Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Five

Књига пророка Данила — сто седамдесет пета

The Glorified Christ: Prophetic Parallels in Daniel and Revelation

Прослављени Христос: пророчке паралеле у Данилу и Откривењу

Author

Jeff Pippenger

Published

April 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The vision of Christ in Daniel chapter ten, is the same vision which John saw in the Revelation. It was the “marah” vision, which is the feminine expression of the “mareh” vision of Christ’s appearance. “Mareh” is the vision of the twenty-three hundred years, and its primary meaning is “appearance.” The “appearance” of Christ with both Daniel and John were both visions of the glorified Christ.

Виђење Христа у десетој глави Данила јесте исто виђење које је Јован видео у Откривењу. То је било виђење „marah“, што је женски облик израза „mareh“ за виђење Христовог појављивања. „Mareh“ је виђење о две хиљаде и три стотине година, а његово основно значење јесте „појављивање“. „Појављивање“ Христа и код Данила и код Јована било је виђење прослављеног Христа.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. Daniel 10:4–6.

> И двадесет и четвртога дана првога месеца, кад бејах крај велике реке, која је Хидекел; подигох очи своје и погледах, и гле, неки човек обучен у лан, а бедра му опасана чистим златом из Уфаза; и тело му беше као хрисолит, и лице му као муња, и очи му као огњене светиљке, и мишице његове и ноге његове као углачана бронза, и глас речи његових као глас мноштва. Данило 10:4–6.

The word “mareh” which means “appearance” is translated as “the appearance of lightning,” in the passage. The word is used four times in chapter ten, and two times it is translated as “vision”, and two times as “appearance.” It’s used three other times in its feminine form. The word “marah” is the feminine expression of the “appearance” vision. It is defined as “a looking glass”, and it is a “causative” adverb that causes something to happen when it is seen.

Реч „марех“, која значи „изглед“, у овом одломку је преведена као „изглед муње“. Та реч се у десетом поглављу употребљава четири пута, и два пута је преведена као „виђење“, а два пута као „изглед“. Употребљена је још три пута у свом женском облику. Реч „марах“ јесте женски израз виђења „изгледа“. Она се дефинише као „огледало“, и представља „каузативни“ прилог који проузрокује да се нешто догоди када се види.

A causative adverb is derived from an adjective that causes something to happen or produces an effect. In language and grammar, it often refers to verbs or constructions that express the idea of causing someone or something to perform an action or experience a state.

Каузативни прилог изведен је од придева који узрокује да се нешто догоди или производи неки учинак. У језику и граматици, он се често односи на глаголе или конструкције које изражавају идеју да неко или нешто проузрокује да неко други или нешто друго изврши неку радњу или искуси неко стање.

For example, in the sentence “She made him laugh,” the verb “made” is causative because it indicates that the subject (she) caused the object (him) to perform the action (laughing).

На пример, у реченици „Она га је насмејала“, глагол „насмејала“ има каузативно значење, јер указује на то да је субјекат (она) проузроковао да објекат (он) изврши радњу (смејање).

“I had my car repaired.” (In this sentence, the subject “I” caused someone else to perform the action of repairing the car.)

„Поправио сам свој аутомобил.“ (У овој реченици субјекат „ја“ је проузроковао да неко други изврши радњу поправке аутомобила.)

“She made her students study for the exam.” (Here, the subject “She” caused her students to engage in the action of studying for the exam.)

„Она је навела своје ученике да се спремају за испит.“ (Овде је субјекат „она“ проузроковао да се њени ученици укључе у радњу спремања за испит.)

“He got his hair cut.” (In this case, the subject “He” caused someone else to perform the action of cutting his hair.)

„Ошишао се.“ (У овом случају, субјекат „Он“ је проузроковао да неко други изврши радњу шишања његове косе.)

“The company had the building renovated.” (In this sentence, the company caused someone else to carry out the action of renovating the building.)

„Компанија је дала да се зграда реновира.“ (У овој реченици, компанија је проузроковала да неко други изврши радњу реновирања зграде.)

“We’ll get the children to help with the chores.” (Here, the subject “We” plans to cause the children to participate in the action of helping with the chores.) In each of these examples, the causative verbs (had, made, got, get) indicate that the subject causes someone else to perform the action specified by the main verb (repaired, study, cut, renovated, help).

„Навешћемо децу да помогну око кућних послова.“ (Овде субјекат „ми“ намерава да проузрокује да деца учествују у радњи помагања око кућних послова.) У сваком од ових примера, каузативни глаголи (had, made, got, get) указују на то да субјекат проузрокује да неко други изврши радњу означену главним глаголом (repaired, study, cut, renovated, help).

The “mareh” vision of the appearance, when expressed in feminine tense “marah”, and as defined as “a looking glass” identifies that the vision of the glorified Christ, is reproduced in those who behold the vision. When Daniel saw the “appearance” of Christ as lightning, a class of persons fled in fear, but for Daniel it produced a miraculous change within him.

