Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixty-Nine

Књига пророка Данила – сто шездесет девети број

Unraveling the Prophetic Threads: Understanding the Symbolism of “Fortress” in Daniel

Разоткривање пророчких нити: разумевање симболике „тврђаве“ у Данилу

Author

Jeff Pippenger

Published

March 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse ten, of chapter eleven of Daniel, pulls together the internal and external message with the word “fortress.” The connection that it makes with Isaiah’s sixty-five year prophecy, identifies the “fortress” of the external prophecy as Russia, and the internal “fortress” of the temple which Christ raises during the same history. The external fortress, which is in verse thirty-one is identified as the “sanctuary of strength,” represents an earthly king or kingdom. The internal fortress, or the internal sanctuary of strength, is the temple which the Messenger of the Covenant raises in forty-six years.

Десети стих једанаесте главе Данила обједињује унутрашњу и спољашњу поруку речју „тврђава“. Веза коју успоставља са Исаијиним пророчанством о шездесет и пет година поистовећује „тврђаву“ спољашњег пророчанства са Русијом, као и унутрашњу „тврђаву“ храма који Христос подиже током исте историје. Спољашња тврђава, која се налази у тридесет првом стиху и означена је као „светилиште силе“, представља земаљског цара или царство. Унутрашња тврђава, односно унутрашње светилиште силе, јесте храм који Анђео Савеза подиже за четрдесет и шест година.

In the Most Holy Place of that temple (the citadel), God is seated in heavenly places.

У Светињи над светињама тога храма (тврђаве), Бог седи на небеским местима.

In the book of Daniel two Hebrew words are both translated as “sanctuary.” One is “miqdash,” and the other is “qodesh.” “Miqdash” can represent a pagan sanctuary, or God’s sanctuary, or even a stronghold. “Qodesh,” is only used to represent God’s sanctuary in the Bible. The “sanctuary” (miqdash) of strength (fortress), in verse thirty-one of Daniel chapter eleven, is translated as the “sanctuary of strength”, and the Hebrew word translated as sanctuary there is “miqdash” which represents the City of Rome, which is the symbol of Roman strength in the history of both pagan and papal Rome. Daniel employed the two Hebrew words in a very careful manner. In the verses which are the central pillar of Adventism, we find the word “sanctuary”.

У књизи пророка Данила две хебрејске речи обе су преведене као „светилиште“. Једна је „miqdash“, а друга „qodesh“. „Miqdash“ може означавати паганско светилиште, или Божје светилиште, или чак тврђаву. „Qodesh“ се у Библији употребљава искључиво за означавање Божјег светилишта. „Светилиште“ (miqdash) силе (тврђава), у тридесет првом стиху једанаестог поглавља Данилове књиге, преведено је као „светилиште силе“, а хебрејска реч која је ту преведена као светилиште јесте „miqdash“, која представља град Рим, симбол римске силе у историји и паганског и папског Рима. Данило је ове две хебрејске речи употребио на веома пажљив начин. У стиховима који представљају средишњи стуб адвентизма налазимо реч „светилиште“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тада чух једнога светога где говори; и други свети рече ономе светоме који говораше: Докле ће трајати виђење о свакдашњој жртви и о преступу опустошења, да се и светиња и војска предају да буду погажени? И рече ми: До две хиљаде и три стотине дана; тада ће се светиња очистити. Данило 8:13, 14.

The Hebrew word translated as “the sanctuary,” in both verses is “qodesh,” and is only used to represent God’s sanctuary. In verse eleven, identifying pagan Rome, and specifically the Pantheon temple in the City of Rome, we find the word “sanctuary”, but in that verse it is the Hebrew word “miqdash.”

Јеврејска реч преведена као „светилиште“ у оба стиха јесте „qodesh“ и употребљава се једино да означи Божје светилиште. У једанаестом стиху, који поистовећује пагански Рим, а нарочито храм Пантеона у граду Риму, налазимо реч „светилиште“, али је у том стиху то јеврејска реч „miqdash“.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, узвисио се чак до кнеза војске, и од њега би укинута свагдашња жртва, и место његове светиње беше оборено. Данило 8:11.

