Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Откривење Исуса Христа — број девет

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Исаијино коначно пророчко казивање: Откривење Христа и пророчка улога 144.000

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Књига пророка Исаије, а нарочито Исаијино завршно пророчко излагање које се налази у поглављима четрдесет до шездесет шест, представља излагање које наглашава неколико важних пророчких истина непосредно повезаних са Откривењем Исуса Христа, које се сада отпечаћује како се приближавамо завршетку времена људске милости. Једна од тих истина јесте откривење Алфе и Омеге. Ниједна друга књига у Библији ни издалека се не приближава Исаијином сведочанству о оној одлици Божјег карактера која приказује крај једне ствари заједно са почетком једне ствари.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Ко је то учинио и извршио, призивајући нараштаје од почетка? Ја, Господ, први, и с последњима; ја сам он. Исаија 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

У Исаији Бог указује на оно што доказује да је Бог — Бог.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Овако говори Господ, Цар Израиљев, и његов Искупитељ, Господ над војскама: ја сам први, и ја сам последњи; и осим мене нема Бога. И ко ће, као ја, призвати, и објавити то, и уредити ми по реду, откако поставих древни народ? и ствари које долазе, и које ће доћи, нека им покажу. Не бојте се, нити страшите: нисам ли ти од онога времена казао, и објавио? ви сте ми чак сведоци. Има ли Бога осим мене? да, нема Бога; не знам ни за једнога. Исаија 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Исаијин завршни пророчки приказ наглашава савршено и коначно испуњење доласка Утешитеља којег је Исус обећао.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Послушајте ме, ви који идете за правдом, ви који тражите Господа: погледајте на стену из које сте исечени, и на дубину јаме из које сте ископани. Погледајте на Аврама, оца свога, и на Сару која вас је родила; јер њега сам позвао кад беше сам, и благословио га, и умножио га. Јер ће Господ утешити Сион: утешиће сва места његова опустела; и учиниће пустињу његову као Едем, и пустињу његову као врт Господњи; радост и весеље наћи ће се у њему, захваљивање и глас песме. Исаија 51:1–3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Утешитељ је дошао у јулу 2023. године. Друга истина наглашена у Исаијином излагању јесте скривена, тростепена историја седам громова, која представља структуру „emeth“, хебрејске речи сачињене од првог, тринаестог и последњег слова хебрејског алфабета.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> Глас вике из града, глас из храма, глас Господњи који узвраћа одмазду својим непријатељима. Исаија 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

Још једна важна истина изложена у Исаији јесте улога ислама као оруђа Божјег извршног суда најпре над Сједињеним Америчким Државама, а потом над светом, због доношења закона о принудном светковању недеље.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> С мером, кад се разграна, расправљаћеш се с њим; Он задржава свој силовити ветар у дан источнога ветра. Исаија 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Све ове истине могле би се сврстати као саставни делови поруке Поноћног вапаја, која је, у причи о десет девојака, представљање поруке Откривења Исуса Христа, које је Отац дао Исусу, који га је дао Гаврилу, који га је дао Јовану, а он га је записао и послао црквама. Служили смо се Исаијиним последњим наративом да подржимо линију пророчких догађаја која почиње у једанаестој глави Откривења, и сада смо дошли до дванаесте главе, где налазимо да је жена обучена у сунце приказана символиком коју Исаија тако чврсто потврђује, а то је: да Христос крај једне ствари илуструје почетком једне ствари.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> И показа се велико знаме на небу: жена обучена у сунце, и месец под њеним ногама, и на глави њеној венац од дванаест звезда. И она, трудна, викаше у порођајним мукама, и мучаше се да роди. И показа се друго знаме на небу; и гле, велика црвена аждаја, која имаше седам глава и десет рогова, и на главама њеним седам круна. И реп њен повуче трећину звезда небеских, и баци их на земљу. И аждаја стајаше пред женом која требаше да се породи, да прождре њено дете чим га роди. И она роди мушко дете, које ће пасти све народе жезлом гвозденим; и дете њено би узето к Богу и престолу његовом. Откривење 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Жена из Откривења дванаесте главе представља симбол Божјег изабраног народа кроз читаву историју. Дванаест племена древног дословног Израиља представљају почетак Божјег изабраног заветног народа. Дванаест племена предочавају завршетак древног дословног Израиља, када је Христос изабрао дванаест ученика. Тих дванаест ученика на крају древног дословног Израиља били су уједно и дванаест апостола на почетку савременог духовног Израиља. Два сведока почетка и један сведок завршетка сједињују се да успоставе три сведока који идентификују сто четрдесет и четири хиљаде као завршетак савременог духовног Израиља.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

