Article

# The Book of Daniel - Number Forty-One

Књига пророка Данила — број четрдесет један

Paul’s Prophetic Ministry: Connecting Ancient Israel to Spiritual Israel

Павлова пророчка служба: повезивање древног Израиља са духовним Израиљем

Author

Jeff Pippenger

Published

January 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The apostle Paul was the connecting link between ancient Israel and spiritual Israel, for his ministry, his name, his personal circumstances and his prophetic work all testify to this truth. He identified himself as the least of the apostles, for he had persecuted God’s people.

Апостол Павле био је спона између древног Израиља и духовног Израиља, јер његова служба, његово име, његове личне околности и његово пророчко дело — све то сведочи о овој истини. Он је себе означио као најмањега међу апостолима, јер је прогонио Божји народ.

> For I am the least of the apostles, that am not meet to be called an apostle, because I persecuted the church of God. 1 Corinthians 15:19.

> Јер ја сам најмањи од апостола, који нисам достојан да се назовем апостолом, зато што сам гонио цркву Божију. 1. Коринћанима 15:19.

The name he was given at conversion was Paul, which means small or little, for he was the least of the apostles. Yet his original name was Saul, which means “selected”.

Име које му је било дато при обраћењу било је Павле, што значи мали или незнатан, јер је био најмањи међу апостолима. Ипак, његово првобитно име било је Саул, што значи „изабран“.

> Then Ananias answered, Lord, I have heard by many of this man, how much evil he hath done to thy saints at Jerusalem: And here he hath authority from the chief priests to bind all that call on thy name. But the Lord said unto him, Go thy way: for he is a chosen vessel unto me, to bear my name before the Gentiles, and kings, and the children of Israel, Acts 9:13–15.

> Тада Ананија одговори: Господе, чуо сам од многих за овога човека, колико је зла учинио твојим светима у Јерусалиму; и овде има власт од првосвештеника да веже све који призивају твоје име. А Господ му рече: Иди; јер ми је он изабрани сасуд, да понесе име моје пред незнабошце, и цареве, и синове Израиљеве, Дела 9:13–15.

Saul was “a chosen vessel” to carry the gospel to the Gentiles, but he had to first be converted and humbled into Paul (small), for he was going to need to be powerful. Paul understood his strength was found in his smallness, or his weakness.

Савле је био „изабрани сасуд“ да носи јеванђеље незнабошцима, али је најпре морао бити обраћен и понижен у Павла (мали), јер је требало да буде силан. Павле је разумео да се његова снага налази у његовој малености, односно у његовој слабости.

> And lest I should be exalted above measure through the abundance of the revelations, there was given to me a thorn in the flesh, the messenger of Satan to buffet me, lest I should be exalted above measure. For this thing I besought the Lord thrice, that it might depart from me. And he said unto me, My grace is sufficient for thee: for my strength is made perfect in weakness. Most gladly therefore will I rather glory in my infirmities, that the power of Christ may rest upon me. Therefore I take pleasure in infirmities, in reproaches, in necessities, in persecutions, in distresses for Christ’s sake: for when I am weak, then am I strong. 2 Corinthians 12:7–10.

> И да се не бих понео преко мере због обиља откривења, дат ми је трн у телу, весник сатанин да ме удара, да се не бих понео преко мере. За то три пута молих Господа да одступи од мене. И рече ми: Доста ти је моја благодат; јер се моја сила у слабости показује савршеном. Стога ћу се најрадије хвалити својим слабостима, да се сила Христова настани на мени. Зато налазим задовољство у слабостима, у поругама, у оскудицама, у прогонима, у тескобама Христа ради; јер када сам слаб, онда сам силан. 2. Коринћанима 12:7–10.

Saul was “selected”, but in order for him to be strong he was made small (Paul). He was chosen to take the gospel to the Gentiles, but he had been selected in part because of his knowledge of the Old Testament.

Саул је био „изабран“, али да би био снажан, био је учињен малим (Павле). Био је изабран да однесе јеванђеље незнабошцима, али је био изабран делом и због свог познавања Старог завета.

> Especially because I know thee to be expert in all customs and questions which are among the Jews: wherefore I beseech thee to hear me patiently. My manner of life from my youth, which was at the first among mine own nation at Jerusalem, know all the Jews; Which knew me from the beginning, if they would testify, that after the most straitest sect of our religion I lived a Pharisee. Acts 26:3–5.

