Article

# Elijah - Number Eight

Илија — Број осам

Jericho

Јерихон

Author

Jeff Pippenger

Published

October 9, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the beginning of ancient literal Israel and also the beginning of modern spiritual Israel, at the Red Sea crossing, and then at the great disappointment, a series of progressive tests began that ultimately arrived at the final test. The failure of that last test in the book of Numbers and in Millerite history marks the beginning of a wilderness wandering.

На почетку древног дословног Израиља, а такође и на почетку савременог духовног Израиља, при преласку Црвеног мора, а затим и при великом разочарању, отпочео је низ прогресивних испита који су на крају довели до коначног испита. Неуспех на том последњем испиту у књизи Бројева и у милеритској историји означава почетак лутања по пустињи.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.

> „Четрдесет година су неверовање, гунђање и побуна држали древни Израиљ ван хананске земље. Исти греси одложили су улазак савременог Израиља у небески Ханан. Ни у једном случају кривица није била на Божјим обећањима. Неверовање, световност, непосвећеност и раздор међу онима који се издају за Господњи народ јесу оно што нас је толике године задржало у овом свету греха и жалости.“

> “We may have to remain here in this world because of insubordination many more years, as did the children of Israel; but for Christ’s sake, His people should not add sin to sin by charging God with the consequence of their own wrong course of action.” Evangelism, 696.

> „Можда ћемо морати да останемо овде у овоме свету још много година због непокорности, као што су и синови Израиљеви остали; али Христа ради, Његов народ не треба да додаје грех на грех окривљујући Бога за последицу сопственог погрешног начина поступања.“ Evangelism, 696.

At the end of ancient Israel’s history, as in the beginning there was a progressive testing process which ended when ancient literal Israel was taken into captivity in Babylon. At the end of modern spiritual Israel, they too will face a progressive testing process. That process ends when Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law. As with ancient Israel, modern Israel will be taken captive by spiritual Babylon.

На крају историје древног Израила, као и на почетку, постојао је постепени процес испитивања који се окончао када је древни, дословни Израил био одведен у вавилонско ропство. На крају савременог духовног Израила, и они ће се суочити с постепеним процесом испитивања. Тај процес се завршава када лаодикејски адвентисти буду оборени приликом доношења закона о недељи. Као и у случају древног Израила, савремени Израил биће одведен у ропство духовном Вавилону.

The Millerite movement that began prophetically in 1798, and ended officially in 1863, typifies the movement of the one hundred and forty-four thousand that began in 1989 and ends at the close of human probation and the Second Coming of Christ. Between the ending of the Millerite movement and the arrival of the mighty movement of the third angel, is the history of the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church.

Милеритски покрет, који је пророчки започео 1798. године, а званично се окончао 1863. године, представља праслику покрета сто четрдесет и четири хиљаде, који је започео 1989. године и завршава се при окончању људског времена милости и Другом Христовом доласку. Између окончања милеритског покрета и доласка моћног покрета трећег анђела, налази се историја правно регистроване Лаодикијске Цркве адвентиста седмог дана.

> “A distance of only eleven days’ journey lay between Sinai and Kadesh, on the borders of Canaan; and it was with the prospect of speedily entering the goodly land that the hosts of Israel resumed their march when the cloud at last gave the signal for an onward movement. Jehovah had wrought wonders in bringing them from Egypt, and what blessings might they not expect now that they had formally covenanted to accept Him as their Sovereign, and had been acknowledged as the chosen people of the Most High?” Patriarchs and Prophets, 376.

> „Растојање од свега једанаест дана хода лежало је између Синаја и Кадиса, на границама Ханана; и са изгледом да ускоро уђу у добру земљу, чете Израиљеве наставише свој поход када је облак најзад дао знак за покрет напред. Јехова је учинио чудеса изводећи их из Мисира, и какве ли благослове нису могли очекивати сада када су свечано ступили у завет да ће Га прихватити као свога Владара, и када су били признати као изабрани народ Свевишњега?” Патријарси и пророци, 376.

Their short journey ended up being forty years, due to their unbelief and disobedience. Had they manifested a faith that was based upon their mighty deliverance out of slavery, they would have soon crossed over the Jordan river and entered into the Promised Land. Their first obstacle thereafter would have been the same obstacle that Joshua later took up. After forty years, literal Israel left the wilderness for the Promised Land, and Jericho was their first step, and it stands as a symbol of the power of God unto salvation unto everyone that believes. Jericho is also the symbol of the work that the Millerite movement was to confront in 1863, but they retreated into the wilderness. The symbolism of Elijah is directly connected with the symbolism of Jericho, and it is informative to consider Elijah’s historical connection with Jericho.

Њихово кратко путовање завршило се као четрдесет година, због њиховог неверовања и непослушности. Да су испољили веру засновану на свом моћном избављењу из ропства, убрзо би прешли преко реке Јордана и ушли у Обећану земљу. Њихова прва препрека након тога била би иста она препрека којом се Исус Навин касније позабавио. После четрдесет година, дословни Израиљ изашао је из пустиње у Обећану земљу, а Јерихон је био њихов први корак, и он стоји као симбол силе Божје на спасење свакоме који верује. Јерихон је такође симбол дела с којим је милеритски покрет требало да се суочи 1863. године, али су се они повукли у пустињу. Симболика Илије непосредно је повезана са симболиком Јерихона, и поучно је размотрити Илијину историјску повезаност са Јерихоном.

> Now the rest of the acts of Omri which he did, and his might that he showed, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Israel? So Omri slept with his fathers, and was buried in Samaria: and Ahab his son reigned in his stead. And in the thirty and eighth year of Asa king of Judah began Ahab the son of Omri to reign over Israel: and Ahab the son of Omri reigned over Israel in Samaria twenty and two years. And Ahab the son of Omri did evil in the sight of the Lord above all that were before him. And it came to pass, as if it had been a light thing for him to walk in the sins of Jeroboam the son of Nebat, that he took to wife Jezebel the daughter of Ethbaal king of the Zidonians, and went and served Baal, and worshipped him. And he reared up an altar for Baal in the house of Baal, which he had built in Samaria. And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:27–17:1.