Сто четрдесет и четири хиљаде јесу и стег који су њихова браћа избацила. Они су стег који беше долина мртвих сувих костију што лежаше на улици великога града Содома и Египта, које уби звер што излази из бездане јаме. Они су стег, који су камење круне, коју жена носи на својој глави.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> И Господ, Бог њихов, спашће их у онај дан као стадо народа свога; јер ће бити као камење на круни, подигнуто као застава над земљом његовом. Захарија 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Застава, која представља сто четрдесет и четири хиљаде, јесу камење, као што је и Христос.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> И сви су пили исто духовно пиће; јер су пили од оне духовне Стене која их је пратила; а та Стена беше Христос. 1. Коринћанима 10:4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Христос представља образац за сто четрдесет и четири хиљаде, а Петар се слаже с Павлом да је Христос „живи камен“ који је био одбачен, и Петар је такође указао да су и Божји људи „живо камење“.

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> Прилазећи к Њему, живом камену, који људи, додуше, одбацише, али који је од Бога изабран и драгоцен, и ви се, као живо камење, зидајте у духовни дом, свештенство свето, да приносите духовне жртве, угодне Богу кроз Исуса Христа. 1. Петрова 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

Сто четрдесет и четири хиљаде нису само камење у жениној круни, него су и сама круна.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> Сиона ради нећу ћутати, и Јерусалима ради нећу мировати, докле правда његова не изађе као светлост, и спасење његово као светиљка која гори. И незнабошци ће видети правду твоју, и сви цареви славу твоју; и прозваћеш се новим именом, које ће уста Господња наденути. И бићеш венац славе у руци Господњој, и царска круна у руци Бога својега. Исаија 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Христос је праслика сто четрдесет и четири хиљаде. Он је Стена, а они су „камење“. Они су „венац славе у руци Господњој“, а Христос је венац славе.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> У онај дан Господ над војскама биће круна славе и дијадема красоте остатку народа свога, и дух суда ономе који седи да суди, и снага онима који бој враћају до врата. Исаија 28:5, 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

Када се број дванаест разматра у контексту почетка и свршетка, жена представља изабрани заветни народ древног Израиља од горе Синаја па све до историје сто четрдесет и четири хиљаде. Они су били предобличени Христом, а Његово рођење предобразило је васкрсење мртвих сувих костију са улице на којој су били убијени 18. јула 2020. године. Двостепени процес који Језекиљ тридесет седам тако сажето поистовећује, а који та два пророка доводи у живот, „први пут се спомиње“ у стварању Адама.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Адам је створен у два корака. Најпре је био саздан, а затим је Христос удахнуо у њега дах живота, као што је дах од четири ветра у Језекиљу оживео суве кости. Адам је био створен као потпуно зрео човек, али његово стварање није било ништа мање његово рођење. Сто четрдесет и четири хиљаде рађају се после три и по симболична дана лежања мртви на улици која пролази кроз долину смрти. Сто четрдесет и четири хиљаде рађа жена која је родила „мушко дете, које ће владати гвозденом палицом“. Као симбол цркве кроз историју, жена из Откривења дванаест представља исту симболику као „гора“ из Данила два.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Откривење је запечаћена књига, али је уједно и отворена књига. Она бележи чудесне догађаје који треба да се збуду у последњим данима историје ове земље. Учења ове књиге су одређена, а не мистична и неразумљива. У њој се наставља иста линија пророштва као у Данилу. Нека пророштва Бог је поновио, показујући тиме да им се мора придавати важност. Господ не понавља оно што није од велике важности.“ Manuscript Releases, volume 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Иста пророчка линија која се налази у Данилу наставља се у Откривењу. Данилов камен, који је одваљен од горе без руку, јесте Петрово „живо камење“, које се „зида у духовни дом, свето свештенство“, а Данилов камен такође представља сто четрдесет и четири хиљаде. Гора је Божја црква кроз историју.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> И у дане ових царева Бог небески подигнуће царство које се никада неће разрушити; и то царство неће бити остављено другом народу, него ће сатрти и уништити сва та царства, а само ће стајати довека. Зато што си видео да је камен без руку одсечен од горе и да је сатро гвожђе, бронзу, глину, сребро и злато, велики Бог објавио је цару шта ће бити после овога; и сан је поуздан, и тумачење његово сигурно. Данило 2:44, 45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Poruka Ponoćnog pokliča sto četrdeset i četiri hiljade takođe je predstavljena kao pozni dažd, i u vreme poznog dažda Bog „uspostavlja“ carstvo predstavljeno Danilovim kamenom.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „Pozni dažd dolazi na one koji su čisti — tada će ga svi primiti kao nekada.“

