбух његов и бедра његова од бронзе, ноге његове од гвожђа, а стопала његова делом од гвожђа и делом од глине. Гледао си док се не одвали камен без руку, који удари лик у његова стопала, која беху од гвожђа и глине, и разби их у комаде. Данило 2:31–34.

As Daniel’s interpretation continues it is no longer “clay” but it became dirty or “miry clay.”

Како се Данилово тумачење наставља, то више није „глина“, него је постало прљаво, односно „блатњава глина“.

> And whereas thou sawest the feet and toes, part of potters’ clay, and part of iron, the kingdom shall be divided; but there shall be in it of the strength of the iron, forasmuch as thou sawest the iron mixed with miry clay. Daniel 2:41.

> А што си видео стопала и прсте, делом од грнчарске глине а делом од гвожђа, царство ће бити раздељено; али ће у њему бити нешто од чврстине гвожђа, јер си видео гвожђе помешано с блатњавом глином. Данило 2:41.

The pure clay which was the Potter’s clay changes to miry clay. God is the Divine Potter and His work is never miry.

Чиста глина, која је била грнчарева глина, постаје блатњава глина. Бог је Божански Грнчар, и Његово дело никада није блатњаво.

> But now, O Lord, thou art our father; we are the clay, and thou our potter; and we all are the work of thy hand. Isaiah 64:8.

> А сада, Господе, Ти си наш отац; ми смо глина, а Ти наш грнчар; и сви смо дело Твоје руке. Исаија 64:8.

In the history of pagan Rome, the church of Smyrna was pure clay. In the history of Pergamos, which is the fourth kingdom in Daniel two, the clay changes into miry clay. What is first mentioned in the passage as simply “clay”, and thereafter “potter’s clay”, changes into “miry clay”, as the interpretation continues. Pergamos is where that change was accomplished in order to prepare the way for Thyatira, or papal Rome. The change from “clay” into “miry clay” is the falling away that prepares the way for Thyatira, which Paul identifies as the “falling away first” in 2 Thessalonians.

У историји паганског Рима, смирнска црква била је чиста глина. У историји Пергама, који је четврто царство у Данилу 2, глина се мења у блатњаву глину. Оно што се у одломку најпре помиње једноставно као „глина“, а потом као „лончарска глина“, током даљег тумачења прелази у „блатњаву глину“. Пергам је место где је та промена извршена како би се припремио пут за Тијатиру, односно папски Рим. Промена из „глине“ у „блатњаву глину“ јесте отпад који припрема пут за Тијатиру, који Павле у 2. Солуњанима означава као „најпре да дође отпад“.

The Millerites could see no further than the fourth kingdom of Rome and expected the Second Coming of Christ to be the next prophetic event, for the stone that smites the image’s feet represents the Second Coming. But did Christ set up a kingdom in 1798? He did come into the Most Holy Place on October 22, 1844, to receive a kingdom, but was it set up at that time?

Милерити нису могли да виде даље од четвртог царства Рима и очекивали су да Други Христов долазак буде следећи пророчки догађај, јер камен који удара у стопала кипа представља Други долазак. Али да ли је Христос успоставио царство 1798. године? Он је заиста дошао у Светињу над светињама 22. октобра 1844. да прими царство, али да ли је оно тада било успостављено?

The answer to the first of those two questions is that Christ did not set up His everlasting kingdom in 1798. The second question whether or not Christ set up His everlasting kingdom on October 22, 1844 is also no.

Одговор на прво од та два питања јесте да Христос није успоставио Своје вечно царство 1798. године. Одговор на друго питање, да ли је Христос успоставио Своје вечно царство 22. октобра 1844. године, такође је не.

Was there a kingdom set up in the time of pagan Rome? I ask this for the pioneers understood the fourth kingdom to be both pagan and papal Rome which identifies 1798 as the conclusion of the fourth kingdom when Christ would set up an everlasting kingdom. But the book of Revelation identifies four kingdoms that follow pagan Rome.