The “sanctuary of strength” in verse thirty-one of Daniel eleven is the Hebrew word “miqdash,” and it appears in connection with the Hebrew word that is translated as “fortress” in verses seven and ten in chapter eleven. In verse seven the king of the south went right into the city of Rome and took the king of the north captive, for he entered into his fortress, but in verse ten, the king of the north only goes up “to” the “fortress,” for he stopped at the borderline of his kingdom and Egypt. It is at the borderline of Raphia that the next verse was to address. The “sanctuary of strength” in verse thirty-one is the “miqdash,” of the “fortress”.

„Светилиште тврђаве“ у тридесет и првом стиху једанаесте главе Данила јесте хебрејска реч „miqdash“, и она се појављује у вези с хебрејском речју која је у седмом и десетом стиху једанаесте главе преведена као „тврђава“. У седмом стиху цар југа отишао је право у град Рим и заробио цара севера, јер је ушао у његову тврђаву; али у десетом стиху цар севера иде само „до“ „тврђаве“, јер се зауставио на граничној линији свога царства и Египта. Управо је следећи стих требало да се позабави границом код Рафије. „Светилиште тврђаве“ у тридесет и првом стиху јесте „miqdash“ те „тврђаве“.

The battle of the borderline in Raphia typifies the battle of the borderline in the Ukraine. That prophetic history is recognized by understanding that the “head” is the kingdom or the king, it is the fortress of his strength, but the prophecy is addressing an internal and an external truth. The “sanctuary of strength” for the external line is represented by the “miqdash” sanctuary, and the sanctuary of strength for the internal line is represented by the “qodesh” sanctuary.

Битка на граници у Рафији представља праслику битке на граници у Украјини. Та пророчка историја препознаје се разумевањем да је „глава“ царство или цар; она је тврђава његове силе, али се пророштво обраћа и унутрашњој и спољашњој истини. „Светилиште силе“ за спољашњу линију представљено је светилиштем „miqdash“, а светилиште силе за унутрашњу линију представљено је светилиштем „qodesh“.

1844 to 1863 represents a line of prophetic history which illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom ended in 1798, and the same twenty-five hundred and twenty year line against the southern kingdom ended in 1844. Those two lines represent the lower nature of mankind and the higher nature of mankind. The lower nature, which is represented by the northern kingdom, is the body, and the higher nature is the head. The head is the capital of the kingdom, and it is the king. For this illustration Christ chose Judah, the southern kingdom, to place His name, and the capital city is Jerusalem. Jerusalem is where the true sanctuary of strength is located, and in that sanctuary there is a throne room for the king, who is the head.

1844. до 1863. године представља низ пророчке историје који илуструје печаћење сто четрдесет и четири хиљаде. Две хиљаде петсто двадесет година расејавања против северног царства окончале су се 1798. године, а та иста линија од две хиљаде петсто двадесет година против јужног царства окончала се 1844. године. Те две линије представљају нижу природу човечанства и вишу природу човечанства. Нижа природа, коју представља северно царство, јесте тело, а виша природа јесте глава. Глава је престоница царства, и она је цар. За ову илустрацију Христос је изабрао Јуду, јужно царство, да тамо постави Своје име, а престони град је Јерусалим. Јерусалим је место где се налази право светилиште силе, а у том светилишту налази се престона одаја за цара, који је глава.

The “seven times” of Leviticus twenty-six was the final sealing truth in 1856, that was intended to empower an ensign to finish the work. From 1844 to 1863, Christ intended to combine His Divinity with humanity for eternity, but humanity rebelled.

„Седам времена“ из Левитске двадесет и шесте била је коначна запечаћујућа истина 1856. године, намењена да оснажи заставу како би довршила дело. Од 1844. до 1863. године, Христос је намеравао да сједини Своје Божанство са човечанством за вечност, али се човечанство побунило.

