Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Five

Откривење Исуса Христа — број пет

Isaiah Forty: Comfort Ye, Comfort Ye

Исаија Четрдесета: Тешите, тешите мој народ

Author

Jeff Pippenger

Published

October 25, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the first seventeen verses of Isaiah forty the one hundred and forty-four thousand are prophetically located at the end of three and a half days, where they had been lying dead in the streets, while the world rejoiced. All the prophets agree with each other and the prophetic events they present always align with the other prophets, for God is not the author of confusion.

У првих седамнаест стихова четрдесете главе Исаије, сто четрдесет и четири хиљаде су пророчки постављени на крају три и по дана, када су лежали мртви на улицама, док се свет радовао. Сви пророци су сагласни међу собом, и пророчки догађаји које излажу увек су у складу с осталим пророцима, јер Бог није аутор забуне.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> И духови пророчки покоравају се пророцима. Јер Бог није Бог нереда, него мира, као у свим црквама светих. 1. Коринћанима 14:32, 33.

The Comforter, who Jesus promised to send in His absence, was placed into the very first words, of the very first verse, of the twenty-six chapters that make up Isaiah’s final prophetic narrative. “Comfort ye, comfort ye my people, saith your God.” The rule of first mention emphasizes that the following twenty-six chapters is to be understood in reference to the perfect and final fulfillment of the coming of the Comforter.

Утешитељ, кога је Исус обећао да ће послати у Своме одсуству, положен је у саме прве речи, првог стиха, двадесет и шест поглавља која сачињавају Исаијино завршно пророчко казивање. „Тешите, тешите мој народ, вели Бог ваш.“ Правило првог помињања наглашава да наредна двадесет и шест поглавља треба разумети у односу на савршено и коначно испуњење доласка Утешитеља.

> And I will pray the Father, and he shall give you another Comforter, that he may abide with you forever. . .. But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:16, 26.

> И ја ћу се молити Оцу, и Он ће вам дати другога Утешитеља, да пребива с вама довека.... А Утешитељ, Дух Свети, кога ће Отац послати у моје име, Он ће вас научити свему, и подсетиће вас на све што вам рекох. Јован 14:16, 26.

The Midnight Cry of the Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Поноћни поклич из милеритске историје понавља се у историји сто четрдесет и четири хиљаде.

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> „Постоји свет који лежи у злоћи, у обмани и заблуди, у самоме сену смрти,—уснуо, уснуо. Ко осећа порођајне болове душе да би их пробудио? Који глас може допрети до њих? Мој ум је био пренет у будућност, када ће знак бити дат. ‘Ево, Женик иде; изиђите му у сусрет.’ Али неки ће оклевати да прибаве уље за допуну својих светиљки, и прекасно ће увидети да се карактер, који је представљен уљем, не може пренети.“ Review and Herald, February 11, 1896.

The question is asked, “what voice can” “awaken” those that are “asleep”? The “voice” that awakens them in Isaiah chapter forty, is the “voice” that “cries” in the “wilderness.”

Поставља се питање: „који глас може“ „пробудити“ оне који „спавају“? „Глас“ који их буди у четрдесетом поглављу Исаије јесте „глас“ који „виче“ у „пустињи“.

> Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. The “voice” of him that “crieth” in the wilderness. . .. Isaiah 40:2, 3.

> Говорите утешно Јерусалиму, и вичите к њој, да се навршило време њене војне службе, да јој је безакоње опроштено; јер је из руке Господње примила двоструко за све своје грехе. „Глас” онога који „виче” у пустињи.... Исаија 40:2, 3.

The message of the Midnight Cry is also the message of the latter rain.

Poruka ponoćnog pokliča jeste i poruka pozne kiše.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> „Сувише далеко одмичете долазак Господњи. Видела сам да је позни дажд долазио [изненада као] поноћни поклич, и са десет пута већом силом.“ Spalding and Magan, 5.

One of the many symbols found in the Word of God that represents the latter rain message, is the symbol that is recognized by a doubling of words or phrases. The doubling of words, or phrases is a symbol of the Midnight Cry, or latter rain message in the last days. The symbolism of the doubling of “comfort ye,” places the opening of Isaiah chapter forty in the tarrying time, when the message represented as the Midnight Cry of the parable of the ten virgins is to be recognized and then proclaimed. At that time, Christ sends the Comforter to awaken the sleeping virgins, who are prophetically represented as sleeping, and in some prophetic passages as sleeping, the sleep of death. The first verse of Isaiah forty, is prophetically located three and a half symbolic days ‘after’ the disappointment of July 18, 2020, for that is when the Comforter is sent to awaken those that are asleep. Three and a half days is a symbol of a wilderness, and there is where the “voice” begins to “cry.”

