Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred

Књига пророка Данила — број сто.

The Ongoing Struggle for Justification by Faith: A Historical Analysis of Apostasy in Protestantism

Трајна борба за оправдање вером: историјска анализа отпадништва у протестантизму

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The message brought by Elders Jones and Waggoner in the rebellion of 1888, was the message of justification by faith in verity. Apostate Protestantism argues that the justification provided by Christ’s death on the cross covers a man in his sins, but that His blood does not actually remove his sins. This false doctrine places the removal of sin at the Second Coming, when sinners are then magically transformed. Apostate Protestantism and officially since 1957, Laodicean Adventism, claim that Christ is exclusively our Substitute, but not our Example. A year before 1888, Sister White penned the following.

Порука коју су старешине Џоунс и Вагонер донели у побуни 1888. године била је порука о оправдању вером у истини. Отпало протестанство тврди да оправдање које је обезбеђено Христовом смрћу на крсту покрива човека у његовим гресима, али да Његова крв заправо не уклања његове грехе. Ова лажна наука смешта уклањање греха у време Другог доласка, када се грешници тада наводно магично преображавају. Отпало протестанство, а званично од 1957. године и лаодикијски адвентизам, тврде да је Христос искључиво наша Замена, али не и наш Узор. Годину дана пре 1888, сестра Вајт је записала следеће.

> “‘A new heart will I give you and a new spirit will I put within you.’ I believe with all my heart that the Spirit of God is being withdrawn from the world, and those who have had great light and opportunities and have not improved them, will be the first to be left. They have grieved away the Spirit of God. The present activity of Satan in working upon hearts, and upon churches and nations should startle every student of prophecy. The end is near. Let our churches arise. Let the converting power of God be experienced in the heart of the individual members, and then we shall see the deep moving of the Spirit of God. Mere forgiveness of sin is not the sole result of the death of Jesus. He made the infinite sacrifice not only that sin might be removed, but that human nature might be restored, rebeautified, reconstructed from its ruins, and made fit for the presence of God….

> „Даћу вам ново срце и нов дух метнућу у вас.“ Верујем свим својим срцем да се Дух Божји повлачи из света, и они који су имали велику светлост и прилике, а нису их искористили, биће први који ће бити остављени. Они су ожалостили Духа Божјег тако да се удаљио. Садашње деловање Сотоне на срца, као и на цркве и народе, треба да запрепасти сваког проучаваоца пророштва. Крај је близу. Нека се наше цркве подигну. Нека се у срцу појединих верника искуси обраћајућа сила Божја, и тада ћемо видети дубоко покретање Духа Божјег. Само опроштење греха није једини исход Исусове смрти. Он је принео бесконачну жртву не само да би грех могао бити уклоњен, него да би људска природа могла бити обновљена, поново украшена, поново саздана из својих рушевина и оспособљена за Божје присуство….

> “Christ is the ladder which Jacob saw whose base rested on the earth and whose topmost round reached the highest heavens. This shows the appointed method of salvation. We are to climb round after round of this ladder. If any one of us shall finally be saved, it will be by clinging to Jesus as to the rounds of a ladder. Christ is made unto the believer wisdom and righteousness, sanctification, and redemption….

> „Христос је лествица коју је Јаков видео, чије је подножје почивало на земљи, а чији је највиши степен допирао до највиших небеса. Ово показује одређени начин спасења. Ми треба да се успињемо са степеника на степеник ове лествице. Ако ико од нас на крају буде спасен, то ће бити тако што ће се држати Исуса као степеника на лествици. Христос је вернику учињен мудрошћу и праведношћу, посвећењем и откупљењем….“

> “There will be some terrible falls by those who think they stand firm because they have the truth; but they have it not as it is in Jesus. A moment’s carelessness may plunge a soul into irretrievable ruin. One sin leads to the second, and the second prepares the way for a third and so on. We must as faithful messengers of God, plead with Him constantly to be kept by his power. If we swerve a single inch from duty we are in danger of following on in a course of sin that ends in perdition. There is hope for every one of us, but only in one way—by fastening ourselves to Christ, and exerting every energy to attain to the perfection of his character.