> А остала дела Амријева која је учинио, и јунаштво његово које је показао, није ли то записано у књизи дневника царева Израиљевих? И почину Амрије код отаца својих, и би погребен у Самарији; а Ахав, син његов, зацари се на његово место. И тридесет и осме године Асе, цара Јудиног, поче Ахав, син Амријев, царовати над Израиљем; и Ахав, син Амријев, царова над Израиљем у Самарији двадесет и две године. И Ахав, син Амријев, чињаше зло пред Господом више од свих који беху пре њега. И као да му беше мала ствар да ходи у гресима Јеровоама, сина Наватовог, узе за жену Језавељу, кћер Етваала, цара Сидонаца, и отиде те служаше Валу и клањаше му се. И подиже жртвеник Валу у дому Валовом, који беше саградио у Самарији. И начини Ахав гај; и Ахав чињаше више да гневи Господа Бога Израиљевог него сви цареви Израиљеви који беху пре њега. У његове дане Хиел Ветиљанин сазида Јерихон: на Авираму, првенцу свом, постави му темељ, и на Сегуву, најмлађем сину свом, постави му врата, по речи Господњој коју рече преко Исуса, сина Навиновог. А Илија Тесвићанин, који беше од становника Галада, рече Ахаву: Тако жив био Господ Бог Израиљев, пред којим стојим, неће бити ових година ни росе ни дажда, осим по мојој речи. 1. Царевима 16:27–17:1.

The confrontation that Elijah had with the gods of Ahab and Jezebel at Mount Carmel was in response to the apostasy of the northern kingdom of Israel’s seventh king who “did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him.” The word ‘provoke’ in the passage, is a reference to the “day of provocation” that was represented by the tenth test in Numbers fourteen. Ahab’s provoking of God represented the last of ten tests that was brought about by the evil report of ten spies in Numbers fourteen. Therefore, it represents the last test for the Millerite movement and the last test for the one hundred and forty-four thousand.

Сукоб који је Илија имао са боговима Ахава и Језавеље на гори Кармилу био је одговор на отпадништво седмога цара северног царства Израиљевог, који је „више чинио да раздражи Господа Бога Израиљева него сви цареви Израиљеви који беху пре њега“. Реч „раздражи“ у том одломку упућује на „дан раздраживања“ који је био представљен десетим кушањем у Бројевима четрнаест. Ахавово раздраживање Бога представљало је последње од десет кушања које је било проузроковано злим извештајем десет ухода у Бројевима четрнаест. Стога, оно представља последње кушање за милеритски покрет и последње кушање за сто четрдесет и четири хиљаде.

> Wherefore as the Holy Ghost saith, Today if ye will hear his voice, Harden not your hearts, as in the provocation, in the day of temptation in the wilderness. Hebrews 3:7, 8.

> Зато, као што говори Дух Свети: Данас, ако глас Његов чујете, не отврдните срца своја, као у време огорчења, у дан кушања у пустињи. Јеврејима 3:7, 8.

In the prophetic “day of provocation” represented by Ahab, the prophet Elijah prayed that if it was necessary, God would bring judgments upon Israel that His people might repent from the sins they were participating in.

У пророчком „дану изазивања“ који је представљен Ахавом, пророк Илија се молио да, ако је то било потребно, Бог наведе судове на Израиљ, како би се Његов народ покајао за грехе у којима је учествовао.

> “The people of Israel had gradually lost their fear and reverence for God until His word through Joshua had no weight with them. ‘In his [Ahab’s] days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his first-born, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun.’

> Народ Израиљев је постепено изгубио страх и поштовање према Богу, тако да Његова реч преко Исуса Навина више није имала тежину код њих. „У његове [Ахавове] дане Хиел Ветиљанин сазида Јерихон: темељ му положи на Авираму, свом првенцу, и врата му подиже на Сегуву, свом најмлађем сину, по речи Господњој, коју је изрекао преко Исуса, сина Навинова.“

> “While Israel was apostatizing, Elijah remained a loyal and true prophet of God. His faithful soul was greatly distressed as he saw that unbelief and infidelity were fast separating the children of Israel from God, and he prayed that God would save His people. He entreated that the Lord would not wholly cast away His sinning people, but that He would by judgments if necessary arouse them to repentance and not permit them to go to still greater lengths in sin and thus provoke Him to destroy them as a nation.

> „Док је Израиљ отпадао, Илија је остао одан и истинит пророк Божји. Његова верна душа била је дубоко ожалошћена док је гледао како неверовање и неверност брзо одвајају синове Израиљеве од Бога, те се молио да Бог спасе свој народ. Усрдно је молио да Господ не одбаци сасвим свој грешни народ, него да га судовима, ако буде потребно, пробуди на покајање и не допусти му да оде још даље у греху и тако Га изазове да га уништи као народ.“

> “The message of the Lord came to Elijah to go to Ahab with the denunciations of His judgments because of the sins of Israel. Elijah traveled day and night until he reached the palace of Ahab. He solicited no admission, and waited not to be formally announced. All unexpectedly to Ahab, Elijah stands before the astonished king of Samaria in the coarse garments usually worn by the prophets. He makes no apology for his abrupt appearance, without invitation; but, raising his hands to heaven, he solemnly affirms by the living God, who made the heavens and the earth, the judgments which would come upon Israel: ‘There shall not be dew nor rain these years, but according to my word.’

> „Реч Господња дође Илији да пође к Ахаву с објавом Његових судова због греха Израиљевих. Илија је путовао дан и ноћ док није стигао до Ахавовог дворца. Није тражио допуштење да уђе, нити је чекао да буде званично најављен. Сасвим неочекивано за Ахава, Илија стаде пред запрепашћеног цара самаријског у грубим хаљинама какве су обично носили пророци. Он се не извињава због свога наглог појављивања, без позива; него, подижући руке ка небу, свечано потврђује живим Богом, који је створио небеса и земљу, судове који ће доћи на Израиља: ‘Неће бити росе ни дажда ових година, осим по мојој речи.’“

> “This startling denunciation of God’s judgments because of the sins of Israel fell like a thunderbolt upon the apostate king. He seemed to be paralyzed with amazement and terror; and before he could recover from his astonishment, Elijah, without waiting to see the effect of his message, disappeared as suddenly as he came. His work was to speak the word of woe from God, and he instantly withdrew. His word had locked up the treasures of heaven, and his word was the only key which could open them again.” Testimonies, volume 3, 273.

> „Ова запрепашћујућа осуда Божјих судова због греха Израиља пала је као гром на отпадничког цара. Чинило се да је био паралисан од запрепашћења и ужаса; и пре него што је могао да се прибере од свога запрепашћења, Илија је, не чекајући да види дејство своје поруке, ишчезао тако изненадно као што је и дошао. Његов задатак био је да изговори реч невоље од Бога, и он се одмах повукао. Његова реч била је закључала ризнице небеске, и његова реч била је једини кључ који их је могао поново отворити.“ Testimonies, volume 3, 273.