Да ли је било успостављено царство у време паганског Рима? Постављам ово питање зато што су пионири разумевали да је четврто царство и пагански и папски Рим, што 1798. годину означава као завршетак четвртог царства, када ће Христос успоставити вечно царство. Али књига Откривења указује на четири царства која следе после паганског Рима.

If the fourth kingdom of iron in Daniel two is simply representing pagan Rome where the compromise of Constantine is represented by the clay being turned into miry clay, did Christ setup a kingdom in that history? The answer is yes. At the cross, which is the history of Pergamos, not Thyatira, Christ established His kingdom of “grace.” There was an everlasting kingdom set up at the cross, and the throne of that kingdom typifies a throne that gets set up during the latter rain. That latter rain throne represents His kingdom of “glory.”

Ако четврто гвоздено царство у Данилу 2 једноставно представља незнабожачки Рим, при чему је компромис Константина представљен тиме што је глина постала блатњава глина, да ли је Христос успоставио царство у тој историји? Одговор је да. На крсту, што је историја Пергама, а не Тијатире, Христос је успоставио Своје царство „благодати“. На крсту је било успостављено вечно царство, а престо тог царства представља образац престола који ће бити постављен за време позног дажда. Тај престо позног дажда представља Његово царство „славе“.

> “The announcement which had been made by the disciples in the name of the Lord was in every particular correct, and the events to which it pointed were even then taking place. ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ had been their message. At the expiration of ‘the time’—the sixty-nine weeks of Daniel 9, which were to extend to the Messiah, ‘the Anointed One’—Christ had received the anointing of the Spirit after His baptism by John in Jordan. And the ‘kingdom of God’ which they had declared to be at hand was established by the death of Christ. This kingdom was not, as they had been taught to believe, an earthly empire. Nor was it that future, immortal kingdom which shall be set up when ‘the kingdom and dominion, and the greatness of the kingdom under the whole heaven, shall be given to the people of the saints of the Most High;’ that everlasting kingdom, in which ‘all dominions shall serve and obey Him.’ Daniel 7:27. As used in the Bible, the expression ‘kingdom of God’ is employed to designate both the kingdom of grace and the kingdom of glory. The kingdom of grace is brought to view by Paul in the Epistle to the Hebrews. After pointing to Christ, the compassionate intercessor who is ‘touched with the feeling of our infirmities,’ the apostle says: ‘Let us therefore come boldly unto the throne of grace, that we may obtain mercy, and find grace.’ Hebrews 4:15, 16. The throne of grace represents the kingdom of grace; for the existence of a throne implies the existence of a kingdom. In many of His parables Christ uses the expression ‘the kingdom of heaven’ to designate the work of divine grace upon the hearts of men.

> „Објава коју су ученици објавили у име Господње била је у сваком погледу тачна, а догађаји на које је упућивала већ су се тада збивали. ‘Навршило се време, и приближило се царство Божје’ — била је њихова порука. По истеку ‘времена’ — шездесет и девет седмица из Данила 9, које су се имале пружити до Месије, ‘Помазаника’ — Христос је примио помазање Духом после свога крштења од Јована на Јордану. А ‘царство Божје’, за које су они објавили да се приближило, било је успостављено Христовом смрћу. То царство није било, као што су били научени да верују, земаљско царство. Нити је то било оно будуће, бесмртно царство које ће бити успостављено када ‘царство и власт и величанство царско под свим небом буде дано народу светаца Вишњега’; то вечно царство, у коме ће ‘све власти Њему служити и Њега слушати’. Данило 7:27. Како се употребљава у Библији, израз ‘царство Божје’ служи да означи и царство благодати и царство славе. Царство благодати Павле износи на видело у Посланици Јеврејима. Пошто је указао на Христа, саосећајног Посредника који ‘може пострадати с нама у нашим слабостима’, апостол каже: ‘Да приступамо, дакле, слободно престолу благодати, да примимо милост и нађемо благодат.’ Јеврејима 4:15, 16. Престо благодати представља царство благодати; јер постојање престола подразумева постојање царства. У многим својим причама Христос употребљава израз ‘царство небеско’ да означи дело божанске благодати у срцима људи.“

> “So the throne of glory represents the kingdom of glory; and this kingdom is referred to in the Saviour’s words: ‘When the Son of man shall come in His glory, and all the holy angels with Him, then shall He sit upon the throne of His glory: and before Him shall be gathered all nations.’ Matthew 25:31, 32. This kingdom is yet future. It is not to be set up until the second advent of Christ.