> „Доћи ће до неких страшних падова код оних који мисле да чврсто стоје зато што имају истину; али је немају онакву каква је у Исусу. Тренутак непажње може гурнути душу у неповратну пропаст. Један грех води другоме, а други припрема пут трећем, и тако даље. Ми, као верни Божји весници, морамо Га непрестано молити да нас Својом силом сачува. Ако скренемо и за један једини педаљ од дужности, у опасности смо да наставимо путем греха који се завршава погибељу. Има наде за свакога од нас, али само на један начин — ако се чврсто привежемо за Христа и употребимо сву снагу да достигнемо савршенство Његовог карактера.

> “This goody-goody religion that makes light of sin and that is forever dwelling upon the love of God to the sinner, encourages the sinner to believe that God will save him while he continues in sin and he knows it to be sin. This is the way that many are doing who profess to believe present truth. The truth is kept apart from their life, and that is the reason it has no more power to convict and convert the soul. There must be a straining of every nerve and spirit and muscle to leave the world, its customs, its practices, and its fashions….

> „Ова умиљата религија која умањује грех и која се непрестано задржава на Божјој љубави према грешнику, подстиче грешника да верује да ће га Бог спасти док он и даље остаје у греху, иако зна да је то грех. Тако поступају многи који исповедају да верују садашњој истини. Истина је одвојена од њиховог живота, и то је разлог што она нема више силе да осведочи и обрати душу. Мора постојати напрезање сваког нерва и духа и мишића да би се оставио свет, његови обичаји, његова дела и његова мода....“

> “If you put away sin and exercise living faith, the riches of heaven’s blessings will be yours.” Selected Messages, book 3, 155.

> „Ако одбаците грех и упражњавате живу веру, богатства небеских благослова биће ваша.“ Selected Messages, књига 3, 155.

The false “goody-goody religion” of apostate Protestantism was established as an official doctrine at the outset of the fourth generation of Adventism in 1957. It presented a definition of justification that “encourages the sinner to believe that God will save him while he continues in sin.” The cross, teaches that “forgiveness of sin is not the sole result of the death of Jesus,” for “He made the infinite sacrifice not only that sin might be removed, but that human nature might be restored, rebeautified, reconstructed from its ruins, and made fit for the presence of God.”

Лажна „добрица-добрица религија“ отпалог протестантизма била је утврђена као званична доктрина на почетку четврте генерације адвентизма 1957. године. Она је изнела одређење оправдања које „подстиче грешника да верује да ће га Бог спасти док он и даље остаје у греху“. Крст учи да „опроштење греха није једини исход Исусове смрти“, јер „Он је принео бескрајну жртву не само да би грех могао бити уклоњен, него и да би људска природа могла бити обновљена, поново улепшана, изнова саздана из својих рушевина и учињена подобном за Божје присуство.“

The rebellion of 1957, demonstrates that the seed of the rebellion that was planted in 1863, and that then sprouted in 1888, and which was thereafter watered by the counterfeit message represented by the book published in 1919 (The Doctrine of Christ), had ultimately brought forth the fruit of an open pronouncement that the original “faith of the just” represented by Habakkuk’s two tables, was now removed and replaced with the corrupted definition of “justification by faith” that exists in apostate Protestantism. The disobedient prophet from Judah, had returned to the assembly of mockers and eaten with the lying prophet of Bethel.

Побуна из 1957. године показује да је семе побуне које је било посејано 1863. године, а затим никло 1888. године, и које је потом било заливано кривотвореном поруком представљеном књигом објављеном 1919. године (The Doctrine of Christ), најзад донело плод у виду отвореног прогласа да је првобитна „вера праведникова“, представљена Авакумовим двема плочама, сада уклоњена и замењена исквареном дефиницијом „оправдања вером“ каква постоји у отпадничком протестантизму. Непослушни пророк из Јуде вратио се у збор ругача и јео са лажљивим пророком из Ветиља.

The message to the Laodicean church which was first presented to the movement of the Millerites in 1856, and then again to the Laodicean church in 1888, was rejected every step of the way. That message of Jones and Waggoner, which according to Sister White was both the message to Laodicea, and the message of justification by faith, was rejected, under the premise that the rebels who were rejecting it, were actually defending the old landmarks! The landmarks they were defending was a foundation of their own human construction, that is built upon sand.

Порука лаодикијској цркви, која је најпре била изнесена милеритском покрету 1856. године, а затим поново лаодикијској цркви 1888. године, била је одбацивана на сваком кораку. Та порука Џоунса и Вагонера, која је, према речима сестре Вајт, била и порука Лаодикији и порука о оправдању вером, била је одбачена под изговором да побуњеници који су је одбацивали заправо бране старе међаше! Међаши које су бранили били су темељ њихове сопствене људске творевине, сазидан на песку.