Визија „mareh“ о појави, када је исказана у женском роду као „marah“, и када је одређена као „огледало“, показује да се визија прослављеног Христа обнавља у онима који ту визију посматрају. Када је Данило видео „појаву“ Христа као муњу, једна класа људи побегла је у страху, али је код Данила она произвела чудесну промену у њему.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Daniel 10:7, 8.

> И ја, Данило, сам видех виђење; јер људи који беху са мном не видеше виђење; али велико дрхтање обузе их, те побегоше да се сакрију. Тако остадох сам, и видех ово велико виђење, и не остаде снаге у мени; јер се моја красота у мени претвори у изнемоглост, и не задржах снаге. Данило 10:7, 8.

The truth is represented by the Hebrew word “truth,” which is created by the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet. The first letter and the last letter are always the same for Christ, as Alpha and Omega, always represents the end with the beginning. The middle or thirteenth letter represents rebellion. Daniel states, “I Daniel alone saw the vision,” but the men who were with Daniel, who were living in rebellion, “saw not the vision.” Therefore Daniel “alone” “saw the great vision.” At the beginning and the ending Daniel alone saw the vision, and the second reference caused those who fled to manifest their rebellion. Daniel is representing God’s people in the last days who are changed unto the image of Christ through the process of beholding His image. We are to look at the “looking glass” vision.

Истина је представљена јеврејском речју „истина“, која је сачињена од првог, тринаестог и последњег слова јеврејског алфабета. Прво слово и последње слово увек су исто за Христа, јер Алфа и Омега увек представља крај са почетком. Средње, односно тринаесто слово, представља побуну. Данило каже: „Ја, Данило, сам видех виђење“, али људи који беху с Данилом, који су живели у побуни, „не видеше виђење“. Стога је Данило „сам“ „видео велико виђење“. На почетку и на крају Данило је сам видео виђење, а друго упућивање учинило је да се код оних који побегоше испољи њихова побуна. Данило представља Божји народ у последњим данима, који се кроз процес посматрања Његовог обличја мења у Христов лик. Ми треба да гледамо виђење „огледала“.

> “We must have a knowledge of God by living experience. If we follow on to know the Lord, we shall know that His goings forth are prepared as the morning. Christ calls upon us to be filled with all the fulness of God. Then we can truly represent the perfection of the Christian religion. ‘Whosoever drinketh of the water that I shall give him,’ the Saviour declares, ‘shall never thirst; but the water that I shall give him shall be in him a well of water springing up into everlasting life.’ Christ wants us to be co-laborers with Him. When we are emptied of self, He will give us His grace to impart to others. The two olive branches, which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves, will surely supply the cleansed vessels with light and comfort and hope and love for those who are in need. We must render God more than fitful service. But we can do this only by learning of Jesus, cherishing His meekness and lowliness of heart. Let us hide ourselves in God. Let us have confidence in Him. Let us abide in Christ. Then we all ‘with open face beholding as in a glass the glory of the Lord, are changed into the same image from glory to glory,’—from character to character. God does not expect impossibilities from you or me. Beholding Him, we may be changed into His image.” Signs of the Times, April 25, 1900.

> „Морамо имати познање о Богу кроз живо искуство. Ако идемо даље да бисмо познали Господа, знаћемо да је Његов излазак приправљен као јутро. Христос нас позива да се испунимо сваком пуноћом Божјом. Тада можемо истински представљати савршенство хришћанске религије. ‘Који год пије од воде коју ћу му ја дати,’ изјављује Спаситељ, ‘неће ожеднети довека; него вода коју ћу му ја дати биће у њему извор воде која тече у живот вечни.’ Христос жели да будемо сарадници с Њим. Када се испразнимо од себе, Он ће нам дати Своју благодат да је преносимо другима. Две маслинове гранчице, које кроз две златне цеви изливају из себе златно уље, заиста ће очишћеним судовима давати светлост и утеху и наду и љубав за оне који су у потреби. Морамо Богу пружати више од повремене службе. Али то можемо чинити само ако се учимо од Исуса, негујући Његову кротост и понизност срца. Сакријмо се у Богу. Имајмо поверења у Њега. Пребивајмо у Христу. Тада се сви ми, ‘са откривеним лицем, гледајући као у огледалу славу Господњу, преображавамо у то исто обличје из славе у славу’ — из карактера у карактер. Бог не очекује немогућности од тебе или од мене. Гледајући у Њега, можемо се променити у Његово обличје.” Signs of the Times, April 25, 1900.

