Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Seven

Књига пророка Данила — Осамдесет седам

Unveiling the Parable of the Ten Virgins: A Profound Journey through Adventist History

Откривање приче о десет девојака: дубоко путовање кроз адвентистичку историју

Author

Jeff Pippenger

Published

February 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The parable of the ten virgins illustrates the experience of the Adventist people.

Прича о десет девојака илуструје искуство адвентистичког народа.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Прича о десет девојака из Матеја 25 такође приказује искуство адвентистичког народа.“ Велика борба, 393.

Millerite Adventists fulfilled the parable to the very letter.

Mileritski adventisti ispunili su ovu priču do samoga slova.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ми се указује на причу о десет девојака, од којих је пет било мудрих, а пет лудих. Ова прича се испунила и испуниће се до најмањег слова, јер има посебну примену на ово време и, као и вест трећег анђела, испунила се и наставиће да буде садашња истина до свршетка времена.“ Review and Herald, 19. август 1890.

The history of the movement of the first angel represents the movement of the third angel, and the ultimate focus of the parable is whether the virgins possess the oil, which is the message of the latter rain.

Историја покрета првог анђела представља покрет трећег анђела, а коначни нагласак приче јесте на томе да ли девојке имају уље, које је порука позног дажда.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> „Постоји свет који лежи у злоћи, у обмани и заблуди, у самој сенци смрти, — успаван, успаван. Ко осећа душевне муке да би их пробудио? Који глас може допрети до њих? Мој ум је пренесен у будућност, када ће бити дат знак: ‘Ево Женик иде; изиђите Му у сусрет.’ Али неки ће одлагати да прибаве уље за допуњавање својих светиљки, и сувише касно ће увидети да карактер, који је представљен уљем, није преносив. То уље је Христова праведност. Оно представља карактер, а карактер није преносив. Ниједан човек не може га обезбедити за другога. Свако мора за себе стећи карактер очишћен од сваке мрље греха.“ Bible Echo, 4. мај 1896.

The “oil” in the parable represents “character,” and also the “righteousness of Christ.” A sanctified character is only produced by those who eat God’s Word.

„Уље“ у причи представља „карактер“, а такође и „Христову праведност“. Посвећен карактер настаје једино код оних који се хране Божјом Речју.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Освети их истином својом: ријеч је твоја истина. Јован 17:17.

The “oil” is also the messages of God’s Spirit.

„Уље“ су такође и поруке Божјег Духа.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог се обешчашћује када не примамо поруке које нам Он шаље. Тако одбијамо златно уље које би Он излио у наше душе да се пренесе онима који су у тами.“ Review and Herald, July 20, 1897.

The “oil” is the messages of God’s Word that conveys the sanctifying presence of Christ’s righteousness. In the parable of the ten virgins, which is also the prophecy of Habakkuk chapter two, the message of the Midnight Cry, which is the message of Christ’s righteousness, as represented by the message of Jones and Waggoner in the rebellion of 1888.

„Уље“ су поруке Божје Речи које преносе посвећујуће присуство Христове праведности. У причи о десет девојака, која је уједно и пророчанство из друге главе Авакумове, порука Поноћног поклича, која је порука Христове праведности, представљена је поруком Џонса и Вагонера у побуни из 1888. године.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Господ је у Својој великој милости послао Своме народу најдрагоценију поруку преко старешина Вагонера и Џоунса. Ова порука требало је да истакнутије изнесе пред свет узвишеног Спаситеља, жртву за грехе целога света. Она је представљала оправдање кроз веру у Јемца; позивала је народ да прими Христову праведност, која се показује у послушности свим Божјим заповестима. Многи су изгубили Исуса из вида. Њихове очи требало је упутити на Његову божанску личност, Његове заслуге и Његову непроменљиву љубав према људском роду. Сва власт дата је у Његове руке, да би могао да дели богате дарове људима, дарујући беспомоћном људском оруђу непроцењиви дар Своје сопствене праведности. То је порука коју је Бог заповедио да се објави свету. То је порука трећег анђела, која треба да се проповеда силним гласом, праћена изливањем Његовог Духа у великој мери.” Testimonies to Ministers, 91.