Један од многих симбола који се налазе у Речи Божјој и који представља поруку позног дажда јесте симбол који се препознаје по удвајању речи или израза. Удвајање речи, или израза, представља симбол Поноћног вапаја, односно поруке позног дажда у последњим данима. Симболика удвајања „тешите, тешите“ смешта почетак четрдесетог поглавља Исаије у време задржавања, када поруку представљену као Поноћни вапај из приче о десет девојака треба препознати, а затим и објавити. У то време Христос шаље Утешитеља да пробуди уснуле девојке, које су пророчки представљене као оне које спавају, а у неким пророчким одломцима и као оне које спавају сном смрти. Први стих четрдесетог поглавља Исаије пророчки је смештен три и по симболична дана „после“ разочарања од 18. јула 2020, јер се тада Утешитељ шаље да пробуди оне који спавају. Три и по дана су симбол пустиње, и ту „глас“ почиње да „виче.“

Revelation eleven, Ezekiel thirty-seven, Matthew twenty-five, the history of the Millerites (along with the same waymarks of Millerite history that occur in every reform movement), combine to identify a ‘specific process’ of awakening the sleeping virgins. The process starts with the virgins going to sleep at the disappointment. The period of the tarrying time that began at the disappointment is ultimately recognized as the tarrying time. The last portion of the tarrying time is the development of the message of the Midnight Cry. When the message is established, it is then proclaimed until it reaches its climax, the judgment.

Откривење једанаест, Језекиљ тридесет и седам, Матеј двадесет и пет, историја милерита (заједно са истим оријентирима историје милерита који се јављају у сваком реформном покрету), удружено указују на „посебан процес“ буђења уснулих девојака. Тај процес започиње тиме што девојке заспивају приликом разочарања. Раздобље времена одлагања, које је отпочело разочарањем, на крају бива препознато као време одлагања. Последњи део времена одлагања јесте развој поруке Поноћног вапаја. Када се порука утврди, тада се објављује све док не достигне свој врхунац, суд.

The messenger represented as the “voice” in Isaiah, asked what the message was that was to be proclaimed. He was told in symbolic language to present the message of Islam. The prophetic message of Islam cannot be separated from the soon-coming Sunday law, for Islam is a trumpet power, and the seven trumpets of Revelation represent God’s judgment upon the powers who pass Sunday laws. Those powers were pagan Rome in 321, a symbol of the dragon; papal Rome in 538, a symbol of the beast; and the soon coming Sunday law in the United States, a symbol of the false prophet.

Гласник представљен као „глас“ у Исаији упитао је каква је порука која треба да буде објављена. Речено му је симболичким језиком да изнесе поруку ислама. Пророчка порука ислама не може се одвојити од ускоро долазећег закона о недељи, јер је ислам сила трубе, а седам труба из Откривења представљају Божји суд над силама које доносе недељне законе. Те силе биле су пагански Рим 321. године, симбол аждаје; папски Рим 538. године, симбол звери; и ускоро долазећи закон о недељи у Сједињеним Државама, симбол лажног пророка.

In connection with the identification of what the message that the “voice” who had been crying in the wilderness was to proclaim, was the promise that God’s word never fails. The ‘promise and assurance’ that God’s word never fails, is located in the identical prophetic setting that in Habakkuk chapter two, and verse three, is expressed as “at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” The message of Islam will never fail, it will surely come. The last verse of Isaiah chapter forty, addresses those that wait for the vision in Habakkuk.

У вези са поистовећењем поруке коју је „глас“ што је викао у пустињи требало да објави, стајало је обећање да реч Божја никада не изневерава. „Обећање и уверење“ да реч Божја никада не изневерава налази се у истоветном пророчком оквиру који је у Авакуму, глава друга, стих трећи, изражен овако: „на послетку ће проговорити, и неће слагати; ако и одоцни, чекај га, јер ће зацело доћи, неће задоцнити.“ Порука ислама никада неће изневерити; она ће зацело доћи. Последњи стих четрдесете главе Исаије обраћа се онима који чекају виђење у Авакуму.