In Daniel chapter ten and chapter nine, Gabriel provides the interpretation of the external and internal visions of prophecy to Daniel, and Daniel’s first statement in verse one of chapter ten, is that he had understanding of both visions, represented as the “thing” and the “vision.” He received that understanding at the end of twenty-one days in which he had been in mourning. That twenty-one days concluded with the arrival of Michael the archangel. The number two hundred and twenty, and the number twenty-two, which is a tenth or tithe of two hundred and twenty is a symbol for the combination of Divinity with humanity, and it was on the twenty-second day that Daniel was changed into the image of Christ.

У десетој и деветој глави Данила, Гаврило даје Данилу тумачење спољашњих и унутрашњих визија пророштва, а Данилова прва изјава у првом стиху десете главе јесте да је имао разумевање обеју визија, представљених као „ствар“ и „виђење“. То разумевање је примио на крају двадесет и једног дана током којих је био у жалости. Тих двадесет и један дан окончали су се доласком арханђела Михаила. Број двеста двадесет, и број двадесет и два, који је десетина, или десетак, од двеста двадесет, симбол је сједињења божанства са човечанством, и управо двадесет другога дана Данило је био преображен у Христов лик.

> I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz. Daniel 10:3–5.

> Нисам јео укусан хлеб, нити је месо ни вино ушло у моја уста, нити сам се уопште помазивао, док се не навршише три пуне седмице. А двадесет и четвртога дана првога месеца, кад бејах на обали велике реке, која је Хидекел, подигох своје очи и погледах, и гле, неки човек обучен у лан, коме бедра беху опасана чистим златом из Уфаза. Данило 10:3–5.

Daniel represents God’s people of the last days who have recognized through God’s prophetic Word that they have been scattered, and who are mourning their scattered condition and seeking for light. Their scattered condition is illustrated as a valley of dead dry bones in Ezekiel chapter thirty-seven. The bones are dead, and they are scattered, but they are identified as the house of Israel. The house of Israel of the last days is the one hundred and forty-four thousand. They are scattered, just as Daniel recognized from the books of Jeremiah and Moses. In Ezekiel the dead identify that they recognize their condition.

Данило представља Божји народ последњих дана који је кроз Божју пророчку Реч препознао да је расејан, и који жали због свог расејаног стања и тражи светлост. Њихово расејано стање приказано је као долина мртвих сухих костију у тридесет седмом поглављу Језекиља. Кости су мртве и расејане, али су препознате као дом Израиљев. Дом Израиљев последњих дана јесте сто четрдесет и четири хиљаде. Они су расејани, као што је Данило препознао из књига Јеремије и Мојсија. У Језекиљу, мртвост указује на то да они препознају своје стање.

> Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Ezekiel 37:11.

> Тада ми рече: Сине човечји, ове су кости сав дом Израиљев; ево, они говоре: Кости наше су се осушиле, и нада наша је пропала; одсечени смо са својих страна. Језекиљ 37:11.

The house of Israel, which is the bones, proclaims that they are “cut off for our parts.” They have recognized their scattered condition. The house of Israel of the last days fulfills the parable of the ten virgins to the very letter, and in the Millerite history the fulfillment of recognizing that they were cut off from their parts, is identified when the wise virgins came to understand that they were in the tarrying time, and also that the tarrying time was a specific period of the parable. Those in Ezekiel who recognize their scattered condition are those who after the first disappointment recognized they were in the tarrying time.

Дом Израиљев, који представља кости, објављује да су „одсечени од наших делова“. Они су препознали своје расејано стање. Дом Израиљев последњих дана испуњава параболу о десет девојака до у најситније слово, а у милеритској историји испуњење препознавања да су били одсечени од својих делова поистовећује се с тренутком када су мудре девојке дошле до разумевања да се налазе у времену оклевања, као и да је време оклевања било одређени период параболе. Они у Језекиљу који препознају своје расејано стање јесу они који су, после првог разочарања, препознали да се налазе у времену оклевања.

Both, Ezekiel’s bones, and the wise of the parable of the ten virgins, are represented by Daniel’s mourning during the twenty-one days. After the twenty-one days, on day twenty two, Michael descended, and Daniel was given a vision of the glorified Christ that changed Daniel into the image of Christ. The wise virgins and the dead bones must also go through the transformation accomplished by the looking-glass vision.

И Језекиљеве кости, и мудри из приче о десет девојака, представљени су Даниловим жаловањем током двадесет и једног дана. После двадесет и једног дана, двадесет другог дана, Михаило је сишао, и Данилу је било дато виђење прослављеног Христа које је Данила променило у обличје Христово. И мудре девојке и мртве кости такође морају проћи кроз преображење остварено виђењем у огледалу.

Daniel, Ezekiel’s dead bones, and the wise virgins of Millerite history, all align with the two witnesses who are slain in Revelation chapter eleven. Moses and Elijah were slain, but they were to be resurrected at the end of three and a half symbolic days. Moses was resurrected by Michael as identified in the book of Jude.