The message is the message of the latter rain.

Порука је порука познога дажда.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Pozni dažd treba da se izlije na Božji narod. Moćni anđeo treba da siđe s neba, i sva zemlja treba da bude obasjana njegovom slavom.“ Review and Herald, 21. april 1891.

When the mighty angel descended on September 11, 2001, the latter rain began to sprinkle and the history of the Millerites as represented in the parable of the ten virgins and Habakkuk chapter two began to repeat. It was then that God’s last day people ate the book that was in the angel’s hand, and in so doing were led back to Jeremiah’s old paths, and thus became the watchmen that were to sound the warning trumpet. The trumpet warning was the Laodicean message represented by Isaiah as a loud cry.

Када је моћни анђео сишао 11. септембра 2001. године, позна киша је почела да ромиња, и историја милерита, како је представљена у параболи о десет девојака и у другој глави Авакума, почела је да се понавља. Тада је Божји народ последњих дана појео књижицу која је била у анђеловој руци, и тиме био поведен натраг на старе стазе Јеремијине, те је тако постао стражар који је требало да затруби трубом опомене. Опомена трубом била је лаодикијска порука коју Исаија представља као силан поклич.

> Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins. Isaiah 58:1.

> Вичи из свег грла, не устежи се, подигни глас свој као трубу, и објави народу мом преступ њихов, и дому Јаковљеву грехе њихове. Исаија 58:1.

The reform movement of the first and the third angels begin at a “time of the end.” At that point there is an “increase of knowledge” which will test the generation then living, but only after the knowledge is published as a formalized message. Thereafter the formalized message is “empowered”, and the empowerment is marked by the descent of an angel. The descent of the angel identifies Habakkuk’s debate and two classes begin to identify a message that is either the true or the counterfeit message of the latter rain. The faithful then become God’s watchmen who begin to blow a warning trumpet message.

Реформни покрет првог и трећег анђела почиње у „време краја“. У том тренутку долази до „умножења знања“ које ће искушати нараштај који тада живи, али тек након што то знање буде објављено као уобличена порука. Потом се та уобличена порука „оснажује“, а то оснажење обележено је силаском једног анђела. Силазак анђела поистовећује Авакумову расправу и две класе почињу да препознају поруку која је или права или кривотворена порука позног дажда. Верни тада постају Божји стражари који почињу да трубе поруку упозорења.

The true trumpet message is based upon the light represented upon Habakkuk’s two tables. It is the warning to Laodicea, and the warning that identifies the sins of God’s people. The debate escalates until the first disappointment, when the one class becomes the “assembly of mockers,” and the true watchmen are called to return to the zeal for the message they formerly manifested before the disappointment. As the watchmen returned, they recognized that they were in the “tarrying time”, and that the message that had failed, was actually going to be fulfilled, but in God’s order. That message was developed over a brief period of time (but a period of time nonetheless), and when the message arrives it is represented as the message of “the Midnight Cry”, which is simply an increase of the message that began to be empowered when the angel descended.

Prava trubna poruka zasniva se na svetlosti prikazanoj na dve ploče Avakumove. To je upozorenje Laodikeji, i upozorenje koje prepoznaje grehe Božjeg naroda. Rasprava se pojačava sve do prvog razočaranja, kada jedna grupa postaje „zbor podsmevača“, a pravim stražarima se upućuje poziv da se vrate revnosti za poruku koju su ranije pokazivali pre razočaranja. Kada su se stražari vratili, prepoznali su da se nalaze u „vremenu odlaganja“, i da će poruka koja je izgledala kao da je doživela neuspeh, zapravo biti ispunjena, ali po Božjem redu. Ta poruka se razvijala tokom kratkog vremenskog razdoblja (ali ipak razdoblja vremena), i kada poruka stiže, ona je predstavljena kao poruka „Ponoćnog pokliča“, što je jednostavno pojačanje poruke koja je počela da bude osnaživana kada je anđeo sišao.

