Article

# Parallel Warnings - Number Three

Паралелна упозорења — број три

The Empowerment of Prophetic Messages: The Sequential Testing Process of Revelation’s Angels

Оснажење пророчких порука: секвенцијални процес испитивања анђела Откривења

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We closed the last article identifying that all three of the angels of Revelation fourteen have a message in their hands. The second and third angel are identified as having a “parchment,” with them as they descend with their message. Each angel represents a message, and the arrival of each message causes an effect. The first angel arrived in 1798. That message was unsealed and there was an increase of knowledge concerning the impending judgment. That increase of knowledge produced two classes of worshippers. When the second angel arrived the message of the Protestants’ fall was unsealed and there was an increase of knowledge and two classes were produced. When the Midnight Cry message arrived on October 22, 1844, it was unsealed at Exeter camp meeting and there was an increase of knowledge and two classes of virgins were produced. When the third angel arrived on October 22, 1844 the message of the third angel and all that it represents was unsealed and there was an increase of knowledge and two classes were produced.

Завршили смо претходни чланак утврђивањем да сва три анђела из Откривења четрнаестог поглавља у својим рукама имају поруку. Други и трећи анђео су приказани као они који са собом, док силазе са својом поруком, носе „свитак“. Сваки анђео представља једну поруку, и долазак сваке поруке изазива одређени учинак. Први анђео је дошао 1798. године. Та порука је била отпечаћена и дошло је до умножења знања у погледу суда који предстоји. То умножење знања произвело је две класе богомољаца. Када је дошао други анђео, порука о паду протестаната била је отпечаћена и дошло је до умножења знања, те су произведене две класе. Када је порука Поноћног вапаја стигла 22. октобра 1844. године, била је отпечаћена на логорском састанку у Ексетеру, и дошло је до умножења знања, те су произведене две класе девица. Када је трећи анђео дошао 22. октобра 1844. године, порука трећег анђела и све што она представља била је отпечаћена и дошло је до умножења знања, те су произведене две класе.

Another characteristic that can be found in the angels has to do with the empowerment of the angel’s messages. The message of the second angel was empowered by the message of the Midnight Cry, as the previous article showed, but the Midnight Cry is not represented by a singular angel, it is represented by many angels. The history that corresponded to the second angel and the Midnight Cry shows that the second angel’s message was empowered when the Midnight cry joined with it. In the same book we are told:

Још једна одлика која се може уочити код анђела тиче се оснаживања анђелових порука. Порука другог анђела била је оснажена поруком Поноћног вапаја, као што је претходни чланак показао, али Поноћни вапај није представљен једним анђелом, него многим анђелима. Историја која је одговарала другом анђелу и Поноћном вапају показује да је порука другог анђела била оснажена онда када јој се Поноћни вапај придружио. У истој књизи нам је речено:

> “I saw angels hurrying to and fro in heaven. They were descending to earth, and again ascending to heaven, preparing for the fulfillment of some important event. Then I saw another mighty angel commissioned to descend to earth, and unite his voice with the third angel, and give power and force to his message. Great power and glory were imparted to the angel, and as he descended, the earth was lightened with his glory. The light which went before and followed after this angel, penetrated everywhere, as he cried mightily, with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. The message of the fall of Babylon, as given by the second angel, is again given, with the addition of the corruptions which have been entering the churches since 1844. The work of this angel comes in at the right time, and joins in the last great work of the third angel’s message, as it swells into a loud cry. And the people of God are fitted up everywhere to stand in the hour of temptation which they are soon to meet. I saw a great light resting upon them, and they united in the message, and fearlessly proclaimed with great power the third angel’s message.