Данило, Језекиљеве мртве кости и мудре девице из милеритске историје, сви се поистовећују са двојицом сведока који су убијени у једанаестом поглављу Откривења. Мојсије и Илија били су убијени, али је требало да буду васкрснути на крају три и по симболична дана. Мојсија је васкрсао Михаило, како је то утврђено у Посланици Јудиној.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> А арханђео Михаило, када се препираше са ђаволом и спорише око Мојсијевог тела, не усуди се да против њега изрекне хулну осуду, него рече: Господ нека ти запрети. Јуда 1:9.

In Daniel chapter ten, Daniel receives the looking glass vision when Michael descends after the twenty-one days of mourning. It is the voice of Michael that raises the dead.

У десетом поглављу Књиге пророка Данила, Данило прима визију огледала када Михаило силази после двадесет и једног дана жалости. Глас Михаилов је тај који подиже мртве.

> For the Lord himself shall descend from heaven with a shout, with the voice of the archangel, and with the trump of God: and the dead in Christ shall rise first. 1 Thessalonians 4:16.

> Јер ће сам Господ сићи с неба с повиком, с гласом арханђеловим и с трубом Божјом; и мртви у Христу устаће најпре. 1. Солуњанима 4:16.

Daniel chapter ten identifies the transition of the Laodicean movement of the third angel to the Philadelphian movement of the third angel. It aligns with the two witnesses of Revelation chapter eleven, the dead bones of Ezekiel chapter thirty-seven, the wise virgins in the parable of the ten virgins, and the Millerites who fulfilled the parable. Gabriel provided the interpretation of the great looking-glass vision, while finishing the work of interpretation he had begun in chapter nine. The interpretation was accomplished by Gabriel identifying the prophetic history found in chapter eleven, that actually continues into the first three verses of chapter twelve. Then in verse four of chapter twelve, Daniel is told to seal up his book.

Десета глава Данила означава прелаз Лаодикијског покрета трећег анђела у Филаделфијски покрет трећег анђела. Она је усклађена са два сведока из једанаесте главе Откривења, са мртвим костима из тридесет седме главе Језекиља, са мудрим девојкама у причи о десет девојака и са милеритима који су испунили ту причу. Гаврило је дао тумачење великог огледалног виђења, довршавајући дело тумачења које је започео у деветој глави. То тумачење је било остварено тако што је Гаврило указао на пророчку историју која се налази у једанаестој глави, а која се заправо наставља у прва три стиха дванаесте главе. Потом се у четвртом стиху дванаесте главе Данилу каже да запечати своју књигу.

In Daniel chapter ten, “line upon line”, Daniel represents God’s last day people who are also represented in Daniel chapter two as earnestly seeking (under the threat of death), to understand the external prophetic message represented by Nebuchadnezzar’s secret image of beasts. He is also seeking to understand the vision of the internal prophetic message represented by the twenty-three hundred days. After the twenty-one symbolic days of mourning in chapter ten, he is finally represented as understanding both revelations. His understanding is accomplished when the archangel descends, and he is touched three times.

У десетом поглављу Књиге пророка Данила, „ред по ред“, Данило представља Божји народ последњих дана, који је такође у другом поглављу Књиге пророка Данила представљен као онај који усрдно настоји (под претњом смрти) да разуме спољашњу пророчку поруку представљену Навуходоносоровим тајним ликом звери. Он такође настоји да разуме виђење унутрашње пророчке поруке представљене са две хиљаде и три стотине дана. После двадесет и једног симболичког дана жалости у десетом поглављу, он је најзад представљен као онај који разуме оба откривења. Његово разумевање бива остварено када арханђео силази и када га се три пута дотиче.

His experience with Michael, the vision of Michael that he alone sees, prepares him to receive the full interpretation of both the internal and external visions of prophecy. That experience is set forth, line upon line, in a very detailed fashion when combined with Ezekiel chapter thirty-seven, Revelation chapter eleven and Isaiah chapter six. The verse in chapter eleven where Gabriel brings the two visions together is verse ten, for there the king of the north proceeds up to the fortress, but no further. The fortress is the nation, or the capital, or the king of Egypt in the verse, as defined by Isaiah in chapter seven.

Његово искуство са Михаилом, виђење Михаила које само он види, припрема га да прими потпуно тумачење и унутрашњих и спољашњих пророчких виђења. То искуство изложено је, ред по ред, на веома детаљан начин када се сагледа заједно са тридесет седмим поглављем Језекиља, једанаестим поглављем Откривења и шестим поглављем Исаије. Стих у једанаестом поглављу у којем Гаврило спаја та два виђења јесте десети стих, јер тамо цар севера напредује до тврђаве, али не даље. Тврђава је народ, или престоница, или цар Египта у том стиху, како је одређено код Исаије у седмом поглављу.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Јер је глава Сирији Дамаск, а глава Дамаску Ресин; и за шездесет и пет година Јефрем ће се разбити, да више не буде народ. И глава је Јефрему Самарија, а глава Самарији син Ремалијин. Ако не верујете, заиста се нећете утврдити. Исаија 7:8, 9.