He was unable to transform man’s lower nature at that time, for that takes place at His second coming. He will then transform man’s higher nature into His image, by combining mankind’s head, with Divinity’s head. The head was the capital of the kingdom. The head was the king, and when Christ performs the transformation of Divinity uniting with humanity, He combines the head of both humanity and Divinity in the sanctuary at Jerusalem in the Most Holy Place, where Christ is seated with His Father.

Он у то време није био у стању да преобрази нижу природу човека, јер се то збива о Његовом другом доласку. Тада ће преобразити вишу природу човека у свој обличје, сједињујући главу човечанства с главом Божанства. Глава је била престоница царства. Глава је била цар, и када Христос изврши преображај сједињења Божанства са човечанством, Он сједињује главу и човечанства и Божанства у светилишту у Јерусалиму, у Светињи над светињама, где Христос седи са Својим Оцем.

> To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:21, 22.

> Ономе који победи даћу да седи са мном на престолу моме, као што и ја победих и седох с Оцем својим на престолу његовом. Ко има ухо, нека чује шта Дух говори црквама. Откривење 3:21, 22.

Christ promises that those (Laodiceans), who overcome as He overcame (and become Philadelphians), will be seated with Him, in the heavenly places.

Христос обећава да ће они (Лаодикејци) који победе као што је Он победио (и постану Филаделфијци), бити посађени с Њим на небеским местима.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places, … And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:20, 2:6.

> Коју је показао у Христу када Га је васкрсао из мртвих и посадио с десне стране Себи на небесима, … и нас заједно васкрсао и заједно посадио на небесима у Христу Исусу. Ефесцима 1:20, 2:6.

The joining of Ezekiel’s two sticks (humanity with Divinity) is accomplished in God’s sanctuary of strength (qodesh), at the very time that the fortress of strength (miqdash) is identified as the prophetic key that connects both the internal and external lines of the prophecy which Gabriel came to make Daniel understand concerning what was to befall God’s people during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. Christ desired to accomplish this work in the Millerite history, but the work was thwarted by the rebellion of 1863, but the history of 1844 to 1863 still remains as a line which illustrates that attempted work.

Сједињење Језекиљева два штапа (човечанства са Божанством) извршава се у Божјем светилишту снаге (qodesh), управо у време када је тврђава снаге (miqdash) препозната као пророчки кључ који повезује и унутрашњу и спољашњу линију пророчанства које је Гаврило дошао да учини разумљивим Данилу у погледу онога што је требало да снађе Божји народ у време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. Христос је желео да ово дело изврши у милеритској историји, али је то дело било осујећено побуном 1863. године; међутим, историја од 1844. до 1863. и даље остаје као линија која илуструје тај покушани рад.

Verse ten of Daniel chapter eleven, contains the key to understanding the internal and external message of verses eleven through fifteen, which arrived into our prophetic history in 2014. Verse ten identifies 1989, which is the time of the end in the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, but it also contains the key that allows 2014 to be recognized as a waymark in the history of the sealing.

Десети стих једанаестог поглавља Данила садржи кључ за разумевање унутрашње и спољашње поруке стихова од једанаестог до петнаестог, који су ушли у нашу пророчку историју 2014. године. Десети стих означава 1989. годину, која је време краја у реформном покрету сто четрдесет и четири хиљаде, али он такође садржи кључ који омогућава да 2014. година буде препозната као међаш у историји запечаћења.

On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected. That waymark typifies September 11, 2001 when the third angel arrived again, and the seventh trumpet again began to sound. Then the history of 1840 to 1844 was also to be repeated, because the angel that descended on August 11, 1840 was no less a personage than Jesus Christ, and His work was to lighten the earth with His glory.

Дана 22. октобра 1844. године, Весник завета изненада је дошао у храм који је подигао. Та међа означава 11. септембар 2001. године, када је трећи анђео поново дошао, и када је седма труба поново почела да труби. Тада је и историја од 1840. до 1844. године такође требало да се понови, јер анђео који је сишао 11. августа 1840. није био ништа мање него сам Исус Христос, а Његово дело било је да обасја земљу Својом славом.