> „Видела сам анђеле како журно ходе тамо-амо по небу. Силазили су на земљу, а затим се поново уздизали на небо, припремајући се за испуњење неког важног догађаја. Потом сам видела другог моћног анђела који је био овлашћен да сиђе на земљу, да сједини свој глас са трећим анђелом и да његовој поруци да силу и снагу. Анђелу су биле дароване велика сила и слава, и док је силазио, земља се осветлила његовом славом. Светлост која је ишла пред овим анђелом и следила за њим, продирала је свуда, док је он силно викао јаким гласом, говорећи: Паде, паде Вавилон велики, и поста станиште демонима, и скровиште свакоме нечистоме духу, и кавез свакој нечистој и мрској птици. Порука о паду Вавилона, како ју је објавио други анђео, поново се објављује, уз додатак покварености које улазе у цркве још од 1844. године. Дело овога анђела долази у право време и придружује се последњем великом делу поруке трећег анђела, док она нараста у силан поклич. И Божји народ се свуда припрема да опстане у часу искушења са којим ће се ускоро суочити. Видела сам велику светлост како почива на њима, и они су се сјединили у поруци и неустрашиво, с великом силом, објављивали поруку трећег анђела.“

> “Angels were sent to aid the mighty angel from heaven, and I heard voices which seemed to sound every where, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues; for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. This message seemed to be an addition to the third message, and joined it, as the midnight cry joined the second angel’s message in 1844. The glory of God rested upon the patient, waiting saints, and they fearlessly gave the last solemn warning, proclaiming the fall of Babylon, and calling upon God’s people to come out of her; that they might escape her fearful doom.” Spiritual Gifts, volume 1, 193, 194.

> „Анђели су били послати да помогну моћном анђелу с неба, и чух гласове који као да одјекиваху посвуда: Изађите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њеним гресима и да не примите од њених зала; јер су греси њени допрли до неба, и Бог се опоменуо њених безакоња. Ова порука изгледала је као додатак трећој поруци и придружила јој се, као што се поноћни поклич придружио поруци другог анђела 1844. године. Слава Божја почивала је на стрпљивим светима који су чекали, и они су неустрашиво давали последње свечано упозорење, објављујући пад Вавилона и позивајући Божји народ да изађе из ње, како би избегао њену страшну осуду.“ Spiritual Gifts, volume 1, 193, 194.

The Midnight Cry joined the second angel, and the angel of Revelation eighteen joins the third angel, and when he joins the third angel, he is repeating the joining of the Midnight Cry and the second angel in the beginning of Adventism. Based upon two witnesses, the second and third angel, every angel’s message has a secondary message that empowers it. These two witnesses teach that when the first angel’s message arrived in history, there had to come a point thereafter where that message was empowered by a secondary message. This was of course also true of the first angel. In the first paragraph of the long passage, we just set forth, Sister White identifies the same characteristics to the first angel as John assigns to the angel of Revelation eighteen when she states, “I was told that his mission was to lighten the earth with his glory, and warn man of the coming wrath of God.” It is clear in the passage she is referring to the first angel.

Поноћни поклич се придружио другом анђелу, а анђео из Откривења осамнаест придружује се трећем анђелу; и када се придружује трећем анђелу, он понавља придруживање Поноћног поклича и другог анђела на почетку адвентизма. На основу два сведока, другог и трећег анђела, свака анђеоска порука има споредну поруку која је оснажује. Ова два сведока уче да је, када је у историји дошла порука првог анђела, морала потом доћи тачка у којој је та порука била оснажена споредном поруком. То је, наравно, такође важило и за првог анђела. У првом пасусу дугог одломка који смо управо изложили, сестра Вајт приписује првом анђелу исте одлике које Јован приписује анђелу из Откривења осамнаест када каже: „Речено ми је да је његова мисија била да обасја земљу својом славом и упозори човека на надолазећи гнев Божји.” Јасно је из тог одломка да она упућује на првог анђела.

The first angel’s message arrived in 1798, and it was thereafter empowered on August 11, 1840, when the Ottoman supremacy ceased. At that point the mighty angel of Revelation ten came down out of heaven and placed one foot on the land and one on the sea. He represents the empowerment of the first angel, and this is what identifies the work of the first angel as the same work as the angel of Revelation eighteen. Both were to lighten the earth with their glory, but the angel of Revelation eighteen joins the third angel, just as the Midnight Cry joined the second angel and just as the angel that descended in Revelation ten joined the first angel.