In verse ten, of chapter eleven of Daniel, the king of the north comes up to the border of Egypt, and the verse defines that as the “fortress” of Egypt (the king of the south). Verse ten, can be shown to be representing 1989, when the Soviet Union was swept away by the papacy and its proxy army, the United States. It was the first of three proxy wars, which ultimately becomes World War III at the third proxy war (Panium). The second proxy war is represented by verses eleven and twelve, and is now taking place in the Ukraine, where Russia is representing the king of the south, just as the Soviet Union represented the king of the south in its defeat in 1989.

У десетом стиху једанаестог поглавља Данила, цар севера долази до границе Египта, а тај стих то одређује као „тврђаву“ Египта (цара југа). Може се показати да десети стих представља 1989. годину, када је Совјетски Савез био збрисан од стране папства и његове посредничке војске, Сједињених Држава. То је био први од три посредничка рата, који се коначно претвара у Трећи светски рат у трећем посредничком рату (Панијум). Други посреднички рат представљен је стиховима једанаест и дванаест, и сада се одвија у Украјини, где Русија представља цара југа, као што је Совјетски Савез представљао цара југа у свом поразу 1989. године.

I have used the expression “cold war” in the past to make the distinction between these three proxy wars and world wars. There is actually genuine warfare taking place in Ukraine, so it is not actually a cold war, but it is a proxy war between the papacy and its allies and Russia. But there is to be a third world war, where virtually every nation will be considered a target.

У прошлости сам употребљавао израз „хладни рат“ да бих направио разлику између ова три посредничка рата и светских ратова. У Украјини се заправо води стварни рат, тако да то у ствари није хладни рат, већ посреднички рат између папства и његових савезника и Русије. Али треба да дође до трећег светског рата, у којем ће се готово сваки народ сматрати метом.

> “O that God’s people had a sense of the impending destruction of thousands of cities, now almost given to idolatry! . ..

> „О, када би Божји народ имао осећај о надолазећем разорењу хиљада градова, који су сада готово предати идолопоклонству!…“

> “Transgression has almost reached its limit. Confusion fills the world, and a great terror is soon to come upon human beings. The end is very near. We who know the truth should be preparing for what is soon to break upon the world as an overwhelming surprise.” Review and Herald, September 10, 1903.

> „Преступ је готово достигао своју границу. Збуњеност испуњава свет, и велики ужас ће се ускоро обрушити на људска бића. Крај је врло близу. Ми који познајемо истину треба да се припремамо за оно што ће се ускоро сручити на свет као силно изненађење.“ Review and Herald, September 10, 1903.

In verses eleven and twelve, Russia, the king of the south, will defeat the papacy’s proxy army, represented by the Nazi regime that is directing the Ukrainian war effort, and that is supported by the previous proxy army of the papacy, the United States. In World War II, the proxy army of the papacy, the king of the north, against Communist Russia was Germany’s Nazi regime, and that proxy army lost, just as it will lose again in the Ukraine in the near future.

У једанаестом и дванаестом стиху, Русија, цар југа, поразиће заступничку војску папства, представљену нацистичким режимом који усмерава украјинске ратне напоре, а коју подржава претходна заступничка војска папства, Сједињене Државе. У Другом светском рату, заступничка војска папства, цара севера, против комунистичке Русије била је немачки нацистички режим, и та заступничка војска је изгубила, као што ће поново изгубити у Украјини у блиској будућности.

The third proxy war is represented in verses thirteen through fifteen, and was fulfilled in ancient history by the battle of Panium. The third proxy war will be carried out by the United States, the proxy army of the papacy, and the king of the north will prevail in that battle against atheism, as it did in the first proxy war (cold war). In the first and the third proxy war, the king of the north–the papacy–defeats the king of the south (the Soviet Union), and then defeats the United Nations. Its proxy army in those two battles was and will be again, the United States.

Трећи посреднички рат представљен је у стиховима тринаест до петнаест, и у древној историји испунио се битком код Панија. Трећи посреднички рат водиће Сједињене Државе, посредничка војска папства, и цар севера ће у том рату надвладати атеизам, као што је то учинио у првом посредничком рату (хладном рату). У првом и трећем посредничком рату, цар севера — папство — побеђује цара југа (Совјетски Савез), а затим побеђује Уједињене нације. Његова посредничка војска у те две битке била је, и поново ће бити, Сједињене Државе.

Trump will be reelected as the eighth president, that is of the seven presidents that have reigned in the United States since the first proxy war (cold war) was fulfilled in 1989, which was the time of the end for the reform movement of the third angel. Trump is representing the Republican horn on the earth beast, and he received a deadly wound at the hands of the beast of “woke” atheism in 2020, in fulfillment of Revelation chapter eleven’s two witnesses being slain in the street.