> But they that wait upon the Lord shall renew their strength; they shall mount up with wings as eagles; they shall run, and not be weary; and they shall walk, and not faint. Isaiah 40:31.

> Али који чекају на Господа обновиће своју снагу; подигнуће се на крилима као орлови; трчаће, и неће се уморити; ходиће, и неће малаксати. Исаија 40:31.

The “hidden history” of the seven thunders, that is now being unsealed, identifies three waymarks that begin and end with a disappointment. In that symbolic history, there are three waymarks, separated by two periods of time. A disappointment begins the tarrying time. The tarrying time leads to the corrected message and prediction of the Midnight Cry. The message of the Midnight Cry begins a period of proclaiming the message of the Midnight Cry, that leads to a second disappointment, that is represented as judgment. Those three steps, separated by two periods of time, represent the Alpha and Omega, as created in the Hebrew word “truth.”

„Скривена историја“ седам громова, која се сада отпечаћује, указује на три прекретнице које почињу и завршавају се разочарањем. У тој симболичкој историји постоје три прекретнице, раздвојене двама временским раздобљима. Разочарање започиње време одлагања. Време одлагања води ка исправљеној поруци и предсказању Поноћног поклича. Порука Поноћног поклича започиње раздобље објављивања поруке Поноћног поклича, које води ка другом разочарању, које је представљено као суд. Та три корака, раздвојена двама временским раздобљима, представљају Алфу и Омегу, онако како су створене у јеврејској речи „истина“.

In Ezekiel thirty-seven, Ezekiel also represents the “voice” of Isaiah forty. The voice in Isaiah forty asks, “What shall I cry?” The “voice” in Ezekiel thirty-seven, verse seven, then “prophesied as” he “was commanded.”

У Језекиљу тридесет седам, Језекиљ такође представља „глас“ из Исаије четрдесет. Глас у Исаији четрдесет пита: „Шта ћу викати?“ А „глас“ у Језекиљу тридесет седам, седми стих, тада је „пророковао како“ му „би заповеђено“.

> So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:7, 8.

> Тако пророковах како ми беше заповеђено; и док пророковах, настаде хука, и гле, потрес, и кости се приближише, свака кост к својој кости. И кад погледах, гле, жиле и месо дођоше на њих, и кожа их покри одозго; али духа не беше у њима. Језекиљ 37:7, 8.

Ezekiel’s first prophecy brought the bones and flesh together, but they were not yet alive. “So,” Ezekiel “prophesied as he” was “commanded” a second time. The second prophecy brought the bodies to life. The two prophecies are typified by the creation of Adam.

Језекиљево прво пророчанство саставило је кости и месо, али они још нису били живи. „Тако је“ Језекиљ „пророковао како му је“ „заповеђено“ по други пут. Друго пророчанство оживело је тела. Та два пророчанства предочена су стварањем Адама.

> And the Lord God formed man of the dust of the ground, and breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul. Genesis 2:7.

> И Господ Бог начини човека од праха земаљскога, и дуну му у ноздрве дах живота; и човек поста душа жива. 1. Мојсијева 2:7.

The two-step process of bringing the dead dry bones to life is first mentioned in the creation of Adam, thus emphasizing that God’s prophetic Word is also His creative power. God first “formed” Adam, and Ezekiel’s first prophecy brought the bones and bodies together, then God “breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul.”

Двостепени процес оживљавања мртвих сувих костију први пут се помиње у стварању Адама, чиме се наглашава да је Божја пророчка Реч уједно и Његова стваралачка сила. Бог је најпре „обликовао“ Адама, а Језекиљево прво пророчанство саставило је кости и тела, затим је Бог „дунуо у ноздрве његове дах живота; и човек поста душа жива.“

Ezekiel’s second prophecy was directed “unto the wind,” not unto the bones, for he was told to “say to the wind,” “Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live.” Ezekiel’s second prophecy, which brings the dead bodies to life as a mighty army, was directed, not at the dead bodies, but at the wind. It was a command to the wind to breathe upon the bodies. The first time the word “breath” is mentioned in God’s Word is the creation of Adam, and it is there defined as the breath of life, and what brings life into the dead bodies, comes from the four winds.