Порука првог анђела стигла је 1798. године, а потом је била оснажена 11. августа 1840. године, када је отоманска превласт престала. У том тренутку моћни анђео из Откривења десете главе сишао је с неба и ставио једну ногу на земљу, а једну на море. Он представља оснажење првог анђела, и управо то поистовећује дело првог анђела са истим делом као и анђела из Откривења осамнаесте главе. Обојица су требало да обасјају земљу својом славом, али се анђео из Откривења осамнаесте главе придружује трећем анђелу, као што се Поноћни поклич придружио другом анђелу и као што се анђео који је сишао у Откривењу десете главе придружио првом анђелу.

Therefore, when the first angel arrived, a message was unsealed that produced two classes of worshippers. When the first angel’s message was empowered by the angel of Revelation ten, he had in his hand a little book that he commanded John to eat, identifying that he brought a message, unsealed it and it produced two classes of worshippers. When the second angel, Midnight Cry and third angel arrived there was a message unsealed that tested and produced two classes of worshippers.

Стога, када је стигао први анђео, била је распечаћена порука која је произвела две класе богомољаца. Када је порука првог анђела била оснажена анђелом из Откривења десет, он је у својој руци имао књижицу и заповедио Јовану да је поједе, чиме је показао да је донео поруку, распечатио је, и она је произвела две класе богомољаца. Када су стигли други анђео, Поноћни поклич и трећи анђео, била је распечаћена порука која је испитала и произвела две класе богомољаца.

The passage we are addressing emphasizes by comparing the history of Christ with the history of the Millerites that the sequential testing process that took place in the Millerite history also took place in the days of Christ, which was the end of ancient Israel. If a sequential testing process took place at the beginning of spiritual Israel and at the end of ancient Israel, then there will be a sequential testing process at the end of spiritual Israel, as there was at the beginning of ancient Israel.

Odlomak kojim se bavimo naglašava, upoređujući istoriju Hrista sa istorijom milerita, da se uzastopni proces kušanja koji se odigrao u istoriji milerita takođe odigrao i u Hristovo vreme, koje je bilo kraj drevnog Izraela. Ako se uzastopni proces kušanja odigrao na početku duhovnog Izraela i na kraju drevnog Izraela, tada će postojati uzastopni proces kušanja i na kraju duhovnog Izraela, kao što je postojao i na početku drevnog Izraela.

In Millerite history this would represent five unsealing’s that tested and produced two classes of worshippers from 1798 until October 22, 1844. The passage clearly teaches that if you fail a test, you will not pass the next test, for you wont even try. It is also clear that in the time of Christ the testing process concludes with the former chosen covenant people being in total darkness in regards to the plan of salvation. Daniel and John represent those who listen to the voice behind them, those who passed through a progressive testing process that required individual investigation of each new truth that was unsealed.

U Mileritskoj istoriji ovo bi predstavljalo pet otpečaćivanja koja su iskušala i izvela dve klase poštovalaca od 1798. do 22. oktobra 1844. godine. Ovaj odlomak jasno uči da, ako padnete na jednom ispitu, nećete proći sledeći, jer ga nećete ni pokušati. Takođe je jasno da se u Hristovo vreme proces ispitivanja završava time što su ranije izabrani zavetni narod u potpunoj tami u pogledu plana spasenja. Danilo i Jovan predstavljaju one koji slušaju glas iza sebe, one koji su prošli kroz progresivan proces ispitivanja koji je zahtevao lično istraživanje svake nove istine koja je bila otpečaćena.

The books of Daniel and Revelation are one book, and Daniel and John are the two witnesses of that one book. One witness is the beginning of the book, and the other witness is the end of the book. Both witnesses suffered death and resurrection symbolically; one was persecuted by the Medo-Persian kingdom, (typifying the United States) and the other persecuted by Rome, (typifying the papacy). John is being persecuted because he is a Sabbath-keeper in agreement with Daniel being persecuted for refusing to change his worship practices. Together they represent those at the end of the world who are persecuted for refusing to accept the worship of Sunday in place of the seventh-day Sabbath.