> „Дакле, престо славе представља царство славе; а на ово царство се указује у Спаситељевим речима: ‘А кад дође Син човечији у слави својој, и сви свети анђели с њиме, тада ће сести на престо славе своје: и сабраће се пред њим сви народи.’ Матеј 25:31, 32. Ово царство је још увек будуће. Оно неће бити успостављено до другог Христовог доласка.

> “The kingdom of grace was instituted immediately after the fall of man, when a plan was devised for the redemption of the guilty race. It then existed in the purpose and by the promise of God; and through faith, men could become its subjects. Yet it was not actually established until the death of Christ. Even after entering upon His earthly mission, the Saviour, wearied with the stubbornness and ingratitude of men, might have drawn back from the sacrifice of Calvary. In Gethsemane the cup of woe trembled in His hand. He might even then have wiped the blood-sweat from His brow and have left the guilty race to perish in their iniquity. Had He done this, there could have been no redemption for fallen men. But when the Saviour yielded up His life, and with His expiring breath cried out, ‘It is finished,’ then the fulfillment of the plan of redemption was assured. The promise of salvation made to the sinful pair in Eden was ratified. The kingdom of grace, which had before existed by the promise of God, was then established.” The Great Controversy, 347.

> „Царство благодати било је успостављено одмах после човековог пада, када је био сачињен план за откупљење кривог рода. Оно је тада постојало у Божјој намери и по Божјем обећању; и вером су људи могли постати његови поданици. Ипак, оно није било стварно утемељено све до Христове смрти. Чак и након што је ступио у своју земаљску мисију, Спаситељ, уморан од тврдокорности и незахвалности људи, могао је одустати од жртве на Голготи. У Гетсиманији чаша јада дрхтала је у Његовој руци. Он је и тада могао отрти крвави зној са Свога чела и оставити криви род да пропадне у свом безакоњу. Да је то учинио, за пале људе не би могло бити откупљења. Али када је Спаситељ предао свој живот и својим самртним дахом повикао: ‘Свршено је’, тада је испуњење плана спасења било осигурано. Обећање спасења, дато грешном пару у Едену, било је потврђено. Царство благодати, које је раније постојало по Божјем обећању, тада је било успостављено.“ Велика борба, 347.

Christ did set up an everlasting kingdom in the prophetic history of pagan Rome, not at the end of papal Rome. He also sets up His kingdom of glory at His Second Coming which includes the history of the latter rain, when the four winds of Islam are released.

Христос је заиста успоставио вечно царство у пророчкој историји паганског Рима, а не на крају папског Рима. Он такође успоставља Своје царство славе о Свом Другом доласку, што обухвата историју позног дажда, када се ослобађају четири ветра ислама.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „Позни дажд долази на оне који су чисти — сви ће га тада примити као некада.“

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> „Када четири анђела пусте, Христос ће успоставити Своје царство. Нико не прима позни дажд осим оних који чине све што могу. Христос би нам помогао. Сви би могли бити победници благодаћу Божјом, кроз крв Исусову. Цело небо је заинтересовано за то дело. Анђели су заинтересовани.“ Spalding and Magan, 3.

When the four winds are released, Christ sets up His kingdom. Both the latter rain and the releasing of the four winds represent progressive events, and neither represent a point in time. The four winds represent Islam.