Језекиљево друго пророштво било је упућено „ветру“, а не костима, јер му је било речено да „каже ветру“: „Дођи од четири ветра, о даху, и диши на ове побијене, да оживе.“ Језекиљево друго пророштво, које мртва тела оживљава као силну војску, било је упућено, не мртвим телима, него ветру. То је била заповест ветру да дише на тела. Први пут када се реч „дах“ помиње у Божјој Речи јесте приликом стварања Адама, и тамо је одређена као дах живота; а оно што уноси живот у мртва тела долази од четири ветра.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Анђели задржавају четири ветра, представљена као разјарен коњ који настоји да се отргне и јурне преко лица целе земље, носећи на своме путу разарање и смрт.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Зар ћемо спавати на самом прагу вечног света? Зар ћемо бити троми и хладни и мртви? О, кад бисмо у нашим црквама имали Духа и дах Божји удахнут у Његов народ, да би стао на своје ноге и живео.“ Manuscript Releases, volume 20, 217.

The two questions here are shall we sleep, and shall we be dead?…two terms for the same prophetic condition. The message of the four winds that are being restrained by angels, is the message that causes the breath of God to enter the dead and causes them to stand up and live. The message of the four winds is the message of the angry horse of Islam. The message of the four winds in the book of Revelation, is the sealing message. The sealing message of Revelation seven, verse one through three, is the message that identifies that the four winds are restrained, until the servants of God are sealed.

Два питања која се овде постављају јесу: хоћемо ли спавати, и хоћемо ли бити мртви?…два израза за исто пророчко стање. Порука о четири ветра које анђели задржавају јесте порука која чини да дах Божји уђе у мртве и чини да они устану и живе. Порука о четири ветра јесте порука о гневном коњу ислама. Порука о четири ветра у књизи Откривења јесте порука о запечаћењу. Порука о запечаћењу из Откривења 7, стихови 1–3, јесте порука која показује да су четири ветра задржана, док слуге Божје не буду запечаћене.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> И после овога видех четири анђела где стоје на четири краја земље, и држе четири ветра земаљска, да ветар не дува ни на земљу, ни на море, ни на икакво дрво. И видех другога анђела где се подиже од истока сунчанога, имајући печат Бога живога; и повика гласом великим ка четири анђела, којима беше дано да науде земљи и мору, говорећи: Не удите земљи, ни мору, ни дрвећу, докле не запечатимо слуге Бога нашега на челима њиховим. Откривење 7:1–3.

Ezekiel’s second prophecy was directed to the wind, and the life that the wind delivered unto the bodies came from the message of the four winds. In verses eight through ten, in Ezekiel thirty-seven the words that appear either as “wind” or “breath” is the same Hebrew word in each occurrence. God breathed into Adam, the breath of life, and in Ezekiel the breath of life is the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand that comes from the four winds. That message delivers God’s creative power to the bodies that have been brought together in the valley of death, by the first message. The message of the four winds is the message of Islam bringing judgment upon the United States for the Sunday law. It is the message of the Midnight Cry.

Језекиљево друго пророчанство било је упућено ветру, а живот који је ветар донео телима потекао је из поруке четири ветра. У осмом до десетом стиху, у тридесет седмој глави Језекиљевој, реч која се појављује било као „ветар“ било као „дах“ у свакој појави јесте иста јеврејска реч. Бог је удахнуо у Адама дах живота, а у Језекиљу је дах живота порука о запечаћењу сто четрдесет и четири хиљаде која долази од четири ветра. Та порука доноси Божју стваралачку силу телима која су, првом поруком, била сабрана у долини смрти. Порука четири ветра јесте порука ислама који доноси суд над Сједињеним Државама због закона о недељи. То је порука Поноћног поклича.

The hidden history of the seven thunders begins with a disappointment, which begins the tarrying time. In Revelation eleven when the two prophets were slain on July 18, 2020, the tarrying time began. Ezekiel was among the dead when the Lord asked Ezekiel if the two witnesses that are dead in the street could live.

Скривена историја седам громова почиње једним разочарањем, које започиње време одлагања. У Откривењу једанаест, када су два пророка била убијена 18. јула 2020. године, започело је време одлагања. Језекиљ је био међу мртвима када је Господ упитао Језекиља да ли два сведока, који су мртви на улици, могу оживети.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Ezekiel 37:1–3.

> Рука Господња беше на мени, и изведе ме духом Господњим, и постави ме усред долине која беше пуна костију. И проведе ме покрај њих унаоколо; и гле, беше их врло много по долини, и гле, беху веома суве. И рече ми: Сине човечји, могу ли ове кости оживети? А ја одговорих: О Господе Боже, Ти знаш. Језекиљ 37:1–3.