Књиге Данила и Откривења јесу једна књига, а Данило и Јован су два сведока те једне књиге. Један сведок је почетак књиге, а други сведок је крај књиге. Оба сведока су симболично претрпела смрт и васкрсење; један је био прогоњен од стране Мидо-Персијског царства, (које је праслика Сједињених Америчких Држава) а други прогоњен од Рима, (који је праслика папства). Јован је прогоњен зато што држи суботу, у сагласности са Данилом који је био прогоњен зато што је одбио да промени своју богослужбену праксу. Заједно они представљају оне на крају света који су прогоњени зато што одбијају да прихвате богослужење недељом уместо суботе седмога дана.

The people represented by Daniel and John have been or will be those that are sealed, for when Daniel was placed in the lion’s den for not obeying the king’s “decree,” the king sealed the stone, in order that the purpose might not be changed. Daniel was sealed for eternity, because the king’s decree and also the authority of his seal could not be changed, according to the laws of the Medes and Persians. The king’s seal was placed upon a stone and the door was shut. The door is shut at the Sunday law, and no man can open that door, just as the door was shut on October 22, 1844. This was a simple illustration of the importance of considering not only the prophetic events that are set forth in a prophecy, but also the importance of applying the circumstances surrounding the prophet when he is illustrated within the story.

Народ представљен Данилом и Јованом јесте, или ће бити, онај који је запечаћен; јер када је Данило био бачен у лављу јаму зато што није послушао царев „указ“, цар је запечатио камен, да се намера не би изменила. Данило је био запечаћен за вечност, јер се царев указ, а такође ни власт његовог печата, нису могли изменити, према законима Мида и Персијанаца. Царев печат био је стављен на камен и врата су била затворена. Врата се затварају при недељном закону, и ниједан човек не може отворити та врата, као што су врата била затворена 22. октобра 1844. године. Ово је било једноставно илустровање важности да се разматрају не само пророчки догађаји изложени у неком пророчанству, него и важности примене околности које окружују пророка када је он приказан унутар самог казивања.

Yet this is also an illustration of the power of considering the beginning (the book of Daniel) with the end (the book of Revelation) together as two witnesses of the same prophecy, for two witnesses are what is required to establish a biblical fact. The predicted events and the illustration of the prophets’ activities in connection with the prophecy are both inspired.

Ипак, ово је такође илустрација силе разматрања почетка (књиге Данила) заједно са свршетком (књигом Откривења) као два сведока истог пророчанства, јер су два сведока оно што се захтева да би се установила библијска чињеница. И предсказани догађаји и илустрација делатности пророка у вези с пророчанством, обоје су надахнути.

> All scripture is given by inspiration of God, and is profitable for doctrine, for reproof, for correction, for instruction in righteousness: That the man of God may be perfect, thoroughly furnished unto all good works. 2 Timothy 3:16, 17.

> Све Писмо је од Бога надахнуто, и корисно за поуку, за укор, за поправљање, за васпитавање у праведности; да човек Божији буде савршен, потпуно припремљен за свако добро дело. 2. Тимотеју 3:16, 17.

If the predicted events of the Bible are illustrating the end of the world, then the illustration of the prophet and his surroundings when he receives and testifies of the prediction are an illustration of the end of the world. Therefore, when a prophet’s surroundings and activities are prophetically illustrated—the prophet is an illustration of God’s people at the end of the world. With that understanding in place, when we bring the line of Malachi’s Elijah prediction together with the lines of Revelation fourteen and eighteen, they all testify of the history of the final warning message—but their testimony is two-fold.

Ако предсказани догађаји у Библији представљају слику краја света, онда и приказ пророка и његовог окружења у часу када прима и сведочи о том предсказању представља слику краја света. Стога, када су пророково окружење и његове активности пророчки приказани — пророк представља слику Божјег народа на крају света. Са тим разумевањем на месту, када повежемо линију Малахијиног предсказања о Илији са линијама Откривења четрнаест и осамнаест, све оне сведоче о историји последње поруке упозорења — али њихово сведочанство је двоструко.

The message consists of predicted events that are external to God’s people and a secondary testimony consists of the prophet’s experience while receiving and proclaiming the message. The prophetic concept of two prophetic lines representing the external and internal of the same history was recognized and put into the public record by the pioneers of Adventism. The classic example of this application by the pioneers, in my mind, is when they identify that the seven churches of Revelation and the seven seals of Revelation are parallel histories that identify the internal and external history of the church. The seals represent the external history the churches the internal.