Трамп ће поново бити изабран као осми председник, то јест од седам председника који су владали у Сједињеним Државама откако је први посреднички рат (хладни рат) био испуњен 1989. године, што је било време свршетка за реформни покрет трећег анђела. Трамп представља републикански рог на звери која излази из земље, и примио је смртоносну рану од звери „воук“ атеизма 2020. године, у испуњењу тога да су два сведока из једанаестог поглавља Откривења била убијена на улици.

Future for America represents the true Protestant horn during the identical history, and in 2020, Future for America received a deadly wound at the hands of the beast of “woke” atheism. In 2023, twenty-two years after 2001, Michael descended to begin the process represented by Ezekiel, John, Daniel and Isaiah of resurrecting a mighty army that will be lifted up as an ensign at the soon coming Sunday law.

Future for America predstavlja pravi protestantski rog tokom iste istorije, a 2020. godine Future for America je zadobio smrtonosnu ranu od zveri „woke“ ateizma. Godine 2023, dvadeset i dve godine nakon 2001, Mihailo je sišao da započne proces prikazan kod Jezekilja, Jovana, Danila i Isaije vaskrsavanja silne vojske koja će biti podignuta kao zastava pri uskoro dolazećem nedeljnom zakonu.

In 1856, the Philadelphian Millerite movement transitioned into the Laodicean Millerite movement, and there and then rejected the increased knowledge of the seven times, and then fully finalized their rebellion in 1863. The Millerites transitioned from the condition represented by the sixth church of Philadelphia, unto the experience of the seventh church, and that turning point aligns with the history of 2023, when the Laodicean movement of Future for America transitions from the experience of the seventh church, back to the experience of the sixth church of Philadelphia. In this prophetic application, the true Protestant horn, as with the Republican horn, becomes the eighth, that was of the seven.

Године 1856, филаделфијски милеритски покрет прешао је у лаодикијски милеритски покрет, и ту и тада одбацио увећано знање о седам времена, а потом у потпуности довршио своју побуну 1863. године. Милерити су прешли из стања представљеног шестом црквом, Филаделфијом, у искуство седме цркве, а та прекретница је усклађена с историјом 2023. године, када лаодикијски покрет Future for America прелази из искуства седме цркве натраг у искуство шесте цркве, Филаделфије. У овој пророчкој примени, истински протестантски рог, као и републикански рог, постаје осми, који беше од седморице.

The key to recognizing that the Ukrainian war is the second proxy war, is the “fortress” of verse ten, and verse seven. In verse seven, which represented the papacy receiving its deadly wound in 1798, the king of the south entered into the “fortress,” of the king of the north, and this was fulfilled by Napoleon’s general walking into the Vatican and taking the pope captive. The king of the south had entered into the fortress. In verse ten the king of the north, representing the papacy and its proxy army the United States, swept away the structure of the Soviet Union, but it left the “fortress” standing. The “fortress” was the head, the capital—it was Russia.

Кључ за препознавање да је украјински рат други посреднички рат јесте „тврђава“ из десетог стиха, и седмог стиха. У седмом стиху, који је представљао папство које је 1798. примило своју смртоносну рану, цар југа је ушао у „тврђаву“ цара севера, и то се испунило када је Наполеонов генерал ушао у Ватикан и одвео папу у ропство. Цар југа је ушао у тврђаву. У десетом стиху цар севера, који представља папство и његову посредничку војску, Сједињене Државе, однео је структуру Совјетског Савеза, али је оставио „тврђаву“ да стоји. „Тврђава“ је била глава, престоница — то је била Русија.

But the “head,” or fortress, can only be established upon two or three witnesses by employing Isaiah chapter seven, verses seven and eight. Isaiah seven, verse eight and nine, was the primary point of reference for Hiram Edson’s series of articles on the “seven times” that were published in 1856. The two verses that establish that Russia is the fortress that prevails in the current Ukrainian war, are also the two verses that establish the starting point for both “seven times,” against the northern and southern kingdoms of Israel. Verse ten of chapter eleven identifies the external vision, which Sister White teaches is based upon the rise and fall of kingdoms.