The message of “justification by faith” that was presented by Jones and Waggoner in 1888, included the fact of the true gospel, which identifies that those who are justified, are also sanctified. It emphasized that to be justified was to “actually” be made holy, not simply to be legally “proclaimed” as holy. The message of Jones and Waggoner, which Sister White identified she had been presenting for years before the rebellion of 1888, identifies that when justification is imputed, sanctification is simultaneously imparted.

Порука о „оправдању вером“ коју су Џоунс и Вагонер изнели 1888. године, укључивала је чињеницу истинитог јеванђеља, која показује да су они који су оправдани, уједно и посвећени. Она је наглашавала да бити оправдан значи „заиста“ бити учињен светим, а не само законски „проглашен“ светим. Порука Џоунса и Вагонера, за коју је Сестра Вајт указала да ју је износила годинама пре побуне 1888. године, показује да се, када се оправдање урачунава, посвећење истовремено дарује.

It cannot be otherwise, for both justification and sanctification are accomplished by the presence of the Holy Spirit in the believer. Justification and sanctification are simply two words that describe two elements of one work that is accomplished within the believer by the presence of the Holy Spirit.

Не може бити другачије, јер се и оправдање и посвећење остварују присуством Светога Духа у вернику. Оправдање и посвећење су једноставно две речи које описују два елемента једнога дела које се присуством Светога Духа извршава унутар верника.

It was the very message of Moses that Korah’s rebels rejected, that was again rejected in 1856, then again in 1888, and then publicly enshrined as the salvation theology of Laodicean Adventism in 1957. The continuous rebellion wearied God, for the people said, “Everyone that doeth evil is good in the sight of the Lord, and he delighteth in them; or, Where is the God of judgment?”

Била је то управо Мојсијева порука коју су Корејеви побуњеници одбацили, која је поново била одбачена 1856. године, затим опет 1888. године, а потом јавно устоличена као теологија спасења лаодикејског адвентизма 1957. године. То непрекидно одметништво заморило је Бога, јер је народ говорио: „Сваки који чини зло добар је у очима Господњим, и њему је мио; или: Где је Бог суда?“

They said “those that are sinning are justified by Christ’s blood, and God delights in them, even though they continue to sin.” This is the spiritual deception that is represented by the message to Laodicea (a people judged), for in spite of the fact that Christ identifies the Laodiceans as “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked,” they believe that they are “rich, and increased with goods, and have need of nothing.” And in that condition, they are actually on the verge of being spewed out of the mouth of the Lord.

Говорили су: „они који греше оправдани су Христовом крвљу, и Бог се мили у њима, иако настављају да греше.“ То је духовна обмана која је представљена поруком Лаодикији (народу коме се суди), јер упркос томе што Христос Лаодикијце означава као „несрећне, и јадне, и сиромашне, и слепе, и голе“, они верују да су „богати, и обогатили су се, и ништа им није потребно.“ А у таквом стању, они су заправо на самом прагу да буду избљувани из уста Господњих.

The faithful of Millerite history who had persevered through the experience of the first disappointment in 1844, as represented by Jeremiah in chapter fifteen, verse fifteen through twenty-one, as the faithful builders of the temple, who had been promised that if they would not return to the “assembly of mockers,” that they would become God’s “mouth,” did return to “the assembly of mockers” (represented by the lying prophet of Bethel), and transitioned into Laodiceans, on the verge of being spewed out of God’s mouth, and they know it not.

Верни из милеритске историје, који су истрајали кроз искуство првог разочарања 1844. године, како су представљени Јеремијом у петнаестом поглављу, од петнаестог до двадесет првог стиха, као верни градитељи храма, којима је било обећано да ће, ако се не врате у „збор подсмевача“, постати Божја „уста“, ипак су се вратили у „збор подсмевача“ (представљен лажљивим пророком из Ветиља), и прешли у лаодикијце, на прагу да буду избљувани из Божјих уста, а тога нису свесни.

The condition of Laodicean Adventism on September 11, 2001, was typified by the condition of the Protestants on August 11, 1840. Those two histories were typified by the quibbling Jews, when the Holy Spirit descended at the baptism of Christ. In each of the three histories a former chosen people were, and are in the process now, of being passed by. The Messenger of the Covenant in the time of John the Baptist, was to enter into covenant with those whom Peter identified as a “chosen generation.”