Када се четири ветра пусте, Христос успоставља Своје царство. И позни дажд и пуштање четири ветра представљају прогресивне догађаје, и ниједно не представља одређени тренутак у времену. Четири ветра представљају ислам.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Анђели задржавају четири ветра, представљена као гневан коњ који настоји да се отргне и јурне преко лица целе земље, носећи на свом путу разарање и смрт.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Зар ћемо спавати управо на самом прагу вечнога света? Зар ћемо бити троми и хладни и мртви? О, кад бисмо у нашим црквама имали Духа и дах Божји удахнут у Његов народ, да би стали на своје ноге и живели. Треба да увидимо да је пут узак и врата тесна. Али када прођемо кроз тесна врата, њихова ширина је без границе.“ Manuscript Releases, volume 20, 217.

The angels are holding the angry horse of Islam that is seeking to break loose bearing death and destruction in its path, in the time period when the Spirit of God is breathed upon God’s people. They then stand upon their feet and live. Prior to the Spirit being breathed upon them, God’s people are dead, for the breath of the Spirit causes them to stand up and live. When Sister White says we have now come to a time when the feet of the image that is mixed with iron and miry clay represents the combination of church and state, the outpouring of the latter rain was still in the future.

Анђели задржавају разјареног коња ислама који настоји да се отргне, носећи на свом путу смрт и разарање, у временском раздобљу када се Дух Божји излива на Божји народ. Тада они стају на своје ноге и оживљавају. Пре него што је Дух удахнут у њих, Божји народ је мртав, јер дах Духа чини да они устану и живе. Када сестра Вајт каже да смо сада дошли у време када стопала кипа, помешана од гвожђа и блатњаве глине, представљају сједињење цркве и државе, изливање позног дажда још увек је било у будућности.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Позни дажд треба да се излије на Божји народ. Моћни анђео треба да сиђе с неба, и сва земља треба да се обасја његовом славом.“ Review and Herald, April 21, 1891.

There are two voices in Revelation eighteen.

У Откривењу осамнаест постоје два гласа.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches.” Selected Messages, book 2, 118.

> „Када је Исус отпочео Своју јавну службу, очистио је Храм од његовог светогрдног скрнављења. Међу последњим делима Његове службе било је друго чишћење Храма. Тако се и у последњем делу опомене свету упућују два засебна позива црквама.“ Selected Messages, књ. 2, 118.

The first voice is a wake-up call for God’s people, the second voice is the wake-up call for God’s other children that are still in Babylon.

Први глас је позив на буђење Божјем народу, а други глас је позив на буђење другој Божјој деци која су још увек у Вавилону.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Bible Echo, May 4, 1896.

> „Постоји свет који лежи у злоћи, у обмани и заблуди, у самоме сену смрти, — успаван, успаван. Ко осећа душевне муке да их пробуди? Који глас може допрети до њих? Мој ум се преноси у будућност, када ће бити дат знак: ‘Ево Женика иде; изађите му у сусрет.’ Али неки ће одлагати да набаве уље за допуњавање својих светиљки, и сувише касно ће увидети да карактер, који је представљен уљем, није преносив.“ Bible Echo, May 4, 1896.

In the passage two questions were asked. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them?

У одломку су постављена два питања. Који осећају душевне муке да би их оне пробудиле? Који глас може допрети до њих?

The “voice” that awakens the world is the second voice of Revelation eighteen that calls God’s other flock out of Babylon. Both God’s people and the world need to be awakened by the Midnight Cry, which is simply another symbol of the latter rain.

„Глас“ који буди свет јесте други глас из Откривења осамнаест који позива друго Божје стадо да изађе из Вавилона. И Божји народ и свет треба да буду пробуђени Поноћним покличем, који је једноставно још један симбол позног дажда.

Were the Millerites correct in identifying that in the days of the fourth kingdom Christ would set up an everlasting kingdom? Yes.

Да ли су милерити били у праву када су утврдили да ће у данима четвртог царства Христос успоставити вечно царство? Да.