In verse seven, when Ezekiel delivers the first of the two prophecies the message was simply, “O ye dry bones, hear the word of the Lord.” John, in the Revelation records, “blessed are those who hear the words of the prophecy of this book.” Ezekiel represents the dead dry bones who are blessed, as those who hear Ezekiel’s command to hear the Word of the Lord, and His Word is Truth. In chapter two of Ezekiel, the experience of those who hear God’s word is described.

У седмом стиху, када Језекиљ износи прво од два пророчанства, порука је била једноставно: „О сухе кости, чујте реч Господњу.“ Јован у Откривењу записује: „блажени су они који слушају речи пророчанства ове књиге.“ Језекиљ представља мртве сухе кости које су благословене, као оне које чују Језекиљеву заповест да чују Реч Господњу, а Његова Реч је Истина. У другој глави Језекиља описано је искуство оних који чују Божју реч.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me when he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. Ezekiel 2:1, 2.

> И рече ми: Сине човечји, стани на ноге своје, и говорићу с тобом. И дух уђе у ме кад ми проговори, и постави ме на ноге моје, те чух онога који ми говораше. Језекиљ 2:1, 2.

In Revelation eleven, when the dead bodies hear the Word of the Lord, the Comforter enters into them and they stand on their feet. It is the Comforter that sets them on their feet.

У Једанаестој глави Откривења, када мртва тела чују Реч Господњу, Утешитељ улази у њих и они стају на своје ноге. Утешитељ је тај који их поставља на њихове ноге.

> And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:11.

> И после три дана и по дух живота од Бога уђе у њих, и стадоше на ноге своје; и велики страх обузе оне који их гледаху. Откривење 11:11.

The standing up of the dead is step number one, in a two-step process that raises them out of their graves to become the ensign that is lifted up at the judgment of the Sunday law. When they stand in chapter eleven, “great fear” comes upon those that see them.

Устајање мртвих јесте први корак у двостепеном процесу који их подиже из њихових гробова да постану застава која се подиже на суду недељног закона. Када устану у једанаестом поглављу, „велики страх“ обузима оне који их виде.

> And he shall pass over to his strong hold for fear, and his princes shall be afraid of the ensign, saith the Lord, whose fire is in Zion, and his furnace in Jerusalem. Isaiah 31:9.

> И прећи ће у тврђаву своју од страха, и кнезови ће се његови уплашити од заставе, говори Господ, чији је огањ на Сиону и пећ његова у Јерусалиму. Исаија 31:9.

The Midnight Cry message of Millerite history was the second part of the second angel’s message. The second angel’s message produced a separation of the Millerites from the churches that were then identified as the daughters of Babylon, and the faithful were called out to come and stand with the Millerites. A ‘body’ of believers was formed by that message, and then the second step was the message of the Midnight Cry that joined and added power to the second message. The Millerites then became a mighty army that took the message like a tidal wave across the land. That two-step process is the two voices of Revelation eighteen, and it is the identical process of the resurrection of the dead dry bones in Ezekiel who were slain in the street of Revelation eleven.

Poruka Ponoćnog pokliča u mileritskoj istoriji bila je drugi deo poruke drugog anđela. Poruka drugog anđela proizvela je odvajanje milerita od crkava koje su tada bile prepoznate kao kćeri Vavilona, a verni su bili pozvani da izađu i stanu uz milerite. Tom porukom bilo je obrazovano „telo“ vernika, a zatim je drugi korak bila poruka Ponoćnog pokliča, koja se pridružila drugoj poruci i dala joj silu. Mileriti su tada postali moćna vojska koja je tu poruku poput plimnog talasa pronela preko zemlje. Taj dvostepeni proces jesu dva glasa iz Otkrivenja osamnaest, i to je istovetan proces vaskrsenja mrtvih suvih kostiju u Jezekilju, koje su bile pobijene na ulici iz Otkrivenja jedanaest.

> “Angels were sent to aid the mighty angel from heaven, and I heard voices which seemed to sound everywhere, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues; for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. This message seemed to be an addition to the third message, and joined it, as the midnight cry joined the second angel’s message in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 195, 196.

> „Анђели су били послати да помогну силном анђелу с неба, и ја сам чула гласове који су као да су одјекивали свуда: Изађите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њеним гресима и да не примите од њезиних зала; јер су њени греси допрли до неба, и Бог се опоменуо њезиних безакоња. Ова порука је изгледала као додатак трећој поруци и придружила јој се, као што се поноћни поклич придружио поруци другог анђела 1844. године.“ Spiritual Gifts, volume 1, 195, 196.