> Нарочито зато што знам да си вичан свим обичајима и питањима која су међу Јеврејима; стога те молим да ме стрпљиво саслушаш. Мој живот од младости, који је од почетка био међу мојим народом у Јерусалиму, знају сви Јевреји; који ме знају од почетка, ако би хтели да посведоче, да сам по најстрожој секти наше вере живео као фарисеј. Дела апостолска 26:3–5.

Saul had been trained by Gamaliel, who was considered one of the greatest teachers of the Scriptures of the Old Testament.

Савле је био поучаван од стране Гамалила, који се сматрао једним од највећих учитеља Писама Старога завета.

> “The request was granted, and ‘Paul stood on the stairs, and beckoned with the hand unto the people.’ The gesture attracted their attention, while his bearing commanded respect. ‘And when there was made a great silence, he spake unto them in the Hebrew tongue, saying, Men, brethren, and fathers, hear ye my defense which I make now unto you.’ At the sound of the familiar Hebrew words, ‘they kept the more silence,’ and in the universal hush he continued: “‘I am verily a man which am a Jew, born in Tarsus, a city in Cilicia, yet brought up in this city at the feet of Gamaliel, and taught according to the perfect manner of the law of the fathers, and was zealous toward God, as ye all are this day.’ None could deny the apostle’s statements, as the facts that he referred to were well known to many who were still living in Jerusalem.” Acts of the Apostles, 408.

> „Молба је била услишена, и ‘Павле стаде на степенице, и даде руком знак народу.’ Тај покрет привуче њихову пажњу, док је његово држање уливавало поштовање. ‘А кад настаде велика тишина, проговори им на јеврејском језику, говорећи: Људи, браћо и оци, чујте моју одбрану коју вам сада износим.’ На звук познатих јеврејских речи, ‘они утолико више умукоше’, и у свеопштој тишини он настави: ‘Ја сам заиста човек Јеврејин, рођен у Тарсу киликијском, али одгојен у овоме граду код ногу Гамалилових, по тачности отачкога закона поучен, и ревнитељ за Бога, као што сте и ви сви данас.’ Нико није могао порећи апостолове изјаве, јер су чињенице на које се позивао биле добро познате многима који су још живели у Јерусалиму.” Дела апостолска, 408.

Saul had not been chosen at random, and one of the specific purposes of Paul’s ministry was to bridge the sacred history of literal Israel with the sacred history of spiritual Israel. In conjunction with this fact, he authored the majority of the New Testament. One chapter of his writings identifies the support for the framework of the first angels’ message and also for the framework of the third angels’ message. The passage is a monument in the history of Adventism that identifies the distinction between the wise and foolish in the beginning and ending of Adventism.

Савле није био изабран насумице, и једна од посебних сврха Павлове службе била је да премости свету историју дословног Израиља са светом историјом духовног Израиља. У вези с том чињеницом, он је написао већину Новога завета. Једно поглавље његових списа указује на потпору за оквир поруке првог анђела, а такође и за оквир поруке трећег анђела. Тај одломак је споменик у историји адвентизма који указује на разлику између мудрих и лудих на почетку и на крају адвентизма.

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> А молимо вас, браћо, у погледу доласка Господа нашега Исуса Христа и нашега сабрања к њему, да се не дате брзо поколебати у уму, нити узнемирити, ни духом, ни речју, ни посланицом, тобоже од нас, као да је већ настао дан Христов. Нико да вас не превари ни на који начин; јер тај дан неће доћи док најпре не дође отпадништво и не открије се човек греха, син погибли, који се противи и уздиже изнад свега што се назива Богом или чему се указује поштовање, тако да он као Бог седи у храму Божјем, показујући себе да је Бог. Зар се не сећате да сам вам ово говорио још док сам био код вас? И сада знате шта га задржава, да би се открио у своје време. Јер тајна безакоња већ дејствује; само док се уклони онај који сада задржава. И тада ће се открити тај безаконик, кога ће Господ погубити духом уста својих и уништити светлошћу свога доласка; њега, чији је долазак по дејству сатанином, са сваком силом и знацима и лажним чудесима, и са сваком преваром неправде међу онима који пропадају, зато што не примише љубав истине да би се спасли. И зато ће им Бог послати силу заблуде, да верују лажи, да буду осуђени сви који не вероваше истини, него заволеше неправду. 2. Солуњанима 2:1–12.