At the arrival of the message, a separation between those who had accepted the position of watchmen at the descent of the angel, and those who refused was fully accomplished. That separation identifies the point where the seal is impressed upon the one hundred and forty-four thousand, in advance of the outpouring of the latter rain without the “measuring” that was placed upon the latter rain that began when the angel descended.

По доласку поруке, раздвајање између оних који су, при силаску анђела, прихватили положај стражара, и оних који су то одбили, било је у потпуности извршено. То раздвајање означава тачку на којој се печат утискује на сто четрдесет и четири хиљаде, пре изливања познога дажда без „мерења“ које је било стављено на позни дажд што је отпочео када је анђео сишао.

The history of the Millerites is an illustration of the latter rain during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In that history the debate of Habakkuk was based upon a true and a false latter rain message. Paul identifies one class as those that have a love of the truth, and the other class as those who receive strong delusion for they do not have a love of the truth, and because they have believed a “lie.”

Историја милерита представља илустрацију позне кише током запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. У тој историји расправа из књиге Авакума била је заснована на истинитој и лажној поруци позне кише. Павле једну групу поистовећује с онима који имају љубав према истини, а другу групу с онима који примају силну заблуду јер немају љубави према истини, и зато што су поверовали „лажи“.

The Millerite movement represents a development of truth that increases in knowledge and power from “the time of the end,” all the way through until the outpouring of the Holy Spirit at the Midnight Cry. The Millerite movement identified certain specific waymarks that are paralleled, such as a “time of the end,” a “formalizing” of the message represented by the “increase of knowledge”, an “empowerment” of the message that is marked by an angel descending, a “first disappointment” that introduces the parable of the ten virgins, an outpouring of the Holy Spirit represented as “the Midnight Cry”, and then a final “second disappointment”, where a dispensational door is “closed” and another dispensational door is “opened”.

Милеритски покрет представља развој истине који расте у познању и сили од „времена краја“, па све до изливања Светога Духа у Поноћном поклику. Милеритски покрет је препознао одређене посебне путоказе који имају своје паралеле, као што су „време краја“, „формализовање“ поруке представљено „умножењем знања“, „оснажење“ поруке које је обележено силаском анђела, „прво разочарање“ које уводи причу о десет девојака, изливање Светога Духа представљено као „Поноћни поклик“, а затим и коначно „друго разочарање“, када се једна диспензацијска врата „затварају“, а друга диспензацијска врата „отварају“.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 804.

> „Бог је порукама из Откривења 14 дао њихово место у низу пророчанства, и њихово дело не треба да престане до самог завршетка историје ове земље. Поруке првог и другог анђела још увек су истина за ово време и треба да теку упоредо са овом која следи. Трећи анђео објављује своје упозорење силним гласом. ‘После овога’, рече Јован, ‘видех другог анђела где силази с неба, који имаше велику власт, и земља се осветли од славе његове.’ У овом просветљењу сједињена је светлост све три поруке.” The 1888 Materials, 804.

The Millerite movement, which typifies the movements of the one hundred and forty-four thousand, was bound up in the prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. “The time of the end,” arrived at the conclusion of “seven times” of God’s indignation against the northern kingdom of Israel. The formalization of Miller’s message in 1831, arrived two hundred and twenty years after the production of the King James Bible.

Милеритски покрет, који представља праслику покрета сто четрдесет и четири хиљаде, био је нераздвојиво повезан с пророчанствима о две хиљаде и три стотине година и о две хиљаде пет стотина и двадесет година из осме главе Данила, стихови тринаести и четрнаести. „Време свршетка“ наступило је по окончању „седам времена“ Божјег негодовања против северног царства Израела. Формално уобличење Милерове поруке 1831. године наступило је двеста и двадесет година након настанка Библије краља Џејмса.