1840 to 1844 also represents from September 11, 2001 to the soon coming Sunday law, as does 1844 to 1863, represents September 11, 2001 to the soon coming Sunday law. Sister White aligns the history of 1844 with the history of the cross, and the cross represents a division of two histories of three and a half years, which both align with one another. The cross establishes that the preceding history beginning in 1840 and ending in 1844, and the following history unto 1863 are two parallel histories, which both represent the sealing period.

Период од 1840. до 1844. године такође представља период од 11. септембра 2001. до ускоро долазећег недељног закона, као што и период од 1844. до 1863. године представља период од 11. септембра 2001. до ускоро долазећег недељног закона. Сестра Вајт усклађује историју 1844. године са историјом крста, а крст представља поделу на две историје од по три и по године, које су обе међусобно усклађене. Крст утврђује да су претходна историја, која почиње 1840. и завршава се 1844. године, и потоња историја до 1863. године, две паралелне историје, које обе представљају период запечаћења.

The first line from 1840 to 1844 represents the victory of Philadelphian Adventists, the other line from 1844 to 1863 represents the failure of Laodicean Adventists. Both classes are represented in Daniel chapter ten, for Daniel, representing the victorious wise virgins during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, saw the vision, but those who were with him fled from the vision.

Прва линија од 1840. до 1844. представља победу филаделфијских адвентиста; друга линија од 1844. до 1863. представља неуспех лаодикејских адвентиста. Обе класе су представљене у десетом поглављу Данила, јер је Данило, представљајући победоносне мудре девице за време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, видео виђење, али су они који беху с њим побегли од виђења.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Daniel 10:4–7.

> И двадесет и четвртога дана првога месеца, кад бејах на обали велике реке, која је Хидекел; подигох своје очи и погледах, и гле, неки човек обучен у лан, коме бедра беху опасана чистим златом из Уфаза; а тело му беше као хрисолит, и лице му као муња, и очи му као огњене светиљке, и мишице његове и ноге његове као углачана бронза, и глас речи његових као глас мноштва. И ја, Данило, сам видех то виђење; јер људи који беху са мном не видеше виђење; али велико дрхтање обузе их, те побегоше да се сакрију. Данило 10:4–7.

In Daniel chapter seven, after Daniel had seen the vision of the beasts of prey, Gabriel came to explain the vision.

У седмој глави Данила, пошто је Данило видео виђење звери грабљивица, Гаврило је дошао да објасни виђење.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. Daniel 7:15, 16.

> Мене, Данила, ожалости дух мој усред тела мога, и визије главе моје узнемирише ме. Приступих једноме од оних који стајаху онде и запитах га за истину о свему томе. И он ми каза, и објави ми тумачење тих ствари. Данило 7:15, 16.

In Daniel chapter eight, after Daniel had seen the vision of the sanctuary beasts, Gabriel came to explain the vision.

У осмом поглављу књиге пророка Данила, након што је Данило видео виђење о зверима светилишта, Гаврило је дошао да објасни виђење.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> И догоди се, кад ја, Данило, видех виђење и потражих његово значење, гле, стајаше преда мном као обличје човека. И чух глас човечји између обала Улаја, који повика и рече: Гаврило, објасни овоме човеку виђење. Данило 8:15, 16.

In Daniel chapter nine, after Daniel had understanding of the number of years identified by Jeremiah and represented in the writings of Moses as both a curse and God’s oath, Gabriel came to explain the vision.

У деветом поглављу Данила, након што је Данило разумео број година које је Јеремија означио и које су у Мојсијевим списима представљене и као проклетство и као Божја заклетва, Гаврило је дошао да објасни виђење.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> И док још говорах, и мољах се, и исповедах свој грех и грех свога народа Израиља, и приношах своју молитву пред Господа Бога својега за свету гору Бога својега; да, док још говорах у молитви, дође онај човек Гаврило, кога видех у виђењу у почетку, хитајући брзо, и дотаче ме око времена вечерњег приноса. И поучи ме, и говораше са мном, и рече: Даниле, сада изиђох да ти дам мудрост и разум. Данило 9:20–22.