He established His kingdom of “grace” at the cross, which was during the history of the fourth kingdom of Bible prophecy. That kingdom being pagan Rome. In Daniel two, is the falling away that precedes the church of Thyatira represented? Yes, for the clay which represents God’s people changed from clay unto miry clay. So where is Thyatira in the image? Or is it even in the image? It is represented in the image, and Nebuchadnezzar sheds light on that fact when he reaches the height of his proud arrogance in chapter four of Daniel.

Успоставио је Своје царство „благодати“ на крсту, и то током историје четвртог царства библијског пророчанства. То царство је незнабожачки Рим. Да ли је у Данилу 2 представљен отпад који претходи цркви Тијатире? Да, јер се глина, која представља Божји народ, изменила из глине у блатњаву глину. Где се, дакле, Тијатира налази у лику? Или је уопште у лику? Она је представљена у лику, а Навуходоносор баца светлост на ту чињеницу када у четвртом поглављу Данила достиже врхунац своје охоле надмености.

> The king spake, and said, Is not this great Babylon, that I have built for the house of the kingdom by the might of my power, and for the honour of my majesty? Daniel 4:30.

> Цар проговори и рече: Није ли то Вавилон велики, који ја сазидах за дом царски силом моћи своје и на славу величанства својега? Данило 4:30.

Just prior to Nebuchadnezzar’s judgment of twenty-five hundred and twenty days of living like a beast of the field, he exhibited his pride by asking the question of whether or not he built the kingdom that is Babylon the great? The whore of Revelation seventeen has written on her forehead, “MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH.” The Roman church, as Sister White calls her is Babylon the Great. The head of gold in the image represents literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that has the singular characteristic as being the power who received a deadly wound. In Isaiah twenty-three the papal power represented as Tyre, would be forgotten for seventy years as the days of one king. Literal Babylon represented by Nebuchadnezzar also received a deadly wound that was healed when Nebuchadnezzar was banished from his kingdom for twenty-five hundred and twenty days. Literal Babylon the great typified spiritual Babylon the great and both had their kingdoms temporarily removed, and thereafter restored. The whore of Revelation seventeen did not have a silver cup in her hand, nor a brass or iron cup, she had a golden cup.

Непосредно пре него што је Навуходоносор примио своју казну од две хиљаде пет стотина и двадесет дана живота као звер пољска, испољио је своју охолост постављајући питање да ли је он саградио царство које је Вавилон велики? Блудница из Откривења седамнаест има написано на своме челу: „ТАЈНА, ВАВИЛОН ВЕЛИКИ, МАТИ БЛУДНИЦАМА И ГАДОСТИМА ЗЕМАЉСКИМ.“ Римска црква, како је назива Сестра Вајт, јесте Вавилон велики. Златна глава на кипу представља дословни Вавилон, а она такође представља и духовни Вавилон, пето царство библијског пророчанства које има јединствено обележје да је сила која је примила смртну рану. У Исаији двадесет и три, папска сила, представљена као Тир, била би заборављена седамдесет година, као дани једнога цара. Дословни Вавилон, представљен Навуходоносором, такође је примио смртну рану која је била исцељена када је Навуходоносор био прогнан из свога царства на две хиљаде пет стотина и двадесет дана. Дословни Вавилон велики био је праслика духовног Вавилона великог, и обома су њихова царства била привремено одузета, а потом обновљена. Блудница из Откривења седамнаест није имала у руци сребрну чашу, нити бронзану или гвоздену чашу; имала је златну чашу.

> And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication. Revelation 17:4.

> И жена беше обучена у пурпур и скерлет, и украшена златом и драгим камењем и бисерима, имајући у руци својој златну чашу, пуну гадости и нечистоте свога блуда. Откривење 17:4.

Gold represented literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that received a deadly wound in 1798, when the sixth kingdom of Bible prophecy took the throne. Literal Babylon in the image was followed by a silver kingdom that consisted of two powers, the Medes and the Persians, and the Persian horn in Daniel eight came up last and higher. Darius the Mede was the first horn and his general, Cyrus was a Persian that would ultimately come into power after the Median king Darius.