> “Mr. Miller, like those moved out by this message in other countries, first thought to fulfil his commission by writing and publishing in the public journals and in pamphlets. He first published his views in the Vermont Telegraph, a Baptist paper, printed in Brandon, Vt. This was in the year 1831.” John Loughborough, The Great Second Advent Movement, 120.

> „Господин Милер, као и они који су у другим земљама били покренути овом поруком, у почетку је мислио да своје послање испуни пишући и објављујући у јавним листовима и памфлетима. Своје ставове је најпре објавио у Vermont Telegraph-у, баптистичком листу који је штампан у Brandonu, Vt. То је било 1831. године.“ John Loughborough, The Great Second Advent Movement, 120.

The movement of the third angel’s “time of the end,” arrived in 1989, at the conclusion of one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863. “One hundred and twenty-six” is a symbol of the “seven times.” Both movements began with a fulfillment of the “seven times.”

Покрет „времена свршетка“ трећег анђела наступио је 1989. године, по истеку сто двадесет и шест година од побуне из 1863. године. „Сто двадесет и шест“ је симбол „седам времена“. Оба покрета отпочела су испуњењем „седам времена“.

The message of the movement of the third angel was formalized in 1996, with the production of a series of articles titled, The Time of the End, that had been published in a magazine called, Our Firm Foundation. Those articles were published two hundred and twenty years after the Declaration of Independence in 1776. The message of both movements was formalized two hundred and twenty years after a history that was directly linked to the message that arrived at the end of the two hundred and twenty years.

Порука покрета трећег анђела уобличена је 1996. године, издавањем низа чланака под насловом „The Time of the End“, који су били објављени у часопису под називом „Our Firm Foundation“. Ти чланци су објављени двеста двадесет година после Декларације независности из 1776. године. Порука оба покрета била је уобличена двеста двадесет година после историје која је била непосредно повезана са поруком која је стигла на крају тих двеста двадесет година.

The number “two hundred and twenty” represents the connection (a link) between the “seven times,” of God’s indignation against the southern kingdom of Judah that began in 677 BC, and the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen, in 457 BC. The number two hundred and twenty links the two prophecies together, and the two prophecies were presented together in the foundational verses of Adventism, which is Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. In those verses Christ introduced himself prophetically as “that certain saint,” which is the translation from the Hebrew word “Palmoni,” which means the “Wonderful Numberer”.

Број „двеста двадесет” представља везу (спону) између „седам времена” Божјег негодовања против јужног царства Јуде, које је отпочело 677. године пре Христа, и почетка две хиљаде и три стотине година из осме главе Данила, четрнаестог стиха, 457. године пре Христа. Број двеста двадесет повезује та два пророштва, а та два пророштва била су заједно изложена у темељним стиховима адвентизма, а то су Данило, осма глава, тринаести и четрнаести стих. У тим стиховима Христос се пророчки представио као „тај извесни светац”, што је превод са јеврејске речи „Палмони”, која значи „Чудесни Бројач”.

The Wonderful Numberer introduces the two visions that represent the two lines of prophecy, in the very two verses, that Sister White identifies as the central pillar of Adventism. The starting point is joined by the symbolic link of two hundred and twenty years to when they are fulfilled in 1844. Habakkuk chapter two concludes with verse twenty, thus marking the number “two hundred and twenty” with a different expression by the Wonderful Numberer, for the verse identifies a primary characteristic of the antitypical Day of Atonement that began at that date.

Чудесни Бројилац уводи две визије које представљају две линије пророчанства, управо у она два стиха која сестра Вајт препознаје као средишњи стуб адвентизма. Полазна тачка повезана је симболичком везом од двеста двадесет година са временом њиховог испуњења 1844. године. Друго поглавље књиге пророка Авакума завршава се двадесетим стихом, те тако Чудесни Бројилац број „двеста двадесет“ означава другим изразом, јер тај стих указује на једно основно обележје антитипског Дана помирења који је отпочео тог датума.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Али Господ је у своме светом храму: нека сва земља ћути пред Њим. Авакум 2:20.