The context of this passage is the consideration of when Christ would return the second time. Paul reminds the Thessalonians that he has already answered that concern previously when he stated, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” Paul was attempting to prevent the brethren from being deceived upon the subject of “the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.”

Контекст овог одломка јесте разматрање питања када ће Христос доћи по други пут. Павле подсећа Солуњане да је на ту недоумицу већ раније одговорио када је рекао: „Не памтите ли да сам вам ово казивао још кад сам био код вас?“ Павле је настојао да спречи да браћа буду заведена у погледу „доласка Господа нашега Исуса Христа, и нашега сабрања к њему“.

The historians identify that half of William Miller’s message was based upon his identification of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. The other half of his message, that is sometimes not recognized, is his work of refuting the false teachings concerning the Second Coming of Christ.

Историчари указују на то да је половина поруке Вилијама Милера била заснована на његовом препознавању две хиљаде и три стотине година из Данила, осме главе, четрнаестог стиха. Друга половина његове поруке, која се понекад не препознаје, јесте његов рад на побијању лажних учења у вези са Другим Христовим доласком.

Based upon the false Jesuit methodology there was (and still is) a prominent false teaching that William Miller consistently opposed. It was the false teaching that the Lord’s second coming was preceded by a thousand years of peace called the “temporal millennium” which Sister White also opposed.

На основу лажне језуитске методологије постојало је (и још увек постоји) истакнуто лажно учење коме се Вилијам Милер доследно супротстављао. То је било лажно учење да Другом доласку Господњем претходи хиљаду година мира, названих „временски миленијум“, чему се и сестра Вајт такође противила.

Miller’s work was also establishing the truth of the literal return of Christ, in opposition to the various false ideas concerning the millennium that were prevalent in his history. Paul is addressing the Second Coming in 2 Thessalonians, so the passage was part of Miller’s understanding of a literal Second Coming. The chapter was “Present Truth” for Miller.

Milerovo delo je takođe utvrđivalo istinu o doslovnom Hristovom povratku, nasuprot raznim lažnim predstavama o milenijumu koje su bile rasprostranjene u njegovo vreme. Pavle se u 2. Solunjanima obraća Drugom dolasku, te je taj odlomak bio deo Milerovog razumevanja doslovnog Drugog dolaska. To poglavlje bilo je za Milera „Sadašnja istina“.

Paul identifies an important sequence of events connected with the Second Coming, and also provides the logic of why the Thessalonians should not expect the return of the Lord in their lifetime. Paul says, “Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.” The word “beseech” means to interrogate. Paul is reasoning out the elements associated with the Second Coming and leading his audience through a type of interrogation, meant to produce analysis of his logic by his hearers.

Павле указује на важан след догађаја повезаних са Другим доласком, а такође износи и логику због које Солуњани не треба да очекују повратак Господа за свога живота. Павле каже: „А молимо вас, браћо, у погледу доласка Господа нашега Исуса Христа, и нашега сабрања к њему.” Реч „молимо” значи испитивати. Павле разложно износи чиниоце повезане са Другим доласком и своје слушаоце води кроз неку врсту испитивања, с намером да код својих слушалаца произведе анализу своје логике.

The structure of his logic is that before Christ returns a second time, the papacy must be identified and reign, and that before the papacy arrives in history there must be a falling away. The falling away was yet future, so the arrival of the papacy was even beyond that. So how could anyone be deceived into thinking Christ’s return was soon? He uses several symbols of the papacy in order to establish just who that power is that is revealed after the falling away. He calls the papacy the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity.” Sister White is clear these are all symbols identifying the papacy.