Israel had forgotten that Joshua had strictly commanded them not to associate with the heathen nations, and to never rebuild Jericho. Though the battle of Jericho was a tremendous demonstration of God’s power and a symbol of God’s promise to lead His people into the Promised Land, there was also a sin, a curse and a deliverance associated with Jericho. The ‘sin’ was that of Achan who coveted the wealth and influence of Jericho, the ‘curse’ was upon any man that would rebuild Jericho and the harlot Rahab represented the ‘deliverance’. Achan wanted the beautiful Babylonian robe. He thought he could hide his sin, as Adam and Eve sought to hide their sin with a garment of fig leaves. Achan wanted the prosperity that Jericho represented, and he wished to be associated with Babylon.

Израиљ је био заборавио да им је Исус Навин строго заповедио да се не повезују са незнабожачким народима и да никада не обнављају Јерихон. Иако је битка за Јерихон била силно показивање Божје силе и символ Божјег обећања да ће повести Свој народ у Обећану земљу, са Јерихоном су били повезани и грех, и проклетство, и избављење. „Грех“ је био грех Аханов, који је пожелео богатство и утицај Јерихона; „проклетство“ је било над сваким човеком који би поново саградио Јерихон; а блудница Раава представљала је „избављење“. Ахан је желео прекрасан вавилонски огртач. Мислио је да може сакрити свој грех, као што су Адам и Ева настојали да сакрију свој грех одећом од смоквиних листова. Ахан је желео напредак који је Јерихон представљао и желео је да буде повезан с Вавилоном.

Jericho is set forth as a symbol of the work of carrying the third angel’s message to the world, but it possesses a warning about the sin of loving and trusting in the world. The symbol of Jericho also contains a curse against the rebuilding of Jericho and Rahab represents those still in Babylon that come out when the loud cry of the third angel is proclaimed.

Јерихон је представљен као симбол дела ношења поруке трећег анђела свету, али он садржи и упозорење у погледу греха љубави према свету и поуздања у њега. Симбол Јерихона такође садржи проклетство против поновног подизања Јерихона, а Раава представља оне који су још увек у Вавилону и који излазе када се објави гласан поклич трећег анђела.

> “Elijah’s faithful soul was grieved. His indignation was aroused, and he was jealous for the glory of God. He saw that Israel was plunged into fearful apostasy. And when he called to mind the great things that God had wrought for them, he was overwhelmed with grief and amazement. But all this was forgotten by the majority of the people. He went before the Lord, and, with his soul wrung with anguish, pleaded for Him to save His people if it must be by judgments. He pleaded with God to withhold from His ungrateful people dew and rain, the treasures of heaven, that apostate Israel might look in vain to their gods, their idols of gold, wood, and stone, the sun, moon, and stars, to water and enrich the earth, and cause it to bring forth plentifully. The Lord told Elijah that He had heard his prayer and would withhold dew and rain from His people until they should turn unto Him with repentance.

> Илијина верна душа била је ожалошћена. Његово негодовање било је распаљено, и он је ревновао за славу Божју. Видео је да је Израиљ запао у страшно отпадништво. И када је призвао у ум велика дела која је Бог учинио за њих, био је савладан жалошћу и чуђењем. Али све је то било заборављено од већине народа. Изашао је пред Господа и, са душом сатрвеном муком, молио Га да спасе Свој народ, ако треба и судовима. Молио је Бога да од Свога незахвалног народа ускрати росу и кишу, небеске ризнице, да би отпали Израиљ узалуд гледао ка својим боговима, својим идолима од злата, дрвета и камена, сунцу, месецу и звездама, да натапају и обогаћују земљу и учине да она обилно рађа. Господ је рекао Илији да је услишио његову молитву и да ће Своме народу ускратити росу и кишу докле год Му се не обрате с покајањем.

> “God had specially guarded His people against mingling with the idolatrous nations around them, lest their hearts should be deceived by the attractive groves and shrines, temples and altars, which were arranged in the most expensive, alluring manner to pervert the senses so that God would be supplanted in the minds of the people.

> „Бог је на нарочит начин чувао Свој народ од мешања са идолопоклоничким народима око њих, да њихова срца не би била заведена привлачним гајевима и светилиштима, храмовима и жртвеницима, који су били уређени на најраскошнији и најпримамљивији начин да покваре чула, како би Бог био потиснут из мисли народа.“

> “The city of Jericho was devoted to the most extravagant idolatry. The inhabitants were very wealthy, but all the riches that God had given them they counted as the gift of their gods. They had gold and silver in abundance; but, like the people before the Flood, they were corrupt and blasphemous, and insulted and provoked the God of heaven by their wicked works. God’s judgments were awakened against Jericho. It was a stronghold. But the Captain of the Lord’s host Himself came from heaven to lead the armies of heaven in an attack upon the city. Angels of God laid hold of the massive walls and brought them to the ground. God had said that the city of Jericho should be accursed and that all should perish except Rahab and her household. These should be saved because of the favor that Rahab showed the messengers of the Lord. The word of the Lord to the people was: ‘And ye, in anywise keep yourselves from the accursed thing, lest ye make yourselves accursed, when ye take of the accursed thing, and make the camp of Israel a curse, and trouble it.’ ‘And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his first-born, and in his youngest son shall he set up the gates of it.’

> „Град Јерихон био је предан најразузданијем идолопоклонству. Његови становници били су веома богати, али сва богатства која им је Бог дао сматрали су даром својих богова. Имали су злата и сребра у изобиљу; али, као људи пре Потопа, били су покварени и богохулни, и својим злим делима вређали су и изазивали Бога небеског. Божји судови подигоше се против Јерихона. То је било утврђење. Али сам Војвода војске Господње дошао је с неба да поведе небеске војске у напад на град. Анђели Божји ухватише се за масивне зидове и оборише их на земљу. Бог је казао да град Јерихон треба да буде проклет и да сви треба да изгину осим Раве и њеног дома. Они су требали бити спасени због наклоности коју је Рава показала гласницима Господњим. Реч Господња народу гласила је: ‘А ви се чувајте од проклетих ствари, да и сами не будете проклети кад узмете од проклетих ствари, и тако навучете проклетство на логор Израиљев и сметете га.’ ‘И закле Исус тада говорећи: Проклет да је пред Господом човек који устане и сазида овај град Јерихон; на свом првенцу поставиће му темељ, и на најмлађем своме сину подигнуће му врата.’”

> “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God. He guarded His people by most positive commands; yet notwithstanding the solemn injunction from God by the mouth of Joshua, Achan ventured to transgress. His covetousness led him to take of the treasures that God had forbidden him to touch because the curse of God was upon them. And because of this man’s sin the Israel of God were as weak as water before their enemies.