The first waymark in the hidden history of the seven thunders, is the disappointment which begins the tarrying time. The tarrying time is a period of time that is represented as three and a half days, which is a symbol of the wilderness. At the end of the forty years of wandering in the wilderness, Joshua led a mighty army into the Promised Land. At the end of the three and a half days, Ezekiel is taken to the valley of death, and is told to command the dead bodies to “hear the word of the Lord.” Ezekiel is a “voice” crying in the wilderness. The command to hear the Word of the Lord brings the body parts together, but they are not yet alive, they are not yet an army, they are not yet sealed. The “word of the Lord” which is spoken by Ezekiel in chapter two, identifies that when the Comforter arrives, God’s people stand, while they simultaneously hear the Word of the Lord. Christ promised He would send the Comforter, three and a half days after they were murdered in the street.

Прва путоказна тачка у скривеној историји седам громова јесте разочарање које отпочиње време одлагања. Време одлагања је временско раздобље које је представљено као три и по дана, што је симбол пустиње. На крају четрдесет година лутања по пустињи, Исус Навин је повео моћну војску у Обећану земљу. На крају три и по дана, Језекиљ бива одведен у долину смрти и речено му је да заповеди мртвим телима да „чују реч Господњу“. Језекиљ је „глас“ који виче у пустињи. Заповест да се чује Реч Господња саставља делове тела, али они још нису живи, још нису војска, још нису запечаћени. „Реч Господња“ коју Језекиљ изговара у другом поглављу показује да, када Утешитељ дође, Божји народ стаје, док истовремено чује Реч Господњу. Христос је обећао да ће послати Утешитеља, три и по дана након што су били убијени на улици.

Once standing, the bodies ‘who are not yet alive,’ are going to be given a second prophecy. The “voice that crieth in the wilderness” in Isaiah, asks what the prophecy is that he is to cry? The “message” that both Ezekiel, and the “voice” in Isaiah forty are commanded to present, is the message of Islam. When that prophecy is delivered, “Adam” comes to life as a mighty army. The living two witnesses then proclaim the message of Islam’s judgment upon the United States, because of the passage of the soon-coming Sunday law. The judgment of the Sunday law is the third waymark of the hidden history of the seven thunders. When it is fulfilled, the army is lifted up as an ensign to heaven, and is represented in Revelation fourteen.

Када једном стану, телима „која још нису жива“ биће дата друго пророштво. „Глас вапијућег у пустињи“ у Исаији пита какво је то пророштво које треба да објави? „Порука“ коју су и Језекиљ и „глас“ у четрдесетој глави Исаије позвани да изнесу јесте порука ислама. Када се то пророштво објави, „Адам“ оживљава као силна војска. Тада жива два сведока објављују поруку о суду ислама над Сједињеним Америчким Државама, због доношења ускоро долазећег недељног закона. Суд недељног закона јесте трећи путоказ скривене историје седам громова. Када се он испуни, војска бива подигнута као застава до неба, и представљена је у Откривењу четрнаест.

> “I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.” Selected Messages, book 2, 387.

> „Имала сам искуство у порукама првог, другог и трећег анђела. Анђели су приказани како лете посред неба, објављујући свету поруку упозорења, која се непосредно односи на људе што живе у последњим данима историје ове земље. Нико не чује глас ових анђела, јер су они симбол који представља Божји народ који делује у складу са небеским свемиром. Људи и жене, просветљени Божјим Духом и посвећени истином, објављују ове три поруке својим редом.“ Selected Messages, књ. 2, 387.

The ensign that is lifted up is the third angel that is flying in the midst of heaven, warning mankind against accepting the mark of the beast. The mighty army continues to present that message to the world, until Michael stands up and human probation closes.

Подигнуто знаме јесте трећи анђео који лети посред неба, упозоравајући човечанство да не прими жиг звери. Моћна војска наставља да износи ту поруку свету, све док Михаило не устане и не оконча се време људске милости.

We will continue these thoughts in the next article.

Наставићемо ове мисли у следећем чланку.

> And at midnight there was a cry made, Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him. Matthew 25:6.

> А у поноћ настаде вика: Ево, женик долази; изађите му у сусрет. Матеј 25:6.

Back to Articles