Структура његове логике јесте да пре Христовог другог доласка папство мора бити препознато и завладати, и да пре него што се папство појави у историји мора доћи до отпада. Отпад је још био будућ, па је долазак папства био још даље од тога. Према томе, како би ико могао бити заведен да помисли да је Христов повратак близу? Он употребљава неколико симбола папства како би утврдио ко је та сила која се открива после отпада. Он папство назива „човеком греха“, „безакоником“, „сином погибли“ и „тајном безакоња“. Сестра Вајт јасно каже да су све то симболи који означавају папство.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> „Али пре Христовог доласка, требало је да се одиграју важни догађаји у верском свету, унапред објављени у пророштву. Апостол је изјавио: ‘Не дајте да вас ико брзо поколеба у мислима, нити да се уплашите, ни духом, ни речју, ни посланицом, наводно од нас, као да је већ настао дан Христов. Да вас нико не превари ни на који начин; јер тај дан неће доћи, док најпре не дође отпадништво и не открије се човек греха, син погибли; који се противи и уздиже изнад свега што се зове Бог или чему се клања, тако да он, као Бог, седи у храму Божјем, показујући себе да је Бог.’

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> „Павлове речи нису смеле бити погрешно протумачене. Није требало учити да је он, по посебном откривењу, упозорио Солуњане на Христов скори долазак. Такав став би изазвао пометњу у вери; јер разочарање често води у неверовање. Стога је апостол упозорио браћу да не примају никакву такву поруку као да долази од њега, и потом је нагласио чињеницу да папска власт, тако јасно описана од стране пророка Данила, тек треба да се уздигне и да поведе рат против Божјег народа. Док ова власт не изврши своје смртоносно и богохулно дело, Црква би узалуд очекивала долазак свога Господа. ‘Не памтите ли,’ упитао је Павле, ‘да сам вам ово говорио још кад сам био код вас?’“

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> „Страшна су била искушења која су имала да снађу праву цркву. Још у време када је апостол писао, ‘тајна безакоња’ већ је почела да делује. Збивања која су имала да наступе у будућности била су да буду ‘по чињењу Сатанином са сваком силом и знацима и лажним чудесима, и са сваком преваром неправде међу онима који гину.’“

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> „Нарочито је свечана апостолова изјава у погледу оних који би одбили да приме ‘љубав истине’. ‘Зато,’ изјавио је он за све који би намерно одбацили поруке истине, ‘послаће им Бог силу преваре, да верују лажи: да приме суд сви који не вероваше истини, него заволеше неправду.’ Људи не могу некажњено одбацивати опомене које им Бог у милости шаље. Од оних који упорно настављају да се одвраћају од ових опомена, Бог повлачи Свога Духа, препуштајући их обманама које воле.“ Apostolska dela, 265, 266.

Although Sister White directly identifies the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity” from the passage of Paul, and calls it the “papal power,” she says more. She identifies that these symbols employed by Paul to identify the pope of Rome, was established from the book of Daniel, when she stated, “The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord.” Paul was basing the portion of the message to the Thessalonians which identified the papacy upon Daniel chapter eleven, and verse thirty-six.

Иако сестра Вајт непосредно поистовећује „човека греха“, „онога безаконика“, „сина погибли“ и „тајну безакоња“ из Павловог одломка, и назива то „папском силом“, она каже и више. Она поистовећује да су ови симболи, којима се Павле служио да означи римског папу, утемељени у књизи пророка Данила, када је изјавила: „Апостол је стога опоменуо браћу да не примају никакву такву поруку као да долази од њега, и потом је нагласио чињеницу да је папска сила, тако јасно описана од стране пророка Данила, тек требало да устане и поведе рат против Божјег народа. Док та сила не би извршила своје смртоносно и богохулно дело, било би узалуд да црква очекује долазак свога Господа.“ Павле је део поруке Солуњанима, којим је поистоветио папство, заснивао на Данилу, једанаестом поглављу, и тридесет шестом стиху.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> И цар ће чинити по својој вољи; и узвисиће себе, и узвеличаће себе изнад свакога бога, и говориће чудесне ствари против Бога над боговима, и напредоваће док се не сврши гнев; јер ће се извршити оно што је одређено. Данило 11:36.

When Paul identifies the pope “Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God,” Paul was paraphrasing the prophet Daniel’s description of the “king” that did “according to his will,” and exalted “himself and” magnified “himself above every god.” The pope is the king that speaks “marvelous things against the God of gods”, and the pope is the power that would “prosper till the” first “indignation” would “be accomplished” in 1798.