> „Бог је био веома одређен у погледу Јерихона, да народ не би био опчињен стварима које су његови становници обожавали и да им се срца не би одвратила од Бога. Он је чувао свој народ најизричитијим заповестима; ипак, упркос свечаној Божјој заповести изреченој кроз уста Исуса Навина, Ахан се усудио да преступи. Његова лакомост навела га је да узме од блага које му је Бог забранио да дотакне, јер је Божје проклетство било на њима. И због греха овога човека Израиљ Божји био је слаб као вода пред својим непријатељима.“

> “Joshua and the elders of Israel were in great affliction. They lay before the ark of God in most abject humility because the Lord was wroth with His people. They prayed and wept before God. The Lord spoke to Joshua: ‘Get thee up; wherefore liest thou thus upon thy face? Israel hath sinned, and they have also transgressed My covenant which I commanded them: for they have even taken of the accursed thing, and have also stolen, and dissembled also, and they have put it even among their own stuff. Therefore the children of Israel could not stand before their enemies, but turned their backs before their enemies, because they were accursed: neither will I be with you any more, except ye destroy the accursed from among you.’

> „Исус Навин и старешине Израиљеве беху у великој невољи. Лежаху пред ковчегом Божјим у најдубљем смирењу, јер се Господ разгневио на свој народ. Молили су се и плакали пред Богом. Господ рече Исусу Навину: ‘Устани; зашто лежиш тако ничице? Израиљ је сагрешио, и преступили су завет мој који сам им заповедио; јер су узели и од проклете ствари, и украли, и преварили, и метнули то међу своје ствари. Зато синови Израиљеви не могоше одолети пред непријатељима својим, него окренуше леђа пред непријатељима својим, јер посташе проклети; нити ћу више бити с вама, ако не истребите проклето између себе.’“

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded.” Testimonies, volume 3, 263, 264.

> „Показано ми је да Бог овде приказује како Он гледа на грех међу онима који тврде да су Његов народ који држи Његове заповести. Они које је Он на посебан начин почастио тиме што су били сведоци изузетних пројава Његове силе, као што је то био стари Израиљ, а који ће се ипак усудити да занемаре Његова изричита упутства, биће предмети Његовог гнева. Он би поучио Свој народ да су непослушност и грех Њему крајње одвратни и да се не смеју олако сматрати.“ Testimonies, volume 3, 263, 264.

The story of Jericho includes the warning to not trust in the perceived strength and glory of the wicked and affluent city. A “city” in Bible prophecy is a kingdom, and Achan took a Babylonian garment. A garment prophetically represents character, so in the “last days,” Achan’s hiding of the Babylonish garment represents a hidden desire to possess the character of spiritual Babylon. The character, or image of spiritual Babylon is what the United States covets when it brings together church and state.

Прича о Јерихону укључује упозорење да се не узда у привидну силу и славу безбожног и богатог града. „Град“ у библијском пророштву представља царство, а Ахан је узео један вавилонски огртач. Огртач у пророчком смислу представља карактер, те у „последње дане“ Аханово скривање вавилонског огртача представља скривену жељу да се поседује карактер духовног Вавилона. Карактер, или лик духовног Вавилона, јесте оно за чим Сједињене Државе жуде када сједињују цркву и државу.

Confronted with the possibility of the youth of the Millerite movement being drafted into the Civil War, and recognizing the need of organization, the leaders of the movement became legally connected with the affluent nation that they were never to assimilate unto. Even the Constitution of that affluent country designed that it was never necessary for a church to be connected with the state. There were denominations that existed during the Millerite time period, that still exist today; some of those denominations have never entered into the legal relationship with the United States government, and their choice to not establish that relationship, never in any way prevented them from organizing their respective churches.

Суочени са могућношћу да млади људи милеритског покрета буду регрутовани у Грађански рат, и препознајући потребу за организацијом, вође покрета постале су правно повезане са имућном нацијом са којом никада није требало да се поистовете. Чак је и Устав те имућне земље био устројен тако да никада није било нужно да црква буде повезана са државом. Постојале су вероисповести у раздобљу милеритског покрета које и данас постоје; неке од тих вероисповести никада нису ступиле у правни однос са Владом Сједињених Америчких Држава, а њихова одлука да не успоставе тај однос ни на који начин их никада није спречила да организују своје цркве.

Long after Joshua fought the battle of Jericho, in the time of Ahab, all the warnings of Achan’s apostasy and the destruction of Jericho had been forgotten by God’s apostate people. Elijah prayed to God, requesting if necessary that God’s judgments would be exercised to bring His people to repentance. When Malachi records the final words of the Old Testament the promise is set within the context of the Lord striking the world with a curse. The curse associated with Jericho, was upon any man who would rebuild Jericho. The curse was upon any who would like Achan, desire to trust in the wealth and affluency associated with Jericho. Achan’s “sin” represents the hidden unsanctified inward desire to wear the Babylonish garment. The ‘curse’ was for the work of acting out those inward desires.

Дуго након што је Исус Навин водио битку код Јерихона, у време Ахава, сва упозорења о Ахановом отпадништву и разорењу Јерихона беху заборављена од Божјег отпалог народа. Илија се молио Богу, молећи да се, ако је потребно, Божји судови изврше како би Његов народ био доведен до покајања. Када Малахија бележи последње речи Старога завета, обећање је постављено у оквир Господњег ударања света проклетством. Проклетство повезано с Јерихоном било је над сваким човеком који би поново саградио Јерихон. Проклетство је било над сваким ко би, попут Ахана, пожелео да се узда у богатство и изобиље повезано с Јерихоном. Аханов „грех“ представља скривену непосвећену унутрашњу жељу да се носи вавилонска хаљина. „Проклетство“ је било за дело којим се те унутрашње жеље спроводе у дело.

Miller’s message was the Elijah message for his time and the Civil War represented the judgments that accompany the Elijah message. In the middle of the Civil War in 1863, Millerite Adventism rebuilt Jericho, as witnessed by the details of Joshua’s curse upon any man who did so.

Милерова порука била је Илијина порука за његово време, а Грађански рат представљао је судове који прате Илијину поруку. Усред Грађанског рата, 1863. године, милеритски адвентизам поново је саградио Јерихон, како сведоче појединости Исуса Навина о проклетству над сваким човеком који би то учинио.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> И Исус Навин их закле у то време, говорећи: Нека је проклет пред Господом човек који устане и сазида овај град Јерихон; на своме првенцу положиће му темеље, и на своме најмлађем сину подићи ће му врата. Исус Навин 6:26.

The word “adjured” in the command of Joshua is both an oath and a curse. Cursed if you break Joshua’s command, and blessed if you keep the oath. The word translated as “adjured” is also translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The oath and curse of Moses as Daniel expresses it in chapter nine, is connected with the rebuilding of Jericho.