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> „Када четири анђела пусте, Христос ће успоставити Своје царство. Нико не прима позни дажд осим оних који чине све што могу. Христос би нам помогао. Сви би могли бити победници благодаћу Божјом, кроз крв Исусову. Цело небо је заинтересовано за ово дело. Анђели су заинтересовани.“ Spalding and Magan, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Четири ветра ислама бивају пуштена при недељном закону, а потом Христос успоставља Своје царство. То се збива у дане духовних царстава из друге главе Данилове. Последња четири духовна царства у Навуходоносоровом сну била су предсказана прва четири дословна царства. Дословни Вавилон, Мидо-Персија, Грчка и Рим представљају духовни Вавилон, Мидо-Персију, Грчку и Рим.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Духовни Вавилон је златна глава, која је задобила смртоносну рану 1798. године, као што је било предочено тиме што је Навуходоносор привремено био уклоњен с власти за „седам времена“. Када троструки савез аждаје, звери и лажног пророка образује осмо царство, које је од седам, оно ће се састојати од свих духовних царстава, представљених у Навуходоносоровом кипу из друге главе. Папство мртво и папство васкрсло јесу духовна златна глава на почетку и на крају четири духовна царства тог кипа. Сједињене Америчке Државе, као друго од та четири царства, представљене су као духовна Медо-Персија. Уједињене нације, као треће од та четири царства, представљене су као духовна Грчка и заједно, сви они сачињавају троструки савез аждаје, звери и лажног пророка ради успостављања осмог царства, које је од седам. Папство је антихрист и настоји да подражава Христа. У том погледу, од последња четири духовна царства, папство је прво и последње.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Камен одсечен од горе постаје царство које испуњава сву земљу, и подиже се као застава „у дане тих царева“, јер су сва духовна царства те слике делатно представљена „у последње дане“. Подизање заставе, које је успостављање Христовог царства, збива се када се ослободе четири ветра ислама и када се позни дажд излије без мере при недељном закону.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Камен одвојен од горе разбиће у комаде сва духовна царства земље, представљена „гвожђем, месингом, глином, сребром и златом“. Сто четрдесет и четири хиљаде представљају Христа, који је у Откривењу дванаест „мушко дете“, чије је рођење било праслика рођења сто четрдесет и четири хиљаде. „Мушко дете“ треба да „влада свим народима палицом гвозденом“. Том палицом разбиће народе.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Објавићу уредбу: Господ ми рече: Ти си Син мој; данас те родих. Ишти од мене, и даћу ти незнабошце у наследство и крајеве земаљске у посед твој. Разбићеш их палицом гвозденом; разбићеш их у комаде као суд грнчарски. Псалам 2:7–9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Син Божји је рођен од Оца. Многи ову истину изврћу на своју сопствену пропаст. „Рођен“ значи дати рођење, али ми знамо да никада није било времена када Христос није постојао.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> „А Дух изричито говори да ће у потоња времена неки отступити од вере, слушајући заводљиве духове и науке демонске; у лицемерју говорећи лаж, и имајући савест жигосану као ужареним гвожђем.“ Пре последњих развоја дела отпадништва настаће пометња у вери. Неће бити јасних и одређених појмова у погледу тајне Божје. Једна истина за другом биће искварена. „И, без сваке сумње, велика је тајна побожности: Бог се јави у телу, оправда се у Духу, показа се анђелима, проповеда се незнабошцима, верова се у свету, узнесе се у слави.“ Многи поричу Христово преегзистирање и стога поричу Његово божанство; не прихватају Га као личног Спаситеља. То је потпуно одрицање Христа. Он је био јединородни Син Божји, који је од почетка био једно с Оцем. Кроз Њега су створени светови.“ Signs of the Times, May 28, 1894.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

Када се Христос означава као „рођени“ од Оца, тиме се указује на истину која је повезана са Христом, истину која се укида ако се насилно уклопи у образац људског родитељства. Не можемо оцењивати Бога из наше људске перспективе. Бога можемо оцењивати једино онако како нам Он сам представља своју оцену о себи.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> Нека безбожник остави свој пут, и неправедник своје мисли; и нека се врати Господу, и Он ће му се смиловати; и Богу нашем, јер ће много опростити. Јер мисли моје нису ваше мисли, нити су путеви ваши моји путеви, говори Господ. Јер колико су небеса виша од земље, толико су путеви моји виши од ваших путева, и мисли моје од ваших мисли. Исаија 55:7–9.