Када Павле идентификује папу као онога „који се противи и преузноси изнад свега што се назива Богом, или чему се клања; тако да он, као Бог, седи у храму Божјем, показујући себе да је Бог“, Павле је парафразирао опис пророка Данила о „цару“ који је чинио „по својој вољи“ и који је „себе“ уздизао и „себе“ величао „изнад свакога бога“. Папа је тај цар који говори „чудесне ствари против Бога над боговима“, и папа је та сила која ће „напредовати док се“ прва „срдња“ не „наврши“ 1798. године.

Daniel eleven, and verse thirty-six is absolutely essential to understand correctly if the increase of knowledge in 1989 is to be understood correctly. For this reason the false teaching that the king in the verse was France, as introduced by Uriah Smith, was introduced in the first generation of Adventism (1863 to 1888). Smith changed the text of verse thirty-six from “the” king (which is the papacy that was being described in the previous verses) to “a” king (any king) in order to ascribe to atheistic France the characteristics of Rome’s worship style, but that was just a jumping-off point to put forth his pet theory about Turkey being the king of the north in verse forty and onward.

Једанаесто поглавље Данила, и тридесет шести стих, апсолутно је од суштинске важности да се правилно разуме ако повећање знања 1989. године треба да се правилно разуме. Из тог разлога, лажно учење да је цар у том стиху била Француска, како га је увео Урија Смит, уведено је у првој генерацији адвентизма (1863. до 1888). Смит је изменио текст тридесет шестог стиха са „тај“ цар (што је папство које је било описивано у претходним стиховима) на „неки“ цар (било који цар), како би атеистичкој Француској приписао обележја римског начина богослужења, али то је било само полазиште да би изнео своју омиљену теорију о томе да је Турска цар са севера у четрдесетом стиху и надаље.

Satan began early to obscure the fact that the king in the verse, is the papacy, and it is the apostle Paul who provides Daniel’s testimony with a second witness to this fact. Sister White provided the third witness.

Сотона је рано почео да замагљује чињеницу да је цар у том стиху папство, а управо апостол Павле даје Даниловом сведочанству друго сведочанство о тој чињеници. Сестра Вајт пружила је треће сведочанство.

Not only did Satan seek to obscure the truth about the king in the verse being the pope, but by misdirecting the truth contained in the verse, Satan also made obscure the significance of what the “indignation” in the verse represented. The papacy in the verse was to prosper until 1798 when it was delivered its deadly wound. 1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of God’s indignation that was carried out against the northern kingdom of Israel, beginning in 723 BC.

Сатана не само да је настојао да замагли истину да је цар у том стиху папа, већ је, погрешно усмеравајући истину садржану у том стиху, учинио нејасним и значај онога што је „гнев“ у том стиху представљао. Папство у том стиху требало је да напредује све до 1798. године, када му је нанета смртоносна рана. Година 1798. означава крај две хиљаде пет стотина и двадесет година Божјег гнева који је био извршаван над северним царством Израиља, почевши од 723. године пре Христа.

If Adventism had defended and upheld the “seven times,” in 1863, it would have been virtually impossible for Uriah Smith to get away with such foolishness about verse thirty-six, for the “indignation” would have been understood as representing God’s first indignation of “seven times,” thus having no connection whatsoever with France. The increase of knowledge in 1989 is supported by Paul in the passage, and for this reason the warning of Paul in the passage concerning those who do not receive the love of the truth, but receive strong delusion, do so through their rejection of the truths Paul presents in the passage. One of those truths is the correct identification of the king of the north in Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five.

Да је адвентизам 1863. године бранио и заступао „седам времена“, било би готово немогуће да се Урија Смит извуче с таквом бесмислицом у вези са тридесет шестим стихом, јер би се „гнев“ разумео као представљање Божјег првог гнева од „седам времена“, те стога не би имао никакве везе с Француском. Повећање знања 1989. године Павле подупире у том одломку, и из тог разлога Павлово упозорење у том одломку у погледу оних који не примају љубав према истини, него примају силну заблуду, односи се на то да они тако поступају кроз своје одбацивање истина које Павле износи у том одломку. Једна од тих истина јесте исправно поистовећење цара севера у једанаестој глави Данила, у стиховима четрдесет до четрдесет пет.

In the passage, after Paul identifies the pope of Rome, he identifies a sequence of events at the end of the world leading up to the Second Coming of Christ, which is the subject of the passage. He states, “then shall that Wicked be revealed.” That “wicked” is the pope, “whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming.” Then Paul says “Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” Jesus is the one “whose coming is after the working of Satan.”