Стање лаодикејског адвентизма 11. септембра 2001. године било је предочено стањем протестаната 11. августа 1840. године. Те две историје биле су предочене ситничавим Јеврејима када је Свети Дух сишао при Христовом крштењу. У свакој од те три историје један некадашњи изабрани народ био је, и јесте сада у процесу, да буде заобиђен. Гласник завета, у време Јована Крститеља, требало је да ступи у завет са онима које је Петар означио као „изабрани род“.

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> Али ви сте изабрани род, царско свештенство, свети народ, народ задобијен за посед, да објављујете врлине Онога који вас је из таме позвао у своју чудесну светлост; који некада не бехусте народ, а сада сте народ Божји; који некада не бехусте помиловани, а сада сте помиловани. 1. Петрова 2:9, 10.

Peter was identifying the new chosen people of his period, which then was the Christian church. They had been selected as a “chosen generation,” during a period when Christ and John the Baptist both identified the former chosen people, as a generation of vipers.

Петар је указивао на нови изабрани народ свога доба, а то је тада била хришћанска црква. Они су били изабрани као „изабрани нараштај“, у раздобљу у којем су Христос и Јован Крститељ обојица означили ранији изабрани народ као порође аспидино.

> O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. Matthew 12:34.

> Поро́де аспидини, како можете говорити добро, кад сте зли? јер уста говоре из обиља срца. Матеј 12:34.

The generation that is passed by, is a “generation of vipers,” which is a symbol of Satan—the reptile of Bible prophecy. The generation that is passed by had filled up their cup of probationary time, and through four generations they had settled into the character of the viper. They had developed the forehead of a whore. This is why the twenty-five ancient men in Ezekiel chapter eight, are willing to bow to the sun. They had formed the character of the papacy.

Поколење које је прошло јесте „поколење аспидино“, што је симбол Сотоне — гмизавца библијског пророчанства. Поколење које је прошло испунило је чашу свога времена кушње, и кроз четири нараштаја утврдило се у карактеру аспиде. Развили су чело блуднице. Зато су двадесет и пет старешина у осмој глави Језекиља вољни да се поклоне сунцу. Они су обликовали карактер папства.

> “The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the Word of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Poruka trećeg anđela poslana je svetu, opominjući ljude da ne prime žig zveri ili njenog lika na svoja čela ili na svoje ruke. Primiti ovaj žig znači doći do iste odluke kakvu je zver donela i zastupati iste ideje, u neposrednom protivljenju Reči Božjoj.“ Review and Herald, July 13, 1897.

The mark of the beast, is the mark of the man of sin, who is the pope of Rome and the earthly representative of Satan. To come to the same mind as the beast, is to come to the same mind as Satan, who is symbolized as a viper.

Жиг звери јесте жиг човека греха, који је римски папа и земаљски представник Сатане. Доћи до истог ума као звер значи доћи до истог ума као Сатана, који је симболички представљен као змија отровница.

> “To secure worldly gains and honors, the church was led to seek the favor and support of the great men of earth; and having thus rejected Christ, she was induced to yield allegiance to the representative of Satan—the bishop of Rome.” The Great Controversy, 50.

> „Да би обезбедила световне добитке и почасти, црква је била наведена да тражи наклоност и подршку великих људи овога света; и пошто је тако одбацила Христа, била је наведена да пружи оданост представнику сотоне — епископу Рима.“ Велика борба, 50.

In the last generation of a former chosen people, their character reflects the character of Satan. The “chosen generation” who in times past, were not the people of God, are chosen through a process of testing, purging and purification. Those that pass the testing process are chosen to be in a covenant relationship with God. The Lord entered into covenant with the Christian church, then again with Millerite Adventism, and He does so again with the one hundred and forty-four thousand.

У последњем нараштају некадашњег изабраног народа, њихов карактер одражава карактер Сатане. „Изабрани нараштај“, који некада није био народ Божји, бива изабран кроз процес кушања, прочишћавања и очишћења. Они који прођу процес кушања изабрани су да буду у заветном односу са Богом. Господ је ступио у завет са хришћанском црквом, потом поново са милеритским адвентизмом, и то чини опет са сто четрдесет и четири хиљаде.