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

Изврнути значење речи „рођен“ да би се тврдило да је постојало време када је Отац родио Христа, значи обраћати пажњу на „заводљиве духове и науке демонске“. За сврху нашег садашњег проучавања, ја једноставно указујем на то да је жена из дванаесте главе Откривења требало да роди „мушко дете“ које ће владати народима палицом гвозденом. Сто четрдесет и четири хиљаде такође ће владати народима палицом гвозденом.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Црква у Тијатири поново се појављује када се смртоносна рана папства зацели приликом закона о недељи. У тој историји, обећање дато Божјем народу јесте да ће они који победе владати „народима“ „палицом гвозденом“.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> И ономе који победи, и одржи дела моја до краја, даћу власт над народима; и владаће њима палицом гвозденом; као судови грнчарски биће разбијени у парампарчад; као што и ја примих од Оца свога. Откривење 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Божји народ који се налази у завршној манифестацији цркве Тијатире јесте сто четрдесет и четири хиљаде. Жена је на почетку родила Христа, а на крају рађа сто четрдесет и четири хиљаде, који следе Јагње.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> И певаху као нову песму пред престолом, и пред четири жива бића, и старцима; и нико не могаше научити ту песму осим оних сто четрдесет и четири хиљаде, који су били откупљени са земље. Ово су они који се не оскврнише са женама; јер су девственици. Ово су они који иду за Јагњетом куда год оно пође. Ови су откупљени између људи, као првине Богу и Јагњету. Откривење 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Христос је рођен „први“, а сто четрдесет и четири хиљаде следе Јагње, те су они рођени „последњи“. Христос је био „узнет к Богу“, као што су била и два сведока из Откривења једанаест. Обоје њене деце узлазе к Оцу.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> И она роди мушко дете, које ће пасти све народе палицом гвозденом; и дете њено би узето к Богу и престолу његову. Откривење 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Христос је, као Господ над војскама, и „удео Јаковљев“, а Израиљ је „штап његовог наследства“, и Израиљ је такође Његова „бојна секира“ и Његово „ратно оружје“, којим Он „разбија народе“.

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Јаковљев део није као они; јер је он Творац свега; и Израиљ је жезал наслеђа његова; Господ над војскама име му је. Ти си мој бојни чекић и оружје ратно; јер ћу тобом разбијати народе, и тобом ћу уништавати царства. Јеремија 51:19, 20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

И Христос и сто четрдесет и четири хиљаде и владају над народима и разбијају их гвозденом палицом. Христос је „удео Јаковљев“, али то су такође и Његов народ.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Јер је део Господњи народ Његов; Јаков је удео наследства Његовог. Поновљени закони 32:9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Камен одсечен од горе, који представља Божју цркву, јесте коначно пројављивање Његове цркве која испуњава земљу Његовом славом, и они бивају употребљени као Божји бојни чекић да ударе у стопала кипа и претворе та царства у „плеву с летњих гумана“. Та царства ветар разноси.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Тада се гвожђе, глина, бронза, сребро и злато разбише заједно и постадоше као плева на летњим гумнима; и ветар их однесе, те им се више не нађе места; а камен који удари лик поста велика гора и испуни сву земљу. Данило 2:35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Bilo je nužno postaviti simboliku žene u kontekst zastave koja se podiže do neba, jer dvanaesto poglavlje Otkrivenja prepoznaje početak rata između Hrista i Sotone koji je započeo na nebu, i time prepoznaje rat na nebu koji označava završetak velike borbe između Hrista i Sotone. Dvanaesto i trinaesto poglavlje Otkrivenja prikazuju završni rat velike borbe, i to čine prikazujući Sotonine predstavnike i sto četrdeset i četiri hiljade kako se bore na nebesima.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

У наредном чланку наставићемо да разматрамо рат на небу у „последњим данима“, који је био прасликован ратом на небу што је отпочео у почетку.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> И видех другу звер како излази из земље; и имаше два рога као јагње, и говораше као аждаја. И чињаше сву власт прве звери пред њом, и учини да се земља и они који живе на њој поклоне првој звери, чија се смртна рана исцели. И творaше велика чудеса, тако да и огањ силажаше с неба на земљу пред људима. И заводи оне који живе на земљи чудесима која му беху дана да чини пред звери, говорећи онима који живе на земљи да начине лик звери која би рањена мачем и оста жива. И би му дано да даде дух лику звери, да лик звери и проговори, и учини да буду побијени сви који се не би поклонили лику звери. И учини све, мале и велике, богате и сиромашне, слободне и робове, да им се да жиг на десну руку њихову или на чела њихова, и да нико не може ни купити ни продати, осим онога који има жиг, или име звери, или број имена њезина. Овде је мудрост. Ко има ум нека израчуна број звери; јер је број човека, и број њезин је шесто шездесет и шест. Откривење 13:11–18.

Back to Articles