У том одломку, након што Павле поистовећује римског папу, он указује на низ догађаја на крају света који воде ка Другом Христовом доласку, што је предмет тог одломка. Он каже: „тада ће се јавити онај безаконик“. Тај „безаконик“ јесте папа, „кога ће Господ убити духом уста својих и искоренити светлошћу доласка својега“. Затим Павле каже: „И њега, којега је долазак по чињењу Сатанину са сваком силом и знацима и лажним чудесима.“ Исус је онај „чији је долазак по чињењу Сатанину“.

Satan’s miraculous working is the period of time from the soon-coming Sunday Law, until Michael stands up and human probation closes. Satan accomplishes no miracles during the Seven Last Plagues that are poured out from the close of probation until Christ returns.

Сотонино чудотворно деловање јесте временски период од ускоро долазећег Закона о недељи па све док Михаило не устане и не заврши се време људске пробе. Сотона не чини никаква чуда током Седам последњих зала која се изливају од завршетка времена пробе до Христовог повратка.

> “Says Christ, ‘By their fruits ye shall know them.’ If those through whom cures are performed, are disposed, on account of these manifestations, to excuse their neglect of the law of God and continue in disobedience, though they have power to any and every extent, it does not follow that they have the great power of God. On the contrary, it is the miracle-working power of the great deceiver. He is a transgressor of the moral law, and employs every device that he can master to blind men to its true character. We are warned that in the last days he will work with signs and lying wonders. And he will continue these wonders until the close of probation, that he may point to them as evidence that he is an angel of light and not of darkness.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

> „Каже Христос: ‘По родовима њиховим познаћете их.’ Ако су они посредством којих се врше исцељења склони да, због ових пројава, оправдавају своје занемаривање Божјег закона и настављају у непослушности, премда имају силу у било којој и свакој мери, из тога не следи да имају велику Божју силу. Напротив, то је чудотворна сила великог варалице. Он је преступник моралног закона и употребљава свако средство којим може овладати да би заслепио људе за његов прави карактер. Упозорени смо да ће у последњим данима дејствовати знацима и лажним чудесима. И наставиће та чудеса до завршетка времена милости, да би на њих указивао као на доказ да је он анђео светлости, а не таме.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

Paul identifies that there would be a falling away that preceded the revealing of the papacy, and that Christ’s Second Coming would take place “after” the marvelous working of Satan. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States, and ends at the arrival of the close of probation and the seven last plagues. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States.

Павле указује да ће доћи до отпада који је претходио откривању папства, и да ће се Други Христов долазак збити „после“ чудесног деловања Сотоне. Чудесно деловање Сотоне почиње недељним законом у Сједињеним Државама, а завршава се наступањем завршетка времена милости и седам последњих зала. Чудесно деловање Сотоне почиње недељним законом у Сједињеним Државама.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Указом којим се, супротно Божјем закону, намеће установа папства, наш народ ће се потпуно одвојити од праведности. Када протестантизам пружи своју руку преко провалије да ухвати руку римске силе, када се преко бездана пружи да се рукује са спиритизмом, када, под утицајем овог троструког савеза, наша земља одбаци свако начело свога Устава као протестантске и републиканске власти, и предузме мере за ширење папских неистина и обмана, тада можемо знати да је дошло време за чудесно деловање сотоне и да је крај близу.“ Testimonies, том 5, 451.

The Sunday law is the end of the sixth kingdom, the earth beast of Revelation chapter thirteen. The earth beast began to reign at the end of the twelve hundred and sixty years of papal rule in 1798. The papacy was therefore revealed in the year 538, though her work to take control of the world was already active when Paul penned his words. Before the year 538, there would be a falling away that preceded the revealing of the man of sin, sitting in the temple of God.

Закон о недељи представља крај шестог царства, звери из земље из тринаестог поглавља Откривења. Звер из земље почела је да влада на крају хиљаду двеста шездесет година папске владавине, 1798. године. Стога се папство открило 538. године, мада је његово дело преузимања власти над светом већ било делатно када је Павле записао своје речи. Пре 538. године морало је доћи до отпадништва које је претходило откривању човека греха, који седи у храму Божјем.