The two prophetic periods that represent the central pillar of Adventism, which were introduced directly by the Wonderful Numberer are linked together by two hundred and twenty years, and Jesus (the Wonderful Numberer), who always identifies the end of a thing with the beginning of a thing, marked their ending in October 22, 1844, with the number two hundred and twenty.

Два пророчка раздобља која представљају средишњи стуб адвентизма, а која је непосредно увео Чудесни Бројилац, повезана су са двеста и двадесет година; и Исус (Чудесни Бројилац), који увек поистовећује крај једне ствари са почетком друге, означио је њихов завршетак 22. октобра 1844. године бројем двеста и двадесет.

The movement of the first angel, as with the movement of the third angel, began at a “time of the end” (1798 and 1989 respectively), where the “seven times,” of Leviticus twenty-six is identified. The next waymark in both histories is marked with a conclusion of two hundred and twenty years, also a prophetic characteristic of the “seven times,” for the starting points of the two visions (chazon and mareh), represent a period of two hundred and twenty years that links them together.

Покрет првог анђела, као и покрет трећег анђела, започео је у „време свршетка“ (1798. и 1989. године, редом), где су препозната „седам времена“ из Левитске двадесет шесте. Следећи граничник у обе историје обележен је завршетком двеста двадесет година, што је такође пророчка одлика „седам времена“, јер полазне тачке двеју визија (chazon и mareh) представљају раздобље од двеста двадесет година које их повезује.

The production of the King James Bible in 1611, the formalization of Miller’s message as published in the Vermont Telegraph newspaper, the production of the Declaration of Independence, and the publishing of The Time of the End in the Our Firm Foundation magazine, were all publications. The beginning and ending of both two hundred and twenty-year periods represent a publication as the historical waymark. The number “two hundred and twenty” is a symbol of a prophetic link, and all four publications are linked by being publications, and also by the message represented as the “increase of knowledge” in their respective histories.

Објављивање Библије краља Џејмса 1611. године, формулисање Милерове поруке како је објављена у новинама Vermont Telegraph, доношење Декларације о независности и објављивање текста The Time of the End у часопису Our Firm Foundation — све су то била објављивања. Почетак и завршетак оба двестадвадесетогодишња раздобља представљају објављивање као историјски међаш. Број „двеста двадесет“ симбол је пророчке повезаности, а све четири објаве повезане су тиме што су објављивања, као и поруком представљеном као „умножавање знања“ у својим одговарајућим историјама.

The Bible in 1611, represents the communication of the gospel from the heavenly courts to mankind. Miller’s message was set within the context of time prophecies, and the two sacred charts of Habakkuk make it easily recognized that Miller’s message was illustrated graphically by lines of history. “Vermont” means “a green mountain”, and according to inspiration “green” is a symbol of faith.

Библија из 1611. године представља саопштавање јеванђеља из небеских дворова човечанству. Милерова порука била је постављена у оквир временских пророчанстава, а две свете табеле Авакума чине лако препознатљивим да је Милерова порука била графички приказана линијама историје. „Вермонт“ значи „зелена гора“, а према надахнућу „зелено“ је симбол вере.

> “This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Christian Experience and Teachings, 28.

> „Овај сан ми је улио наду. Зелени конац је у мом уму представљао веру, и лепота и једноставност уздања у Бога почеле су да обасјавају моју душу.“ Christian Experience and Teachings, 28.

Miller’s message was formalized and delivered from the faithful church, for a “mountain” in the last days is a “church”.

Милерова порука била је уобличена и објављена из верне цркве, јер је „гора“ у последњим данима „црква“.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> И догодиће се у последње дане да ће гора дома Господњег бити утврђена наврх гора и узвишена изнад хумова; и сви народи ће тећи к њој. И многи ће народи поћи и рећи: Ходите, и пођимо на гору Господњу, у дом Бога Јаковљевог; и Он ће нас учити својим путевима, и ходићемо стазама Његовим; јер ће из Сиона изаћи закон, и реч Господња из Јерусалима. Исаија 2:2, 3.