Порука се састоји од предсказаних догађаја који су спољашњи у односу на Божји народ, а споредно сведочанство састоји се од пророковог искуства приликом примања и објављивања поруке. Пророчки појам о две пророчке линије које представљају спољашње и унутрашње исте историје препознали су и унели у јавни запис пионири адвентизма. Класичан пример ове примене од стране пионира, по мом мишљењу, јесте када су они утврдили да седам цркава из Откривења и седам печата из Откривења представљају упоредне историје које означавају унутрашњу и спољашњу историју цркве. Печати представљају спољашњу историју, а цркве унутрашњу.

The Elijah message of Malachi, Revelation chapters fourteen and eighteen identify the same final warning message that is also addressed as “the Revelation of Jesus Christ” in chapter one of Revelation. In chapter one God the Father gave the message to Christ, who then gave it to Gabriel, who then gave it to John who then sent it to the churches. Elijah’s message, as well as the messages represented in Revelation chapters one, fourteen and eighteen are the very same message.

Илијина порука из Малахије, Откривење у четрнаестом и осамнаестом поглављу, указују на исту завршну поруку упозорења која се у првом поглављу Откривења такође назива „Откривење Исуса Христа“. У првом поглављу Бог Отац је дао ту поруку Христу, који ју је затим дао Гаврилу, који ју је потом дао Јовану, а он ју је онда послао црквама. Илијина порука, као и поруке представљене у првом, четрнаестом и осамнаестом поглављу Откривења, јесу једна те иста порука.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> И духови пророчки покоравају се пророцима. Јер Бог није Бог нереда, него мира, као у свима црквама светих. 1. Коринћанима 14:32, 33.

It is always the same message, for the “prophets are subject to the prophets.” The word translated as “subject” in the verses means, “to subordinate; reflexively to obey: – be under obedience (obedient), put under, subdue unto, (be, make) subject (to, unto), be (put) in subjection (to, under), submit self unto.” All the prophets agree with each other and are in subjection to one another or the message they gave would produce confusion.

То је увек иста порука, јер су „пророци пророцима потчињени“. Реч преведена као „потчињени“ у тим стиховима значи: „потчинити; повратно, покоравати се: – бити под послушношћу (послушан), подвргнути, покорити, бити (учинити) подложан (нечему, некоме), бити подчињен (нечему, под нечим), покорити самога себе.“ Сви се пророци слажу једни с другима и међусобно су потчињени, јер би у противном порука коју су дали произвела пометњу.

All the prophetic illustrations of the final warning message represent the same message. It is the Lord’s design that those who are considered the “wise” in the parable of the ten virgins, who are also called the “wise” that “understand” “the increase of knowledge” when the book of Daniel is unsealed; it is the Lord’s will that the “wise” recognize the special message when it is unsealed. That recognition is accomplished by applying the methodology of biblical study that is specifically identified within the Bible itself. That methodology is accomplished in agreement with Isaiah twenty-eight through the process of bringing the various prophetic lines that address a biblical subject together in parallel to one another in order to establish the correct prophetic events.

Сва пророчка приказања коначне поруке упозорења представљају исту поруку. Господња је намера да они који се у причи о десет девојака сматрају „мудрима“, који се такође називају „мудрима“ што „разумеју“ „умножавање знања“ када се књига пророка Данила отпечати; Господња је воља да „мудри“ препознају посебну поруку када она буде отпечаћена. То препознавање остварује се применом методологије библијског проучавања која је изричито одређена у самој Библији. Та методологија се спроводи у складу са Исаијом двадесет осмом, кроз поступак довођења различитих пророчких линија које се односе на један библијски предмет у међусобну паралелу, како би се утврдили исправни пророчки догађаји.

I solicit your patience as we conclude this article here and will continue these thoughts in the next article.

Молим за ваше стрпљење док овде приводимо крају овај чланак, а ове мисли ћемо наставити у следећем чланку.

Back to Articles