Реч „заклео“ у Исусу Навину датој заповести истовремено означава и заклетву и проклетство. Проклет ако прекршиш заповест Исуса Навина, а благословен ако одржиш заклетву. Реч преведена као „заклео“ у Левитској двадесет и шест такође је преведена као „седам пута“. Заклетва и проклетство Мојсијево, како их Данило изражава у деветом поглављу, повезани су са поновном изградњом Јерихона.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Да, сав Израиљ преступио је закон твој, одступивши да не слуша глас твој; зато се излило на нас проклетство и заклетва која је написана у закону Мојсија, слуге Божјега, јер сагрешисмо Њему. Данило 9:11.

Sister White said, “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God.” God was very particular in accomplishing the destruction of Jericho and therefore He was very particular in recording the warning represented by Achan. He was careful in recording the curse associated with rebuilding Jericho and also careful in defining the divine tactics employed in bringing the walls down.

Sestra Vajt je rekla: „Bog je bio veoma izričit u pogledu Jerihona, da narod ne bi bio opčinjen stvarima koje su njegovi stanovnici obožavali i da se njihova srca ne bi odvratila od Boga.“ Bog je bio veoma izričit u izvršenju uništenja Jerihona i stoga je bio veoma izričit i u beleženju opomene predstavljene Ahanom. Brižljivo je zabeležio prokletstvo povezano sa ponovnom izgradnjom Jerihona, a isto tako brižljivo i odredio božanske taktike primenjene pri obaranju zidina.

It was most certainly Jesus, as the Captain of the Lord’s host that directed the angels to bring Jericho’s walls down, and nothing is done by accident in God’s Word, but in this instance, we have the prophetess telling us that “God was very particular in regard to Jericho.” Seven days the ark was carried around the city, and a day is a year in prophecy. That principle was recorded at the beginning of the forty years of wilderness wandering and at the end of those forty years they compassed Jericho for seven days.

Сасвим извесно је то био Исус, као Војвода војске Господње, који је заповедио анђелима да оборе зидине Јерихона; и ништа се у Божјој Речи не збива случајно, него нам у овом случају пророчица каже да је „Бог био веома одређен у погледу Јерихона.“ Седам дана ковчег је ношен око града, а у пророштву један дан је једна година. То начело је било забележено на почетку четрдесет година лутања по пустињи, а на крају тих четрдесет година обилазили су Јерихон седам дана.

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. Numbers 14:34.

> Према броју дана у које уходисте земљу, четрдесет дана, за сваки дан по једна година, носићете безакоња своја, четрдесет година, и познаћете одступање моје од вас. Бројеви 14:34.

Seven days the ark was carried around the city and on the seventh-day it was taken around the city “seven times.” This provides two prophetic witnesses that Jericho is associated with the “seven times” of Moses’ oath. God’s covenant people are priests, and seven priests blew seven trumpets.

Седам дана ковчег је ношен око града, а седмога дана био је ношен око града „седам пута“. Ово пружа два пророчка сведочанства да је Јерихон повезан са „седам пута“ Мојсијеве заклетве. Божји заветни народ јесу свештеници, а седам свештеника трубило је у седам труба.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> И ви сами, као живо камење, зидајте се у духовни дом, свето свештенство, да приносите духовне жртве, угодне Богу кроз Исуса Христа. 1. Петрова 2:5.

A trumpet represents either a warning message, or a judgment or a call to a holy convocation depending on the context where it is located. In the last days a trumpet is to be blown by the watchmen, as it was blown by the Millerites in their history. The priests represent the watchmen on the walls of Zion that blow a trumpet, warning God’s people of a coming judgment, while also calling those very same people unto a holy convocation.

Труба, зависно од контекста у коме се налази, представља или поруку упозорења, или суд, или позив на свети сабор. У последњим данима стражари треба да затрубе, као што су Милерити трубили у својој историји. Свештеници представљају стражаре на зидовима Сиона који трубе у трубу, упозоравајући Божји народ на долазећи суд, док уједно тај исти народ позивају на свети сабор.

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand … Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly: Gather the people, sanctify the congregation, assemble the elders, gather the children, and those that suck the breasts: let the bridegroom go forth of his chamber, and the bride out of her closet. Let the priests, the ministers of the Lord, weep between the porch and the altar, and let them say, Spare thy people, O Lord, and give not thine heritage to reproach, that the heathen should rule over them: wherefore should they say among the people, Where is their God? Joel 2:1, 15–17.

> Затрубите у трубу на Сиону, и огласите узбуну на светој гори мојој; нека дрхте сви становници земље, јер долази дан Господњи, јер је близу… Затрубите у трубу на Сиону, прогласите пост, сазовите свечани збор; саберите народ, осветите сабор, окупите старешине, саберите децу и оне што сисају груди; нека младожења изађе из своје одаје, и невеста из своје клети. Нека свештеници, служитељи Господњи, плачу између трема и жртвеника, и нека кажу: Поштеди народ свој, Господе, и не дај наследству своме на срамоту, да незнабошци владају над њима; зашто да говоре међу народима: Где је Бог њихов? Јоило 2:1, 15–17.

The trumpet message is the Elijah message. All the various usages of the word “seven” in Joshua chapter six, is the same word or a related derivative of the word which is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. Yet the dish of fables handed out by the Laodicean theologians claim that the word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six only represents fullness of power, or completeness or some other foolish variation of their denial that Miller was correct in applying a numerical value to the word translated as “seven times.” The priests led the people around the city seven times, not fully or completely around Jericho. The word translated as “seven times” represents a numerical value!

Порука трубе јесте Илијина порука. Све различите употребе речи „седам“ у шестом поглављу Књиге Исуса Навина јесу иста реч или сродни изведени облик речи која је у Левитској двадесет шест преведена као „седам пута“. Ипак, јело од басни које раздају лаодикијски теолози тврди да реч преведена као „седам пута“ у Левитској двадесет шест представља само пунину силе, или потпуност, или неку другу бесмислену варијацију њиховог порицања да је Милер био у праву када је на реч преведену као „седам пута“ применио бројчану вредност. Свештеници су водили народ око града седам пута, а не потпуно или у потпуности око Јерихона. Реч преведена као „седам пута“ представља бројчану вредност!

At Jericho, when the people shouted, it represented the loud cry of the one hundred and forty-four thousand, who are cut out of the mountain without hands in Daniel chapter two, who strike and break in pieces the image.

Код Јерихона, када је народ повикао, то је представљало силан поклич сто четрдесет и четири хиљаде, који су одсечени од горе без руку у другој глави Данила, који ударају и разбијају лик.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> И у дане ових царева Бог небески подигнуће царство које се довека неће разрушити; и то се царство неће оставити другом народу, него ће сатрти и уништити сва та царства, а само ће стајати довека. Јер си видео да се камен одвали од горе без руку, и да сатре гвожђе, бакар, глину, сребро и злато; велики Бог објавио је цару шта ће бити после овога: сан је истинит, и тумачење његово поуздано. Данило 2:44, 45.