The formalized testing message of Miller came from the faithful church, and the publication called The Telegraph, represents a message from heaven as did the King James Bible, for the word “telegraph”, which is created from two Greek words, is a message from far off. The first word (tele) means “distant or far off,” and the second word (grapho), “to write or record.” Together they mean “to write or transmit at a distance.” In 1611, God, through the production of the King James Bible transmitted His message from heaven, and at the end of two hundred and twenty years, Miller’s message, as first formalized in 1831 in the Vermont Telegraph, also transmitted God’s message from heaven. That message was the “increase of knowledge” that was opened at “the time of the end” in 1798, which then produced a three-step testing process for that generation. That history typified the history of Future for America.

Формализована вест испитивања коју је Милер донео потекла је од верне цркве, а публикација названа The Telegraph представља вест са неба, као што је то чинила и Библија краља Џејмса, јер реч „telegraph“, која је састављена од две грчке речи, означава вест издалека. Прва реч (tele) значи „удаљен“ или „далеко“, а друга реч (grapho) „писати“ или „забележити“. Заједно значе „писати или преносити на даљину“. Године 1611. Бог је, посредством настанка Библије краља Џејмса, пренео Своју поруку са неба, а по истеку двеста двадесет година, Милерова вест, како је први пут формализована 1831. године у Vermont Telegraph-у, такође је пренела Божју поруку са неба. Та вест била је „умножење знања“ које је било отворено „у време свршетка“ 1798. године, а које је потом произвело тростепени процес испитивања за тај нараштај. Та историја била је праслика историје Future for America.

The Declaration of Independence in 1776, represents the beginning of the earth beast of Revelation thirteen. It represents the beginning of the United States, and in so doing identifies the restriction of independence at the end of the United States. The message of Future for America (as the name suggests), identifies the ending that is typified in the beginning with the publication of the Declaration of Independence. Two hundred and twenty years later in 1996, the ministry that had produced The Time of the End magazine, received the legal entity that had previously been named, Future for America. That year, The Time of the End magazine, that was made up of articles that had been run in the publication called Our Firm Foundation, was published.

Декларација о независности из 1776. године представља почетак звери из земље из тринаестог поглавља Откривења. Она представља почетак Сједињених Држава и, чинећи то, указује на ограничење независности на крају Сједињених Држава. Порука службе Future for America (као што само име сугерише) препознаје завршетак који је у почетку предочен објављивањем Декларације о независности. Двеста двадесет година касније, 1996. године, служба која је издавала часопис The Time of the End, примила је правни статус ентитета који је претходно био назван Future for America. Те године је објављен часопис The Time of the End, састављен од чланака који су били објављивани у публикацији под називом Our Firm Foundation.

The name of the ministry Future for America, addresses the history of the Declaration of Independence, for that publication marked the beginning of the United States, and Jesus always illustrates the end with the beginning. The title of the publication being The Time of the End, addresses both “the time of the end” in 1989, but also the end of probationary time when Michael stands up. The formalized message in the publication (Daniel eleven, verse forty through forty-five), was unsealed with the collapse of the Soviet Union in 1989 (the time of the end), and the verses that were unsealed present a sequence of history that moves forward from 1989 until verse one of chapter twelve, identifies Michael standing up, and human probation closing.

Назив службе Future for America односи се на историју Декларације о независности, јер је та публикација означила почетак Сједињених Америчких Држава, а Исус увек приказује крај кроз почетак. Наслов публикације, The Time of the End, односи се и на „време свршетка“ 1989. године, али и на крај времена милости када Михаило устане. Формализована порука у публикацији (Данило једанаест, стихови четрдесет до четрдесет пет) била је отпечаћена распадом Совјетског Савеза 1989. године (време свршетка), а стихови који су били отпечаћени износе низ историјских догађаја који се крећу напред од 1989. године до првог стиха дванаесте главе, где је приказано Михаилово устајање и затварање времена људске милости.