The falling away was represented by the church of Pergamos when the Christian church compromised with the religion of paganism, as symbolized by the emperor Constantine. Paul was identifying the prophetic waymarks that must occur before the Second Coming of Christ. After rehearsing what he had previously taught the Thessalonians, he then asks if they did not remember that he had previously taught them these truths? He then reminds them they should also remember that he taught them that a power would “withholdeth” the papacy “that” the papacy “might be revealed in his time?” The word “witholdeth” means to restrain. The word “withholdeth” is later in the same passage translated as “now letteth.”

Отпадништво је било представљено црквом у Пергаму када је хришћанска црква учинила компромис са религијом паганства, као што је било симболизовано царем Константином. Павле је указивао на пророчке међаше који се морају збити пре Другог Христовог доласка. Пошто је поновио оно чему је раније поучио Солуњане, он затим пита да ли се не сећају да их је раније поучавао овим истинама? Затим их подсећа да би такође требало да се сећају да их је поучавао да ће једна сила „задржавати” папство „да” папство „буде откривено у своје време?” Реч „задржавати” значи обуздавати. Реч „задржавати” је касније у истом одломку преведена као „сад задржава.”

The passage is therefore correctly represented as; “And now ye know what restrains the papacy, that the papacy might be revealed in his time. For the mystery of iniquity (the papacy) doth already work: only he who now restrains the papacy, will continue to restrain the papacy until he be taken out of the way.” When William Miller recognized this passage in Thessalonians he realized that the power that prevented the papacy from ascending to the throne of the earth in the year 538, was pagan Rome, and that pagan Rome would restrain the rise of the papal power, until pagan Rome was “taken out of the way.”

Овај одломак је, дакле, исправно представљен овако: „И сада знате шта задржава папство, да би се папство открило у своје време. Јер тајна безакоња (папство) већ делује; само онај који сада задржава папство, наставиће да задржава папство док не буде уклоњен с пута.” Када је Вилијам Милер препознао овај одломак у Посланици Солуњанима, схватио је да је сила која је спречавала папство да се 538. године уздигне на престо земље била пагански Рим, и да ће пагански Рим задржавати успон папске власти све док не буде „уклоњен с пута.”

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant.

> „Током дванаест година, колико сам био деиста, читао сам све историје које сам могао наћи; али сада сам заволео Библију. Она је учила о Исусу! Али ипак је у Библији било доста тога што ми је било тамно. Године 1818. или 1819, док сам разговарао с једним пријатељем, кога сам посетио и који ме је познавао и слушао како говорим док сам био деиста, он ме је, на прилично значајан начин, упитао: ‘Шта мислиш о овом тексту, и оном?’ мислећи на оне старе текстове којима сам приговарао док сам био деиста. Разумео сам на шта циља, и одговорио: Ако ми даш времена, рећи ћу ти шта значе. ‘Колико ти времена треба?’ Не знам, али ћу ти рећи, одговорих, јер нисам могао веровати да је Бог дао откривење које се не може разумети. Тада сам одлучио да проучавам своју Библију, верујући да могу открити шта је Свети Дух хтео да каже. Али чим сам донео ту одлуку, дошла ми је мисао: ‘Претпоставимо да нађеш одломак који не можеш разумети; шта ћеш онда учинити?’ Тада ми је на ум дошао овакав начин проучавања Библије: узећу речи из таквих одломака, и пратити их кроз Библију, и на тај начин открити њихово значење. Имао сам Круденову конкорданцију, која је, по мом мишљењу, најбоља на свету; па сам узео њу и своју Библију, и сео за свој писаћи сто, и ништа друго нисам читао, осим мало новина, јер сам био решен да сазнам шта моја Библија значи.“

> “I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Savior was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could not understand.’

> „Почео сам од Постања и читао даље полако; и када бих дошао до текста који нисам могао да разумем, истраживао сам по Библији да бих сазнао шта значи. Пошто сам на тај начин прошао кроз Библију, о, како је истина изгледала светла и славна! Нашао сам оно што сам вам проповедао. Уверио сам се да се седам времена завршило 1843. године. Затим сам дошао до 2300 дана; они су ме довели до истог закључка; али нисам ни помишљао да откријем када Спаситељ долази, и нисам могао да поверујем у то; али светлост ме је тако силовито обасјала да нисам знао шта да чиним. Сада сам помислио: морам ставити мамузе и узду; нећу ићи брже од Библије, нити ћу заостајати за њом. Шта год Библија учи, тога ћу се држати. Али ипак је било неких текстова које нисам могао да разумем.“