When the Lord enters into covenant with the newly chosen people of God (who in times past were not the people of God), He comes to them as the Messenger of the Covenant. In each of the three histories that fulfill Malachi chapter three, there is a messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant. The first messenger was John the Baptist, who typified the second and third messenger. The second messenger was William Miller. Together the prophetic characteristics of John the Baptist and William Miller establish the characteristics of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant to come and enter into covenant with the one hundred and forty-four thousand.

Када Господ ступа у завет са новоизабраним Божјим народом (који некада не беше Божји народ), Он им долази као Весник завета. У свакој од три историје које испуњавају треће поглавље Малахије, постоји весник који припрема пут за Весника завета. Први весник био је Јован Крститељ, који је представљао тип другог и трећег весника. Други весник био је Вилијам Милер. Заједно, пророчке одлике Јована Крститеља и Вилијама Милера утврђују одлике весника који припрема пут да Весник завета дође и ступи у завет са сто четрдесет и четири хиљаде.

The three messengers that prepare the way for Christ, who is the Messenger of the Covenant, to suddenly come to His temple, illustrate a work that is accomplished in the time of the investigative judgment, which concludes at the executive judgment.

Три весника који припремају пут Христу, који је Весник завета, да изненада дође у свој храм, приказују дело које се извршава у време истражног суда, који се завршава извршним судом.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed. ‘In that day I will make a covenant for them with the beasts of the field, and with the fowls of heaven, and with the creeping things of the ground: and I will break the bow and the sword and the battle out of the earth, and I will make them to lie down safely. And I will betroth thee unto me forever; yea, I will betroth thee unto me in righteousness, and in judgment, and in loving-kindness, and in mercies. I will even betroth thee unto me in faithfulness; and thou shalt know the Lord.’

> „У последњим данима историје ове земље, Божји завет са Његовим народом који држи Његове заповести треба да буде обновљен. „И у тај дан учинићу им завет са зверима пољским и с птицама небеским и с гмизавцима земаљским; и поломићу лук и мач и рат на земљи, и учинићу да почивају безбедно. И заручићу те себи довека; да, заручићу те себи у правди и у суду и у доброти и у милосрђу. И заручићу те себи у верности; и познаћеш Господа.“

> “‘And it shall come to pass in that day, I will hear, saith the Lord, I will hear the heavens, and they shall hear the earth; and the earth shall hear the corn, and the wine, and the oil; and they shall hear Jezreel. And I will sow her unto me in the earth; and I will have mercy upon her that had not obtained mercy; and I will say to them which were not my people, Thou art my people; and they shall say, Thou art my God.’ Hosea 2:14–23.

> „И биће у онај дан, услишићу, говори Господ, услишићу небеса, а она ће услишити земљу; и земља ће услишити жито, и вино, и уље; а они ће услишити Језраел. И посејаћу је себи у земљи; и смиловаћу се на ону која није била помилована; и рећи ћу онима који нису били мој народ: Ти си мој народ; а они ће рећи: Ти си Бог мој.“ Осија 2:14–23.

> “‘In that day, . . . the remnant of Israel, and such as are escaped of the house of Jacob, . . . shall stay upon the Lord, the Holy One of Israel, in truth.’ Isaiah 10:20. From ‘every nation, and kindred, and tongue, and people’ there will be those who will gladly respond to the message, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come.’ They will turn from every idol that binds them to this earth, and will ‘worship him at that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.’ They will free themselves from every entanglement, and will stand before the world as monuments of God’s mercy. Obedient to every divine requirement, they will be recognized by angels and by men as those that ‘keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ Revelation 14:6–7, 12.

> „У тај дан,... остатак Израиљев, и који се избаве из дома Јаковљева,... ослониће се на Господа, Свеца Израиљева, истински.“ Исаија 10:20. Из „свакога народа и племена и језика и људи“ биће оних који ће се радо одазвати поруци: „Бојте се Бога, и подајте му славу; јер дође час суда његова.“ Они ће се одвратити од свакога идола који их везује за ову земљу, и „поклониће се ономе који је створио небо и земљу и море и изворе водене.“ Ослободиће се сваке заплетености и стајаће пред светом као споменици Божје милости. Послушни сваком божанском захтеву, биће препознати од анђела и од људи као они који „држе заповести Божје и веру Исусову.“ Откривење 14:6–7, 12.