Али „глава“, или тврђава, може бити утврђена само на основу два или три сведока, употребом Исаије, седме главе, стихова седам и осам. Исаија седам, стихови осам и девет, били су главна референтна тачка за низ чланака Хирама Едсона о „седам времена“, објављених 1856. године. Два стиха која утврђују да је Русија тврђава која надвладава у садашњем украјинском рату, уједно су и два стиха која утврђују почетну тачку за оба „седам времена“, против северног и јужног царства Израиља. Десети стих једанаесте главе поистовећује спољашњу визију, за коју Сестра Вајт учи да се заснива на успону и паду царстава.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „Из успона и пада народа, као што је јасно приказано у књигама Данила и Откривења, треба да научимо колико је безвредна пука спољашња и световна слава. Вавилон, са свом својом моћи и величанством, какве наш свет од тада више никада није видео,—моћи и величанством који су људима онога доба изгледали тако постојани и трајни,—како је потпуно ишчезао! Као „цвет травни“, пропао је. Јаков 1:10. Тако је пропало и Медо-Персијско царство, и царства Грчке и Рима. И тако пропада све што нема Бога за свој темељ. Само оно што је повезано с Његовом намером и што изражава Његов карактер може опстати. Његова начела су једино постојане ствари које наш свет познаје.“ Пророци и цареви, 548.

The three proxy wars are “made plain in the books of Daniel and the Revelation,” and the key to this truth is the “fortress” of verse ten, of Daniel eleven. But verse ten also addresses the internal vision, for the starting point for both “seven times,” is also identified in Isaiah chapter seven verses eight and nine. The external and internal cannot be separated, and the two periods of twenty-five hundred and twenty years are also Ezekiel’s two sticks, which when joined together, represent the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is the combination of Divinity with humanity.

Три посредничка рата „јасно су изложена у књигама пророка Данила и Откривења“, а кључ за ову истину јесте „тврђава“ из десетог стиха једанаесте главе Данила. Али десети стих се такође односи на унутрашње виђење, јер је почетна тачка за оба периода од „седам времена“ такође назначена у седмом поглављу Исаије, у стиховима осам и девет. Спољашње и унутрашње не могу се раздвојити, а два раздобља од по две хиљаде пет стотина двадесет година уједно су и две Језекиљеве палице, које, када се саставе, представљају запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде, што је сједињење Божанства са човечанством.

Daniel’s experience with the causative “marah” vision represents the line of prophecy where Michael descends and resurrects His last-day people. That resurrection represents the steps that Christ accomplishes to combine His Divinity with His last day people’s humanity. It is accomplished by the joining of the Divine mind with the human mind so that they have one mind, and it is accomplished in the throne room, in the Most Holy Place, which is the “fortress” that Sister White identifies as the “citadel” (fortress) of the soul.

Данилово искуство са каузативном визијом „marah“ представља пророчку линију у којој Михаило силази и васкрсава свој народ последњих дана. То васкрсење представља кораке које Христос извршава да би своје Божанство сјединио са човечношћу свога народа последњих дана. То се остварује сједињењем Божанског ума са људским умом, тако да имају један ум, и остварује се у престоној дворани, у Светињи над светињама, која је „тврђава“ коју сестра Вајт означава као „цитаделу“ (тврђаву) душе.

In the throne room God’s last-day people receive the mind of Christ and are then seated with Christ in heavenly places. The heavenly place where Christ is seated is the fortress or the head of the temple. The body temple has a lower nature, which is the flesh, or the body. It also has a higher nature, which is the mind. In verse ten of Daniel chapter eleven, the key that marks the fortress of the external vision, also marks the fortress of the internal vision, and in doing so it identifies the history where the horns of Republicanism and of Protestantism transition into the image of the beast (Republicanism), or the image of God (true Protestantism). Both horns then become the eighth that is of the seven.

У престоној дворани Божји народ последњих дана прима Христов ум, а затим бива посађен са Христом на небеским местима. Небеско место где Христос седи јесте тврђава, односно глава храма. Телесни храм има нижу природу, која је тело, односно плот. Он такође има вишу природу, која је ум. У десетом стиху једанаестог поглавља Данила, кључ који означава тврђаву спољашњег виђења, такође означава и тврђаву унутрашњег виђења, и тиме препознаје историју у којој рогови републиканизма и протестантизма прелазе у лик звери (републиканизам), или у лик Божји (истински протестантизам). Оба рога тада постају осми који је од седморице.

The true horn of Protestantism is then the Philadelphian horn that is Ezekiel’s mighty army, and Isaiah’s ensign that is lifted up in the warfare against the image of the beast, first in the United States and then in the world. Daniel eleven, verse ten, identifies the point in sacred history that the joining of the sticks begins. The Ukrainian war began in 2014, but it was not until 2022 that Russia began to invade the Ukraine. In 2023, twenty-two years after 2001, Michael began His work of resurrecting those who had suffered their first disappointment in fulfillment of the parable of the ten virgins in 2020. He first raised up a “voice” which is now crying in the wilderness. In July 2023, that voice began to cry, and it was the same voice that was raised up at the beginning of the reform movement of the third angel in 1989, for Jesus always illustrates the ending with the beginning.