Therefore, upon three witnesses, all from the book of Daniel, when Gabriel says to Daniel in chapter ten, that he is come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, Gabriel is interpreting the feminine “marah,” causative vision that Daniel saw and the other class fled from.

Стога, на основу три сведока, свих из књиге Данилове, када Гаврило каже Данилу у десетој глави да је дошао да учини да Данило разуме шта ће задесити Божји народ у последње дане, Гаврило тумачи женски род „marah“, визију узрочног значења, коју је Данило видео, а други разред је побегао од ње.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Сада дођох да ти дам да разумеш шта ће задесити твој народ у последње дане; јер је виђење још за многе дане. Данило 10:14.

The vision Daniel had seen that produced a separation of believers, was the vision of Christ’s appearance, the vision of the twenty-three hundred years, but it was the feminine expression of that vision. It was the understanding of the vision of Christ’s sudden appearance as the Messenger of the Covenant that changed Daniel (and those represented by Daniel), into the image of Christ. That which “befalls God’s people in the latter days” is represented by the history of the Millerites from 1840 to 1844, and also by the Millerites from 1844 to 1863. One class flees from the vision in rebellion, and the other class follows Christ by faith into the Most Holy Place, to be seated with Him in heavenly places.

Виђење које је Данило видео, а које је произвело раздвајање верника, било је виђење Христовог појављивања, виђење о две хиљаде и три стотине година, али је то било женско изражавање тог виђења. Разумевање виђења Христовог изненадног појављивања као Весника завета било је оно што је променило Данила (и оне које Данило представља) у обличје Христово. Оно што „сналази Божји народ у последње дане“ представљено је историјом милерита од 1840. до 1844. године, а такође и милеритима од 1844. до 1863. године. Једна група бежи од виђења у побуни, а друга група вером следи Христа у Светињу над светињама, да би с Њим седела на небеским местима.

Yet when Gabriel interprets the vision where God’s last-day people are changed into the image of Christ, he sets forth the external history of the world. Daniel’s vision of Christ was interpreted by Gabriel as the external history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. When the history of September 11, 2001, in Gabriel’s interpretation, is reached, the history that is emphasized as preceding the Sunday law of verse sixteen, is only recognized with the key of understanding represented as the “fortress” in verse ten. On September 11, 2001 the effect of every vision began to unfold as wheels within wheels.

Ипак, када Гаврило тумачи виђење у коме се Божји народ последњих дана преображава у Христов лик, он излаже спољашњу историју света. Данилово виђење Христа Гаврило је протумачио као спољашњу историју времена запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. Када се, у Гавриловом тумачењу, дође до историје 11. септембра 2001. године, историја која се наглашава као она која претходи недељном закону из шеснаестог стиха, може се препознати једино кључем разумевања представљеним као „тврђава“ у десетом стиху. Дана 11. септембра 2001. године дејство сваког виђења почело је да се одвија као точкови унутар точкова.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> И дође ми реч Господња говорећи: Сине човечји, каква је то пословица коју имате у земљи Израиљевој, говорећи: Дани се одужише, и свако виђење пропаде? Зато им реци: Овако вели Господ Господ: Учинићу да престане та пословица, и неће је више употребљавати као пословицу у Израиљу; него им реци: Дани су близу, и испуњење свакога виђења. Јер више неће бити никаквога таштога виђења ни ласкавога гатања усред дома Израиљева. Јер ја сам Господ: говорићу, и реч коју изговорим збиће се; неће се више одлагати; јер ћу у ваше дане, доме одметнички, изговорити реч и извршити је, говори Господ Господ. И опет ми дође реч Господња говорећи: Сине човечји, ево, дом Израиљев говори: Виђење које он види односи се на многе дане који ће тек доћи, и он пророкује о временима која су далеко. Зато им реци: Овако вели Господ Господ: Ниједна се од мојих речи више неће одлагати, него ће се извршити реч коју сам изговорио, говори Господ Господ. Језекиљ 12:21–28.