From the publication of Declaration of Independence, in 1776, unto the publication of The Time of the End magazine, equates to two hundred and twenty years, and the beginning and ending are addressing the same prophetic subjects. The publication of The Time of the End, was compiled with the chapters which had first being published as articles in the publication Our Firm Foundation, and represents the prophetic truth that without holding to the foundational truths of the Millerite movement (which is “our firm foundation”), it is impossible to understand the “increase of knowledge” at the “time of the end” in 1989.

Од објављивања Декларације независности 1776. године до објављивања часописа The Time of the End протиче двеста двадесет година, а и почетак и завршетак баве се истим пророчким темама. Објављивање часописа The Time of the End било је састављено од поглавља која су најпре била објављена као чланци у публикацији Our Firm Foundation, и оно представља пророчку истину да је без држања темељних истина милеритског покрета (који је „our firm foundation“) немогуће разумети „умножење знања“ у „време свршетка“ 1989. године.

The waymark represented as “the time of the end,” and the waymark representing the “formalizing” of the message in the parallel histories of the first and third angel’s movements both contain the prophetic elements of the “seven times” of Leviticus twenty-six. The next waymark in the parallel histories is the empowerment of the message as marked by the descent of either the angel of Revelation ten, on August 11, 1840, or the angel of Revelation eighteen, on September 11, 2001. The fulfillment of the second woe of Revelation chapter nine, brought the angel of Revelation ten down, and the fulfillment of the third woe of Revelation chapter ten, brought the angel of Revelation chapter eighteen down.

Ознака пута представљена као „време свршетка“, и ознака пута која представља „формализовање“ поруке у упоредним историјама покрета првог и трећег анђела, обе садрже пророчке елементе „седам времена“ из Левитске књиге, двадесет шесте главе. Следећа ознака пута у тим упоредним историјама јесте оснажење поруке, обележено силаском или анђела из Откривења десете главе, 11. августа 1840, или анђела из Откривења осамнаесте главе, 11. септембра 2001. Испуњење другог тешкоћа из девете главе Откривења спустило је анђела из десете главе Откривења, а испуњење трећег тешкоћа из десете главе Откривења спустило је анђела из осамнаесте главе Откривења.

In the parallel histories the latter rain begins to “sprinkle” at the point when the angel descends. At that point the message is “empowered” by the confirmation of the predicted event. For the Millerites it was the cessation of the Ottoman supremacy in fulfillment of the time prophecy of Islam of the second Woe in Revelation chapter nine, verse fifteen. For the movement of the one hundred and forty-four thousand it was the “angering of the nations,” a prophecy of Islam of the third Woe which is in the time of the seventh trumpet in Revelation ten, verse seven, that was fulfilled when the great buildings of New York City were brought down.

У упоредним историјама позна киша почиње да „ропи“ у тренутку када анђео силази. У том тренутку порука бива „оснажена“ потврдом прореченог догађаја. За милерите то је био престанак османске превласти, у испуњењу временског пророчанства о исламу другог тешкоћа у Откривењу, девета глава, петнаести стих. За покрет сто четрдесет и четири хиљаде то је било „разгневљење народа“, пророчанство о исламу трећег тешкоћа, које се налази у времену седме трубе у Откривењу десет, седми стих, а које се испунило када су велике зграде града Њујорка биле оборене.

Each of the major waymarks of the parallel histories have direct links to the work of the Wonderful Numberer, who places His signature on the relationship of the two visions that represent twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years. The prophetic watchmen who are raised up at the descent of the angel blow a warning trumpet that includes the message to Laodicea, that in 1856, was directly linked to the unsealing of the greater light of the “seven times.” The waymark of Habakkuk’s two tables, represented by the 1843 and the 1850 pioneer charts, which both graphically represent the “seven times,” arrived between the descent of the angel and the “first disappointment” in each parallel history.