Стога, истински рог протестантизма јесте филаделфијски рог, који је Језекиљева силна војска и Исаијин барјак који се подиже у рату против иконе звери, најпре у Сједињеним Америчким Државама, а затим у свету. Данило 11, стих 10, одређује тачку у светој историји у којој почиње сједињавање штапова. Украјински рат је почео 2014. године, али тек 2022. Русија је започела инвазију на Украјину. Године 2023, двадесет две године после 2001, Михаило је отпочео Своје дело васкрсавања оних који су претрпели своје прво разочарање у испуњењу параболе о десет девојака 2020. године. Он је најпре подигао „глас“ који сада виче у пустињи. У јулу 2023. тај глас је почео да виче, и то је био исти глас који је био подигнут на почетку реформског покрета трећег анђела 1989. године, јер Исус увек приказује свршетак почетком.

The “voice” crying in the wilderness began to sound by presenting Revelation chapter one, where the combination of Divinity with humanity is represented as the Revelation of Jesus Christ, a revelation that is opened up just before probation closes. Daniel experienced that revelation in chapter ten, with the “causative” vision. The combination of Divinity with humanity in the first verses of Revelation represents the most important truth, based upon the rule of first mention. The combination of Divinity with humanity, which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished by the Word of God. That Word is given from the Father to the Son, who gives it to His angel, who then gives the message to a human representative. The first two steps are represented by the Divinity. Those two steps possess the distinction that the second step of Divinity represents the Divinity that created all things. The next two steps are represented by God’s creatures. The first step is an unfallen angel, and the second manifestation of God’s creation was the one that had been given the power to recreate after his own kind. That fourth step, representing humanity, was then to take the message and send it to the churches, that the churches might “read and hear” those things which were written therein.

„Глас“ који виче у пустињи почео је да одзвања излагањем првог поглавља Откривења, где је сједињење Божанства са човечанством представљено као Откривење Исуса Христа, откривење које се отвара непосредно пре него што се затвори време милости. Данило је доживео то откривење у десетом поглављу, са „узрочном“ визијом. Сједињење Божанства са човечанством у првим стиховима Откривења представља најважнију истину, на основу правила првог спомињања. Сједињење Божанства са човечанством, које је запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде, извршава се Речју Божјом. Та Реч се даје од Оца Сину, који је даје Своме анђелу, који затим даје поруку људском представнику. Прва два корака представљена су Божанством. Та два корака поседују особеност да други корак Божанства представља Божанство које је створило све. Следећа два корака представљена су Божјим створењима. Први корак је непали анђео, а друго испољавање Божјег стварања било је оно коме је била дата сила да поново ствара по својој врсти. Тај четврти корак, који представља човечанство, требало је потом да узме поруку и пошаље је црквама, да би цркве могле „читати и слушати“ оно што је у њој написано.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у наредном чланку.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. John to the seven churches which are in Asia: Grace be unto you, and peace, from him which is, and which was, and which is to come; and from the seven Spirits which are before his throne; And from Jesus Christ, who is the faithful witness, and the first begotten of the dead, and the prince of the kings of the earth. Unto him that loved us, and washed us from our sins in his own blood, And hath made us kings and priests unto God and his Father; to him be glory and dominion for ever and ever. Amen. Behold, he cometh with clouds; and every eye shall see him, and they also which pierced him: and all kindreds of the earth shall wail because of him. Even so, Amen. I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:1–11.

> Откривење Исуса Христа, које му даде Бог, да покаже слугама својим шта се има ускоро збити; и посла га и објави преко анђела свога слузи своме Јовану, који посведочи реч Божију и сведочанство Исуса Христа, и све што виде. Блажен је онај који чита, и они који слушају речи овога пророштва, и држе што је у њему написано; јер је време близу. Јован седам цркава које су у Азији: благодат вам и мир од Онога који јесте, и који беше, и који долази; и од седам Духова који су пред престолом његовим; и од Исуса Христа, који је верни сведок, првенац из мртвих и кнез над царевима земаљским. Њему који нас је заволео и опрао нас од греха наших својом крвљу, и учинио нас царевима и свештеницима Богу и Оцу своме, њему слава и власт у векове векова. Амин. Ево, долази с облацима; и угледаће га свако око, и они који га прободоше; и заплакаће за њим сва племена земаљска. Да, амин. Ја сам Алфа и Омега, почетак и свршетак, говори Господ, који јесте, и који беше, и који долази, Сведржитељ. Ја Јован, који сам и брат ваш и заједничар у невољи, и у царству и трпљењу Исуса Христа, бејах на острву које се зове Патмос, за реч Божију и за сведочанство Исуса Христа. Бејах у Духу у дан Господњи, и чух за собом глас велики, као трубу, који говораше: Ја сам Алфа и Омега, први и последњи; и: Што видиш, напиши у књигу и пошаљи седам цркава које су у Азији: у Ефес, и у Смирну, и у Пергам, и у Тијатиру, и у Сард, и у Филаделфију, и у Лаодикију. Откривење 1:1–11.

Back to Articles