God was careful to list the precious metals that were found in Jericho as gold, silver, brass and iron. Prophetically, clay represents God’s people as typified by Rahab. Jericho represents the end of all earthly kingdoms during the loud cry of the one hundred and forty-four thousand.

Бог је пажљиво навео драгоцене метале који су се налазили у Јерихону: злато, сребро, бакар и гвожђе. Пророчки, глина представља Божји народ, као што је то предочено у лику Раве. Јерихон представља крај свих земаљских царстава током силнога поклича сто четрдесет и четири хиљаде.

> But all the silver, and gold, and vessels of brass and iron, are consecrated unto the Lord: they shall come into the treasury of the Lord. Joshua 6:19.

> Него све сребро и злато, и судови од бакра и гвожђа, посвећени су Господу; нека уђу у ризницу Господњу. Исус Навин 6:19.

Jericho represents the work of conquering the Promised Land, which typifies the work of the mighty movement of the third angel. That work includes a warning, a curse and the saving of those outside the priesthood, as represented by the harlot, Rahab.

Јерихон представља дело освајања Обећане земље, које је праслика дела силнога покрета трећега анђела. То дело обухвата опомену, проклетство и спасавање оних који су изван свештенства, као што је представљено блудницом Равом.

Joshua’s prophetic “curse” was later fulfilled in the days of Ahab and Elijah. The curse against rebuilding Jericho contained the specific prediction that the man that did so, would lose his youngest son when he set up the gates of Jericho, and he would lose his oldest son when he laid the foundations thereof. In the time of Elijah, Hiel the Bethelite fulfilled that prophecy, and his youngest son died when he set up the gates and his oldest son died when he laid the foundations. The “curse” which is associated with the Elijah message was represented by the work of rebuilding Jericho.

Исус Навиново пророчко „проклетство“ касније се испунило у дане Ахава и Илије. Проклетство изречено против поновне изградње Јерихона садржавало је одређено предсказање да ће човек који то учини изгубити свога најмлађег сина када постави врата Јерихона, и да ће изгубити свога најстаријег сина када положи његове темеље. У време Илијино, Хиел Ветиљанин испунио је то пророчанство, и његов најмлађи син умро је када је поставио врата, а његов најстарији син умро је када је положио темеље. „Проклетство“ које је повезано с Илијином поруком било је представљено делом поновне изградње Јерихона.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Ево, послаћу вам Илију пророка пре него што дође велики и страшни дан Господњи; и он ће обратити срце отаца к синовима, и срце синова к оцима њиховим, да не бих дошао и ударио земљу проклетством. Малахија 4:5, 6.

The curse of Millerite history that was associated with Miller’s Elijah message was predicted by Joshua and fulfilled in the time of Elijah and Ahab.

Проклетство милеритске историје које је било повезано с Милеровом Илијином поруком било је проречено од стране Исуса Навина и испуњено у време Илије и Ахава.

> In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. 1 Kings 16:34.

> У његове дане Ахијел Ветиљанин сазида Јерихон: темељ му положи на Авираму, своме првенцу, а врата му постави на Сегуву, своме најмлађем сину, по речи Господњој коју је изрекао преко Исуса, сина Навинова. 1. Царевима 16:34.

The curse of rebuilding Jericho cannot be separated from the manifestation of power that God exercised in bringing the walls of Jericho down. Sister White said, “Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath.” The Millerites had just participated in the manifestation of God’s power that climaxed with the Midnight Cry, yet they rejected Moses’ oath of the seven times which Daniel also identifies as the curse of Moses.

Проклетство поновног зидања Јерихона не може се одвојити од пројаве силе коју је Бог испољио оборивши зидове Јерихона. Сестра Вајт је рекла: „Они које је Он нарочито почастио тиме да буду сведоци изузетних пројава Његове силе, као што је то био древни Израиљ, а који ће се ипак усудити да занемаре Његова изричита упутства, биће предмети Његовог гнева.” Милерити су управо били учесници у пројави Божје силе која је достигла врхунац у Поноћном поклику, ипак су одбацили Мојсијеву заклетву о седам времена, коју Данило такође препознаје као Мојсијево проклетство.

Names are a symbol of character in God’s Word, and the name of the man who rebuilt Jericho, along with the names of his oldest and youngest son are very informative. Hiel means the living God of strength and suggests that Hiel was a follower of the living God. The fact that he is identified as a Bethelite identifies him with the church. Abiram, his firstborn means the father of height, in terms of being exalted and lifted up. His youngest son Segub means lofty and to exalt and lift up. All three names represent elements of God’s character, but in the context of the prophecy which they fulfilled, they represent a man who was lifting up and exalting himself above the Almighty God who had brought Jericho down. A “gate” in prophecy represents a church.

Имена су у Божјој Речи символ карактера, а име човека који је поново сазидао Јерихон, заједно са именима његовог најстаријег и најмлађег сина, веома су поучна. Хиел значи живи Бог снаге и указује на то да је Хиел био следбеник живога Бога. Чињеница да је означен као Ветиљанин поистовећује га са црквом. Авирам, његов првенац, значи отац висине, у смислу узвишења и уздизања. Његов најмлађи син Сегув значи узвишен и уздизати и подизати. Сва три имена представљају елементе Божјег карактера, али у контексту пророштва које су испунили, она представљају човека који је уздизао и узвишавао себе изнад Свемогућег Бога који је оборио Јерихон. „Врата“ у пророштву представљају цркву.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „Понизној души која верује, дом Божји на земљи јесте врата небеска. Песма хвале, молитва, речи које изговарају Христови представници, средства су која је Бог одредио да припреме народ за Цркву на небу, за оно узвишеније богослужење у које не може ући ништа што скврни.“ Testimonies, volume 5, 491.

The beginning of the work to start a church began in 1860, as testified to by Adventist historians such as Arthur White, Ellen White’s grandson.

Почетак дела на оснивању цркве отпочео је 1860. године, како сведоче адвентистички историчари као што је Артур Вајт, унук Елен Вајт.

> “While Ellen White had written and published at some length on the need of order in managing the work of the church (see Early Writings, 97–104), and while James White had kept this need before the believers in addresses and Review articles, the church was slow to move. What had been presented in general terms, was well received, but when it came to translating this with something constructive there was resistance and opposition. James White’s brief articles in February aroused not a few from complacency, and now a great deal was being said.