> “‘Behold, the days come, saith the Lord, that the plowman shall overtake the reaper, and the treader of grapes him that soweth seed; and the mountains shall drop sweet wine, and all the hills shall melt. And I will bring again [reverse] the captivity of my people of Israel, and they shall build the waste cities, and inhabit them; and they shall plant vineyards, and drink the wine thereof; they shall also make gardens, and eat the fruit of them. And I will plant them upon their land, and they shall no more be pulled up out of their land which I have given them, saith the Lord thy God. Amos 9:13–15.’” Review and Herald, February 26, 1914.

> „Ево, иду дани, говори Господ, када ће орач стизати жетелца, и онај који гази грожђе онога који сеје семе; и горе ће капати слатким вином, и сви ће се хумови растапати. И вратићу [преокренути] ропство народа својега Израиља, и они ће сазидати опустеле градове и настаниће се у њима; и засадиће винограде и пити вино из њих; начиниће и вртове и јешће плодове њихове. И засадићу их у њиховој земљи, и неће се више ишчупати из своје земље коју сам им дао, говори Господ Бог твој. Амос 9:13–15.’“ Review and Herald, 26. фебруар 1914.

Malachi chapter three, was fulfilled in the time of Christ, and in the time of the Millerites, and those two histories identify its fulfillment in the last days. Sister White aligns the fulfillment of Malachi chapter three, with Christ’s work of cleansing the temple.

Треће поглавље Малахије испунило се у Христово време и у време милерита, а те две историје указују на његово испуњење у последњим данима. Сестра Вајт усклађује испуњење трећег поглавља Малахије са Христовим делом чишћења храма.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Очишћујући храм од купаца и продаваца овога света, Исус је објавио Своју мисију да очисти срце од нечистоте греха — од земаљских жеља, себичних пожуда, злих навика, које кваре душу. Цитиран је Малахија 3:1–3.“ Чежња векова, 161.

The cleansing of the temple by Christ represented His work of cleansing the heart of the repentant sinner. In His ministry among men, He twice cleansed the earthly temple.

Христово чишћење храма представљало је Његово дело очишћења срца покајаног грешника. Током Своје службе међу људима, два пута је очистио земаљски храм.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Пророк каже: ‘И видех другог анђела где силази с неба, који имаше велику власт; и земља се осветли од славе његове. И повика снажно, јаким гласом, говорећи: Паде, паде Вавилон велики, и поста станиште демона’ (Откривење 18:1, 2). То је иста порука која је дата од другог анђела. Вавилон је пао, ‘јер је вином гнева блуда својега напојио све народе’ (Откривење 14:8). Шта је то вино? — Њена лажна учења. Она је дала свету лажну суботу уместо Суботе четврте заповести, и поновила је лаж коју је Сотона најпре рекао Еви у Едему — природну бесмртност душе. Многе сродне заблуде она је надалеко и нашироко распространила, ‘учећи као науке заповести људске’ (Матеј 15:9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Када је Исус започео Своју јавну службу, очистио је Храм од његовог светогрдног скрнављења. Међу последњим делима Његове службе било је друго очишћење Храма. Тако се и у последњем делу опомене свету црквама упућују два посебна позива. Порука другог анђела гласи: ‘Паде, паде Вавилон, град велики, јер вином гнева курварства својега напоји све народе’ (Откривење 14:8). А у силном покличу поруке трећег анђела чује се глас с неба који говори: ‘Изиђите из ње, народе мој, да се не помијешате у гријехе њезине, и да вам не науде зла њезина. Јер гријеси њезини допријеше до неба, и Бог се опомену неправди њезинијех’ (Откривење 18:4, 5).“ Selected Messages, књига 2, 118.

In the fulfillment of Malachi chapter three, John the Baptist was the messenger who prepared for Jesus, as the Messenger of the Covenant, to suddenly come to His temple and twice cleanse it. In His ministry of three and a half years, He cleansed the temple at the beginning and ending of His ministry, thus identifying that the cleansing work has a beginning that represents the ending. Jesus always illustrates the ending with the beginning, and in agreement with His work as Alpha and Omega the three and a half years began and ended with a temple cleansing.

У испуњењу трећег поглавља Малахије, Јован Крститељ био је гласник који је припремио пут да Исус, као Гласник Савеза, изненада дође у свој храм и два пута га очисти. У својој служби од три и по године, Он је очистио храм на почетку и на крају своје службе, показујући тиме да дело чишћења има почетак који представља крај. Исус увек приказује крај кроз почетак, и у складу са својим делом као Алфа и Омега, те три и по године започеле су и завршиле се чишћењем храма.