Злато је представљало дословни Вавилон, а такође представља и духовни Вавилон, пето царство библијског пророчанства које је задобило смртну рану 1798. године, када је шесто царство библијског пророчанства ступило на престо. После дословног Вавилона у лику је следило сребрно царство које се састојало од две силе, Мида и Персијанаца, а персијски рог у осмом поглављу Данила изашао је последњи и био виши. Дарије Мидац био је први рог, а његов војсковођа, Кир, био је Персијанац који ће коначно доћи на власт после мидијског цара Дарија.

Cyrus was a type of Christ who was going to begin the process of freeing God’s people from captivity. The Medo-Persian empire represents the sixth kingdom of Bible prophecy which is the United States. The United States has two horns representing Republicanism and Protestantism. Darius represents the Republican horn of the United States and Cyrus represents the horn of Protestantism. As Cyrus began the process of freeing God’s people to rebuild Jerusalem and the temple, the United States was the land which was raised up to free the captives of spiritual Babylon’s captivity in order to erect the spiritual temple, of which the Millerites laid the foundation. The literal captivity in Babylon being seventy years typified the captivity in spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years. The United States is the shoulders of silver in Nebuchadnezzar’s image.

Kir je bio praslika Hrista koji je trebalo da započne proces oslobađanja Božjeg naroda iz ropstva. Medo-persijsko carstvo predstavlja šesto carstvo biblijskog proroštva, a to su Sjedinjene Države. Sjedinjene Države imaju dva roga, koji predstavljaju republikanizam i protestantizam. Darije predstavlja republikanski rog Sjedinjenih Država, a Kir predstavlja rog protestantizma. Kao što je Kir započeo proces oslobađanja Božjeg naroda da bi obnovio Jerusalim i hram, tako su Sjedinjene Države bile zemlja koja je bila podignuta da oslobodi zarobljenike iz ropstva duhovnog Vavilona kako bi se podigao duhovni hram, kojem su mileriti položili temelj. Doslovno ropstvo u Vavilonu, koje je trajalo sedamdeset godina, bilo je slika ropstva u duhovnom Vavilonu tokom hiljadu dvesta šezdeset godina. Sjedinjene Države su srebrna ramena u Nabuhodonosorovom kipu.

The third kingdom of brass was Greece that represents a worldwide kingdom. That kingdom is the United Nations, that in Revelation seventeen was the kingdom that in 1798 had not yet came. The ten kings of Revelation seventeen agree to give their kingdom unto the papacy, the eighth kingdom, that is of the seven. They make this agreement because they are forced to by the United States, and because the world is being destroyed by the “four winds” of Islam, that are released during the time of the latter rain, which begins to be fully poured out at the Sunday law in the United States.

Треће царство од месинга била је Грчка, која представља светско царство. То царство су Уједињене нације, које су у седамнаестој глави Откривења биле царство које 1798. године још није било дошло. Десет царева из седамнаесте главе Откривења саглашавају се да предају своје царство папству, осмом царству, које је од седам. Они склапају овај договор зато што су на то приморане од стране Сједињених Америчких Држава, и зато што свет бива уништаван „четири ветра“ ислама, који се ослобађају у време позног дажда, који почиње да се у пуноћи излива при недељном закону у Сједињеним Америчким Државама.

At the Sunday law in the United States, God establishes His kingdom of “glory” as He lifts up His people as an ensign to call God’s other children out of Babylon. Thus, the horn of Protestantism comes up last and is higher than the first in agreement with the two horns of Medo-Persia. Once the United Nations agrees to turn the control of the world over to the papacy, the four winds of Islam are released and the worldwide kingdom is confronted by the warfare that followed the death of Greece’s first horn that was broken and produced four horns.