> „Док је Елен Вајт била писала и објављивала прилично опширно о потреби за поретком у управљању делом цркве (види Early Writings, 97–104), и док је Џејмс Вајт ту потребу држао пред верницима у говорима и чланцима у Review-у, црква се споро покретала. Оно што је било изнесено у општим цртама било је добро примљено, али када је требало то преточити у нешто конструктивно, јављали су се отпор и противљење. Кратки чланци Џејмса Вајта у фебруару пренули су немали број из самозадовољства, и сада се о томе веома много говорило.“

> “J. N. Loughborough, working with White in Michigan, was the first to respond. His words were in the affirmative, but on the defensive:

> „Џ. Н. Лафборо, радећи са Вајтом у Мичигену, био је први који је одговорио. Његове речи биле су потврдне, али одбрамбене:“

> “‘Says one, if you organize so as to hold property by law, you will be a part of Babylon. No; I understand there is quite a difference between our being in a position that we can protect our property by law and using the law to protect and enforce our religious views. If it is wrong to protect church property, why is not wrong for individuals to hold any property legally?—Review and Herald, March 8, 1860.’

> „Неко каже: ако се организујете тако да по закону поседујете имовину, бићете део Вавилона. Не; ја разумем да постоји сасвим јасна разлика између тога да будемо у положају да по закону можемо заштитити своју имовину и тога да се законом служимо да бисмо заштитили и наметнули своја верска гледишта. Ако је погрешно штитити црквену имовину, зашто онда није погрешно да појединци законито поседују било какву имовину? — Review and Herald, March 8, 1860.“

> “James White had closed his statement in the Review, laying the matter of the need of organization of the publishing interests before the church with the words ‘If any object to our suggestions, will they please write out a plan on which we as a people can act?’—Ibid., February 23, 1860. The first minister laboring out in the field to respond was R. F. Cottrell, a stalwart corresponding editor of the Review. His immediate reaction was decidedly negative:

> „Џејмс Вајт је закључио своју изјаву у часопису Review, износећи пред цркву питање потребе за организовањем издавачке делатности, речима: „Ако се неко противи нашим предлозима, хоће ли, молимо, написати план по коме бисмо ми као народ могли поступати?“ — Ibid., 23. фебруар 1860. Први проповедник који је, радећи на терену, одговорио био је Р. Ф. Котрел, чврст и постојан дописни уредник часописа Review. Његова непосредна реакција била је изразито негативна:“

> “‘Brother White has asked the brethren to speak in relation to his proposition to secure the property of the church. I do not know precisely what measure he intends in this suggestion, but understand it is to get incorporated as a religious body according to law. For myself, I think it would be wrong to ‘make us a name,’ since that lies at the foundation of Babylon. I do not think God would approve of it.—Ibid., March 22, 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volume 1, 420, 421.

> „Брат Вајт је замолио браћу да говоре у вези с његовим предлогом да се обезбеди црквена имовина. Не знам тачно какву меру намерава овим предлогом, али разумем да је реч о томе да се, по закону, региструјемо као верско тело. Што се мене тиче, мислим да би било погрешно ‘начинити себи име’, јер то лежи у самом темељу Вавилона. Не мислим да би Бог то одобрио.—Ibid., 22. март 1860.“ Arthur White, Ellen G. White, volume 1, 420, 421.

James White began his effort to become a church in 1860, and a church is represented by a “gate”. Ellen White says this about the year 1860.

Џејмс Вајт је 1860. започео свој напор да постане црква, а црква је представљена „вратима“. Елен Вајт о години 1860. каже следеће.

> “In 1860 death stepped over our threshold, and broke the youngest branch of our family tree. Little Herbert, born September 20, 1860, died December 14 of the same year.” Testimonies, volume 1, 103.

> „Godine 1860. smrt je prešla preko našeg praga i odlomila najmlađu granu našeg porodičnog stabla. Mali Herbert, rođen 20. septembra 1860, umro je 14. decembra iste godine.“ Testimonies, volume 1, 103.

In 1863, the Whites also lost their eldest son. After playing and becoming overheated, he went into the room where the cloth charts were prepared and took a nap upon some damp cloths that were used in preparation of the charts. The 1843 and 1850 charts represent the foundations of the Millerite movement. The chart produced in 1863, represent a rejection of the “seven times” of Leviticus twenty-six as previously represented upon the two tables of Habakkuk. It presents a counterfeit foundational message.

Године 1863. Вајтови су такође изгубили свога најстаријег сина. Пошто се играо и прегрејао, ушао је у просторију у којој су се припремале платнене карте и одремао на неким влажним платнима која су била коришћена у припреми карата. Карте из 1843. и 1850. године представљају темеље милеритског покрета. Карта начињена 1863. године представља одбацивање „седам времена“ из Левитске двадесет шест, како је то раније било приказано на две Авакумове таблице. Она представља фалсификовану темељну поруку.

> “When on Friday, November 27, [1863] the parents reached Topsham, they found their three sons and Adelia waiting for them at the depot. They were all apparently in good health, except for Henry, who had a cold. But the next Tuesday, December 1, Henry was very ill with pneumonia. Years later Willie, his youngest brother, reconstructed the story:

> „Када су у петак, 27. новембра [1863], родитељи стигли у Топшам, затекли су своја три сина и Аделију како их чекају на станици. Сви су, по свему судећи, били доброг здравља, изузев Хенрија, који је био прехлађен. Али већ следећег уторка, 1. децембра, Хенри се тешко разболео од упале плућа. Годинама касније, Вили, његов најмлађи брат, овако је реконструисао тај догађај:“

> ‘During the absence of their parents, Henry and Edson, under the supervision of Brother Howland, were busily engaged in mounting the charts on cloth, ready for sale. They worked in a rented store building about a block from the Howland home. At length they had a respite for a few days while they were waiting for charts to be sent from Boston. . . . Returning from a long tramp by the river, he [Henry] thoughtlessly lay down and slept on a few damp cloths used in backing the paper charts. A chilly wind was blowing in from an open window. This indiscretion resulted in a severe cold.’” Arthur White, Ellen G. White, volume 2, 70.

> „За време одсуства њихових родитеља, Хенри и Едсон, под надзором брата Хауланда, били су марљиво заузети постављањем карата на платно, спремних за продају. Радили су у изнајмљеној продавничкој згради, отприлике један блок од дома Хауландових. Најзад су имали предах од неколико дана, док су чекали да карте буду послате из Бостона.... Вративши се с дугог пешачења поред реке, он [Хенри] је непромишљено легао и заспао на неколико влажних комада платна који су служили као подлога за папирне карте. Кроз отворен прозор дувао је хладан ветар. Ова непромишљеност довела је до тешке прехладе.’“ Arthur White, Ellen G. White, volume 2, 70.