Свака од главних прекретница упоредних историја има непосредне везе са делом Дивног Бројача, који ставља свој потпис на однос два виђења која представљају две хиљаде и три стотине година и две хиљаде пет стотина и двадесет година. Пророчки стражари који су подигнути при силаску анђела оглашавају трубу упозорења која обухвата поруку Лаодикији, а која је 1856. године била непосредно повезана са скидањем печата са веће светлости о „седам времена“. Прекретница Авакумових двеју таблица, представљена пионирским картама из 1843. и 1850. године, које обе графички представљају „седам времена“, појавила се између силаска анђела и „првог разочарања“ у свакој упоредној историји.

The waymark of the “tarrying time” is directly linked to the failed prediction of 1843, which was a prediction of the fulfillment of both the twenty-three hundred years, and also the twenty-five hundred and twenty years. The message of the Midnight Cry was the identification of the soon-coming fulfillment of those two periods of prophetic time. The closed dispensational “door” at the last waymark identifies the fulfillment of those two prophetic periods, and marks where the seventh or Jubilee trumpet begins to sound. Every waymark in each history is directly linked to the “seven times,” and the “seven times” represents the thread that ties both histories together, and both histories represent the message of the latter rain.

Ознака пута „времена задржавања“ непосредно је повезана са неуспелим предвиђањем из 1843. године, које је било предвиђање испуњења и две хиљаде и три стотине година, као и две хиљаде и пет стотина и двадесет година. Порука Поноћног вапаја била је препознавање скорог испуњења та два периода пророчког времена. Затворена диспензацијска „врата“ на последњој ознаци пута указују на испуњење та два пророчка периода и обележавају место где седма, или јубиларна, труба почиње да труби. Свака ознака пута у свакој историји непосредно је повезана са „седам времена“, а „седам времена“ представља нит која повезује обе историје, и обе историје представљају поруку позног дажда.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: . . . He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Онима који се спотичу о реч, будући непослушни“, Христос је камен спотицања. Али „камен који зидари одбацише, тај поста глава од угла“. Попут одбаченог камена, Христос је у Својој земаљској мисији поднео занемаривање и злостављање. Био је „презрен и одбачен од људи, човек болова и који зна за тугу; ... био је презрен, и ми Га не ценисмо.“ Исаија 53:3. Али време је било близу када ће Он бити прослављен. Васкрсењем из мртвих биће објављен као „Син Божји у сили“. Римљанима 1:4. При Његовом другом доласку биће откривен као Господ неба и земље. Они који су Га сада намеравали разапети препознаће Његову величину. Пред свемиром одбачени камен постаће глава од угла.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> „И на кога падне, сатрће га у прах.“ Народ који је одбацио Христа ускоро је требало да види разорење свога града и своје нације. Њихова слава биће сломљена и расута као прах пред ветром. А шта је то уништило Јевреје? То је била стена која би им, да су на њој зидали, била сигурност. То је била Божја доброта презрена, правда одбачена, милост омаловажена. Људи су се поставили у противљење Богу, и све што је требало да им буде спасење претворило се у њихову пропаст. Све што је Бог одредио за живот, они су нашли да им је за смрт. У распећу Христа од стране Јевреја било је садржано разорење Јерусалима. Крв проливена на Голготи била је тежина која их је сурвала у пропаст за овај свет и за свет који долази. Тако ће бити и у велики дан коначни, када суд буде пао на оне који одбацују Божју благодат. Христос, њихова стена саблазни, тада ће им се показати као гора освете. Слава Његовог лица, која је праведнима живот, безбожнима ће бити огањ који прождире. Због љубави одбачене, благодати презрене, грешник ће бити уништен.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” The Desire of Ages, 599, 600.

> „Mnogim prikazima i ponovljenim upozorenjima Isus je pokazao kakva će biti posledica za Jevreje zbog odbacivanja Sina Božjeg. Ovim rečima On se obraćao svima u svakom veku koji odbijaju da Ga prime kao svog Otkupitelja. Svako upozorenje važi za njih. Oskrnavljeni hram, neposlušni sin, lažni vinogradari, graditelji puni prezira — svi oni imaju svoj pandan u iskustvu svakog grešnika. Ako se ne pokaje, udes koji su oni predoznačavali biće njegov.“ Čežnja vekova, 599, 600.

Back to Articles