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘and could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, ‘take away.’ He shall take away the daily, ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7–8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is ‘the daily!’ Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and ‘the wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.” William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

> „Толико о његовом општем начину проучавања Библије. Другом приликом изложио је свој начин утврђивања значења текста који је пред нама — значења израза ‘свагдашња’. ‘Читао сам даље’, рече он, ‘и нисам могао наћи ниједан други случај у коме се она јавља, осим у Данилу. Потом сам узео оне речи које стоје у вези с њом: ‘уклонити’. Он ће уклонити свагдашњу; ‘од времена кад свагдашња буде уклоњена’, итд. Читао сам даље и мислио да нећу наћи никакву светлост о том тексту; најзад сам дошао до 2. Солуњанима 2:7–8. ‘Јер тајна безакоња већ дејствује, само док се уклони онај који сада задржава, и тада ће се открити онај безаконик’, итд. А када сам дошао до тог текста, о, како се јасно и славно показала истина! Ту је! то је ‘свагдашња!’ Добро, дакле, шта Павле мисли под ‘оним који сада задржава’, или спречава? Под ‘човеком греха’ и ‘безакоником’ мисли се на папство. Добро, шта је то што спречава да се папство открије? Па, то је паганизам; онда, дакле, ‘свагдашња’ мора значити паганизам.” William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

Without an understanding that “the daily” in the book of Daniel was a symbol of paganism, Miller would have been hard pressed to develop the framework that he assembled his prophetic structure upon. “The daily” is found five times in the book of Daniel, and it is always followed by a symbol of papalism. The evidence that “the daily” in the book of Daniel is paganism is located in Paul’s letter to the Thessalonians. One of the most severe warnings in God’s Word is located there, for there Paul clearly states that those who do not love the truth will be sent strong delusion. The truth that was purposely located in Thessalonians was the identification of paganism’s connection with papalism, and to reject that truth is to guarantee that strong delusion will be the consequence of that rejection.

Без разумевања да је „свакодневна“ у књизи пророка Данила била симбол паганства, Милеру би било веома тешко да развије оквир на којем је изградио своју пророчку структуру. „Свакодневна“ се појављује пет пута у књизи пророка Данила, и увек је праћена симболом папства. Доказ да је „свакодневна“ у књизи пророка Данила паганство налази се у Павловој посланици Солуњанима. Тамо се налази једно од најозбиљнијих упозорења у Божјој Речи, јер Павле тамо јасно изјављује да ће онима који не љубе истину бити послата силна обмана. Истина која је с намером смештена у Посланици Солуњанима јесте поистовећење повезаности паганства са папством, а одбацити ту истину значи зајемчити да ће силна обмана бити последица тог одбацивања.

We will continue this subject in the next article.

Ову тему ћемо наставити у следећем чланку.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Застаните и задивите се; вичите и ридајте: пијани су, али не од вина; тетурају се, али не од жестока пића. Јер је Господ излио на вас дух дубока сна, и затворио је ваше очи; пророке и ваше поглаваре, видовњаке, покрио је. И свака вам је утвара постала као речи запечаћене књиге, коју дају ученоме, говорећи: „Читај ово, молим те“; а он каже: „Не могу, јер је запечаћена.“ И књига се даје неуку, говорећи: „Читај ово, молим те“; а он каже: „Нисам учен.“ Зато рече Господ: „Пошто ми се овај народ приближава устима својим и уснама својим ме поштује, а срце је своје удаљио далеко од мене, и страх њихов према мени научен је по заповести људској; зато, ево, опет ћу учинити чудесно дело међу овим народом, чудесно дело и дивоту; јер ће пропасти мудрост мудраца њихових, и разум разборитих њихових сакриће се. Тешко онима који дубоко крију своју намеру од Господа, и дела су им у тами, па говоре: ‘Ко нас види?’ и ‘Ко нас зна?’ Заиста, ваше извртање ствари сматраће се као лончарска глина; јер хоће ли дело рећи ономе који га је начинио: ‘Није ме начинио’; или ће обличје рећи ономе који га је обликовао: ‘Није имао разума’?“ Исаија 29:9–16.

Back to Articles