In 1863, the Millerite movement ended with the formation of a church and the rejection of the foundational truths represented upon the two tables of Habakkuk. The primary leader, as typified by Hiel the Bethelite had begun the work of setting up the gates in 1860 and lost his youngest son for doing so. In 1863, the counterfeit charts became the resting place where Hiel’s oldest son took a nap. He caught a chill and died the same year. His death was directly connected to sleeping on the charts that were then being produced. But the chart that was being produced in 1863, was the counterfeit of the foundation that Elijah, represented by Miller had raised up.

Године 1863. милеритски покрет окончао се образовањем цркве и одбацивањем темељних истина представљених на две таблице Авакумове. Главни вођа, као што је био праобразно представљен Хијелом Ветиљанином, започео је дело постављања врата 1860. године и због тога је изгубио свога најмлађег сина. Године 1863. фалсификоване карте постале су почивалиште на коме је Хијелов најстарији син заспао. Назебао је и умро исте године. Његова смрт била је непосредно повезана са спавањем на картама које су се тада израђивале. Али карта која се израђивала 1863. године била је фалсификат темеља који је Илија, представљен Милером, био подигао.

The command of Joshua against rebuilding Jericho, was expressed with the word “adjure.” It represents an oath and a curse, and is the same word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. It is the curse that accompanies the Elijah message, and that curse was accomplished in 1860 and 1863 as Millerite Adventism rebuilt Jericho with the formation of a legal church and the rejection of Miller’s stone of stumbling. Hiel was a Bethelite, thus prophetically emphasizing the work of Hiel in rebuilding Jericho, as the work of building a church.

Заповест Исуса Навина против поновног зидања Јерихона била је изражена речју „закле“. Она представља заклетву и проклетство, и иста је то реч која је у Левитској двадесет шест преведена као „седам пута“. То је проклетство које прати Илијину вест, и то проклетство се испунило 1860. и 1863. године, када је милеритски адвентизам поновним подизањем Јерихона обновио то место образовањем законите цркве и одбацивањем Милеровог камена спотицања. Хиел је био Ветиљанин, те тако пророчки наглашава дело Хиелово у поновном зидању Јерихона као дело грађења цркве.

The “curse” of Joshua was proclaimed in conjunction with the story of the battle of Jericho, a battle that cannot be told without repeatedly identifying “seven times.”

„Проклетство“ Исуса Навина објављено је у вези са извештајем о бици код Јерихона, бици која се не може испричати а да се више пута не истакне „седам пута“.

In 1863, the message or “oath” of Moses, as presented by Elijah, and represented by William Miller produced a “curse.” Both the message of Moses and the work of Elijah were rejected. Elijah returned in 1989, but was not reconnected with Moses until post September 11, 2001. That information is yet to be defended, but it is air tight.

Године 1863, порука, или „заклетва“, Мојсијева, онако како ју је представио Илија и како ју је представљао Вилијам Милер, произвела је „проклетство“. И порука Мојсијева и дело Илијино били су одбачени. Илија се вратио 1989. године, али није поново био повезан са Мојсијем све до периода после 11. септембра 2001. Та информација тек треба да буде одбрањена, али је непробојна.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> „Неосвећени проповедници сврставају се против Бога. Они у истом даху хвале Христа и бога овога света. Док на речима примају Христа, прихватају Вараву, и својим делима говоре: ‘Не овога Човека, него Вараву.’ Нека сви који читају ове редове пазе. Сотона се хвалио оним што може учинити. Он мисли да разори јединство за које се Христос молио да може постојати у Његовој цркви. Он каже: ‘Изаћи ћу и бићу лажљив дух да преварим оне које могу, да критикујем, и осуђујем, и изврћем истину.’ Нека син преваре и лажног сведочанства буде примљен у цркви која је имала велику светлост, велике доказе, и та ће црква одбацити поруку коју је Господ послао, и примити најнеразумније тврдње и лажне претпоставке и лажне теорије. Сотона се смеје њиховој лудости, јер зна шта је истина.“

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> „Многи ће стајати за нашим проповедаоницама са буктињом лажног пророштва у својим рукама, запаљеном од паклене буктиње сотоне. Ако се негују сумње и неверовање, верни служитељи биће уклоњени од народа који мисли да зна тако много. ‘Кад би и ти знао,’ рече Христос, ‘бар у овај свој дан, шта је за твој мир! али сада је сакривено од твојих очију.’“

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> „Ипак, темељ Божји стоји чврсто. Господ познаје оне који су Његови. Посвећени проповедник не сме имати преваре у својим устима. Он мора бити отворен као дан, слободан од сваке мрље зла. Посвећена служба и штампа биће сила у обасјавању ове изопачене генерације светлошћу истине. Светлост, браћо, још више светлости нам је потребно. Затрубите у Сиону; огласите узбуну на светој гори. Окупите војску Господњу, са посвећеним срцима, да чује шта ће Господ рећи Своме народу; јер је Он умножио светлост за све који хоће да чују. Нека буду наоружани и опремљени, и нека изађу у бој — у помоћ Господу против силних. Сам Бог ће радити за Израиља. Сваки лажљив језик биће ућуткан. Руке анђела обориће варљиве замисли које се кују. Сотонина утврђења никада неће тријумфовати. Победа ће пратити вест трећег анђела. Као што је Вођа војске Господње срушио зидове Јерихона, тако ће и Господњи народ, који држи Његове заповести, однети победу, а сви супротстављени чиниоци биће поражени. Нека ниједна душа не приговара слугама Божјим који су јој дошли са поруком посланом с неба. Не тражите више мане на њима, говорећи: ‘Они су сувише одлучни; говоре сувише оштро.’ Можда говоре оштро; али зар то није потребно? Бог ће учинити да ушима слушалаца зазуји ако не буду хтели да послушају Његов глас или Његову поруку. Он ће осудити оне који се противе речи Божјој.״

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Сотона је применио сваку могућу меру да међу нама као народом не дође ништа што би нас укорило и изобличило, и опоменуло нас да одбацимо своје заблуде. Али постоји народ који ће носити ковчег Божји. Неки ће изићи између нас који више неће носити ковчег. Али они не могу подизати зидове да би препречили истину; јер ће она ићи даље и уздизати се до краја. У прошлости је Бог подизао људе, и Он и сада има људе погодне прилике који чекају, припремљене да изврше Његову вољу — људе који ће проћи кроз ограничења која су само као зидови омазани нетемперисаним малтером. Када Бог стави Свога Духа на људе, они ће радити. Они ће објављивати реч Господњу; подизаће свој глас као трубу. Истина неће бити умањена нити ће изгубити своју силу у њиховим рукама. Они ће показати народу његове преступе, а дому Јаковљевом његове грехе.” Testimonies to Ministers, 409–411.

Back to Articles