At the conclusion of the three and a half years, He shed the blood that confirmed the covenant that fulfilled the prediction of Daniel chapter nine that He would confirm the covenant with many for one week, in the midst of which He would be cut off.

На крају те три и по године, Он је пролио крв која је потврдила завет, испунивши предсказање из девете главе Данила да ће утврдити завет с многима за једну седмицу, усред које ће бити погубљен.

> And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:26, 27.

> И после шездесет и две седмице Месија ће бити погубљен, али не за себе; и народ кнеза који ће доћи разориће град и светињу; и крај њезин биће с потопом, и до краја рата пустошења су одређена. И он ће утврдити завет с многима за једну седмицу; и усред седмице учиниће да престане жртва и принос, и због ширења гадости опустошиће је, све до свршетка, и оно што је одређено излиће се на пустошника. Данило 9:26, 27.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у наредном чланку.

> “Page after page might be written in regard to these things. Whole conferences are becoming leavened with the same perverted principles. ‘For the rich men thereof are full of violence, and the inhabitants thereof have spoken lies, and their tongue is deceitful in their mouth.’ The Lord will work to purify his church. I tell you in truth, the Lord is about to turn and overturn in the institutions called by his name.

> „Страница за страницом могла би бити написана у погледу ових ствари. Читаве конференције бивају заквашене истим изопаченим начелима. ‘Јер су богати људи њезини пуни насиља, и становници њезини говоре лажи, и језик им је преварљив у устима њиховим.’ Господ ће деловати да очисти своју цркву. Кажем вам заиста, Господ се спрема да преокрене и изврне установе које се називају његовим именом.״

> “Just how soon this refining process will begin, I cannot say, but it will not be long deferred. He whose fan is in his hand will cleanse his temple of its moral defilement. He will thoroughly purge his floor. God has a controversy with all who practice the least injustice; for in so doing they reject the authority of God, and imperil their interest in the atonement, the redemption which Christ has undertaken for every son and daughter of Adam. Will it pay to take a course abhorrent to God? Will it pay to put upon your censers strange fire to offer before God, and say it makes no difference?

> „Колико ће ускоро овај процес прочишћавања започети, не могу да кажем, али неће бити дуго одложен. Онај коме је вијалица у руци очистиће свој храм од његове моралне оскврњености. Он ће темељно очистити своје гумно. Бог има спор са свима који чине и најмању неправду; јер тиме одбацују Божји ауторитет и доводе у опасност свој удео у помирењу, у искупљењу које је Христос предузео за сваког сина и кћер Адамову. Да ли ће се исплатити ићи путем који је мрзак Богу? Да ли ће се исплатити стављати у своје кадионице туђ огањ да га приносите пред Богом, и говорити да то не чини никакву разлику?“

> “It has not been after God’s order to center so much in Battle Creek. The state of things now exists that was presented before me as a warning. I am sick at heart at the representation. The Lord gave warnings to prevent this demoralizing condition of things, but they have not been heeded. ‘Ye are the salt of the earth: but if the salt have lost his savor, wherewith shall it be salted? It is thenceforth good for nothing, but to be cast out, and to be trodden under foot of men.’

> „Није било по Божјем поретку да се толико тога усредсреди у Батл Крику. Сада постоји стање ствари које ми је било приказано као упозорење. Срце ме боли због тог приказа. Господ је дао упозорења да би спречио ово деморалишуће стање ствари, али на њих није обраћена пажња. ‘Ви сте со земљи; ако ли со обљутави, чим ће се осолити? Она већ ни за шта не ваља, осим да се проспе напоље и да је људи погазе.’”

> “I appeal to my brethren to wake up. Unless a change takes place speedily, I must give the facts to the people; for this state of things must change; unconverted men must no longer be managers and directors in so important and sacred work. With David we are forced to say, ‘It is time for thee, Lord, to work: for they have made void thy law.’” Special Testimonies, 30, 31.

> „Позивам своју браћу да се пробуде. Уколико се промена ускоро не догоди, морам народу изнети чињенице; јер се ово стање мора променити; необраћени људи више не смеју бити управници и руководиоци у тако важном и светом делу. Са Давидом смо приморани да кажемо: ‘Време је да Ти, Господе, учиниш: јер су закон Твој укинули.’“ Special Testimonies, 30, 31.

Back to Articles