При доношењу недељног закона у Сједињеним Америчким Државама, Бог успоставља Своје царство „славе“ док уздиже Свој народ као знамење да позове другу Божју децу да изађу из Вавилона. Тако рог протестантизма израста последњи и виши је од првога, у складу са два рога Мидо-Персије. Када се Уједињене нације сагласе да предају папству управу над светом, ослобађају се четири ветра ислама и светско царство суочава се са ратом који је уследио након смрти првога рога Грчке, који беше сломљен и изнедри четири рога.

When the image reaches the feet of iron (statecraft) and miry clay (churchcraft) and the ten toes (ten kings), the stone that has been cut out of the mountain without hands strikes the feet of the image. The Millerites were accurate to Daniel’s image, as much as they could be accurate from their vantage point in prophetic history. But the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning and the four kingdoms of Nebuchadnezzar’s image represent four literal kingdoms that typify their spiritual counterparts at the end of the world.

Када лик допре до стопала од гвожђа (државничка власт) и меке глине (црквена власт) и до десет прстију (десет царева), камен који се без руку одвалио од горе удара у стопала лика. Милерити су били верни Даниловом лику онолико колико су могли бити верни са свог становишта у пророчкој историји. Али Алфа и Омега увек крај приказује почетком, а четири царства на Навуходоносоровом лику представљају четири дословна царства која предображавају своје духовне пандане на крају света.

With the kingdoms of history Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel seven Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel eight Rome comes up eighth and is of the seven. In Revelation seventeen Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel two, which represents the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, modern spiritual Rome comes up eighth and is of the seven. The first (Alpha) illustration of the kingdoms of Bible prophecy identifies the last (Omega).

Међу царствима историје, Рим излази као осми и од седморице је. У седмој глави Данила, Рим излази као осми и од седморице је. У осмој глави Данила, Рим излази као осми и од седморице је. У седамнаестој глави Откривења, Рим излази као осми и од седморице је. У другој глави Данила, која представља прво помињање царстава библијског пророчанства, савремени духовни Рим излази као осми и од седморице је. Први (Алфа) приказ царстава библијског пророчанства поистовећује последњи (Омега).

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> „Дошли смо до времена када је Божје свето дело представљено стопалима кипа у којима је гвожђе било помешано са блатњавом глином. Бог има народ, изабрани народ, чије расуђивање мора бити посвећено, који не сме постати несвет стављајући на темељ дрво, сено и стрњику. Свака душа која је верна Божјим заповестима увидеће да је обележје наше вере субота седмога дана. Када би власт поштовала суботу онако како је Бог заповедио, стајала би у Божјој сили и у одбрани вере једном предате светима. Али државници ће подупирати лажну суботу и мешаће своју верску веру са држањем овог детета папства, уздижући је изнад суботе коју је Господ посветио и благословио, одвојивши је да је човек светкује, као знак између Њега и Његовог народа до хиљаду поколења. Мешање црквене политике и државне политике представљено је гвожђем и глином. Овај савез слаби сву силу цркава. Ово давање цркви силе државе донеће зле последице. Људи су готово прешли границу Божјег дуготрпљења. Своју снагу уложили су у политику и ујединили се са папством. Али доћи ће време када ће Бог казнити оне који су укинули Његов закон, и њихово зло дело обориће се на њих саме.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

The Alpha and Omega has made the correct pioneer understanding of Daniel two “new.”

Алфа и Омега је исправно пионирско разумевање друге главе књиге пророка Данила учинио „новим“.

> And he that sat upon the throne said, Behold, I make all things new. And he said unto me, Write: for these words are true and faithful. And he said unto me, It is done. I am Alpha and Omega, the beginning and the end. I will give unto him that is athirst of the fountain of the water of life freely. Revelation 21:5, 6.

> И Онај који седи на престолу рече: Ево, све ново творим. И рече ми: Напиши, јер су ове речи истините и верне. И рече ми: Свршено је. Ја сам Алфа и Омега, почетак и свршетак. Ја ћу жедноме дати бесплатно са извора воде живота. Откривење 21:5, 6.

Back to Articles