Of all the prophetic wheels that are spinning within other prophetic wheels in that history, there is one wheel that inspiration has informed the students of prophecy of the last days is the wheel by which their eternal destiny will be decided. Line upon line, that wheel must also be the vision which Daniel saw that changed him into the image of Christ, for that is the vision identifying what befalls God’s people in the last days.

Од свих пророчких точкова који се у тој историји окрећу унутар других пророчких точкова, постоји један точак за који је надахнуће обавестило проучаваоце пророштва последњих дана да је точак по коме ће бити одлучена њихова вечна судбина. Ред по ред, тај точак такође мора бити виђење које је Данило видео, а које га је променило у Христово обличје, јер је то виђење које открива шта задеси Божји народ у последњим данима.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> „Gospod mi je jasno pokazao da će se lik zveri obrazovati pre nego što se vreme milosti završi; jer treba da bude veliki ispit za Božji narod, kojim će biti odlučena njihova večna sudbina. Tvoj stav je takva zbrka nedoslednosti da će tek malobrojni biti prevareni. “

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „У Откривењу 13 овај предмет је јасно изложен; [Откривење 13:11–17, цитирано].“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Ово је испит који народ Божји мора имати пре него што буде запечаћен. Сви који су доказали своју верност Богу држањем Његовог закона и одбијањем да прихвате лажну суботу, сврстаће се под заставу Господа Бога Јехове и примиће печат живога Бога. Они који се одрекну истине небеског порекла и прихвате недељну суботу, примиће жиг звери.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

The test that is identified as the image of the beast test is twofold. It is the test that demands that the student of prophecy recognize the development of the image of the beast, which is the combination of church and state in the United States in advance of the Sunday law. It is also the test that produces either the image of the beast or the image of Christ within those represented by Daniel or those who fled. The separation is based upon whether those virgins “see this great vision,” as did Daniel, or whether they flee from the vision. The key to seeing the great vision is represented by the word “fortress.”

Проба која се препознаје као проба иконе звери двострука је. То је проба која захтева да ученик пророштва препозна развој иконе звери, која је сједињење цркве и државе у Сједињеним Државама пре доношења закона о недељи. То је такође проба која у онима који су представљени Данилом или онима који су побегли производи или икону звери или лик Христов. Раздвајање се заснива на томе да ли те девице „виде ово велико виђење“, као што је видео Данило, или беже од виђења. Кључ за гледање великог виђења представљен је речју „тврђава“.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> „Моћни анђео који је поучавао Јована није био нико други до Исус Христос. То што је своју десну ногу ставио на море, а леву на суху земљу, показује улогу коју Он врши у завршним призорима великог сукоба са Сотоном. Тај положај означава Његову врховну силу и власт над целом земљом. Сукоб је из нараштаја у нараштај бивао све жешћи и одлучнији, и тако ће бити све до завршних призора, када ће врхунско деловање сила таме достићи свој врхунац. Сотона ће, уједињен са злим људима, преварити цео свет и цркве које не примају љубав према истини. Али моћни анђео захтева пажњу. Он виче из свег гласа. Он треба да покаже силу и власт свога гласа онима који су се ујединили са Сотоном да се противе истини.״

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> „Пошто ових седам громова изговорише своје гласове, Јовану долази заповест, као и Данилу у погледу мале књиге: ‘Запечати оно што рекоше седам громова.’ То се односи на будуће догађаје који ће бити откривени својим редом. Данило ће стајати на свом уделу на крају дана. Јован види малу књигу отворену. Тада Данилова пророштва добијају своје право место у порукама првог, другог и трећег анђела које треба објавити свету. Отварање мале књиге било је порука у вези с временом.“

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> „Књиге пророка Данила и Откривења јесу једно. Једна је пророчанство, друга откривење; једна је запечаћена књига, друга је отворена књига. Јован је чуо тајне које су громови изговорили, али му је било заповеђено да их не запише.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Посебна светлост дата Јовану, која је била изражена у седам громова, била је оцрт догађаја који ће се збити под порукама првог и другог анђела.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

Back to Articles