Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Seven

Књига пророка Јоила и Лаодикијска Црква адвентиста седмог дана — број седам

Number Seven

Број седам

Author

Jeff Pippenger

Published

December 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the first few articles we included the passage from The Desire of Ages which addresses Christ presenting the parable of the vineyard to the quibbling Jews. The parable of the song of the vineyard is also the song of Moses and the Lamb which the one hundred and forty-four thousand, and inspiration informs us that a “song” in prophecy represents an “experience.” The one hundred and forty-four thousand follow the Lamb whithersoever He goeth, so they will walk through the same experience as did Christ and Moses. Christ as the omega of ancient Israel’s prophetic history and Moses the alpha of ancient Israel’s prophetic history both lived in parallel periods when a former covenant people were being passed by and as a new covenant people were being chosen. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses and of the Lamb by experiencing a history when a former covenant people are being passed by—while the Lord enters into covenant with His final covenant people.

У првих неколико чланака укључили смо одломак из Чежње векова који говори о томе како је Христос ситничавим Јеврејима изнео причу о винограду. Причa о песми о винограду уједно је и песма Мојсијева и Јагњетова коју пева сто четрдесет и четири хиљаде, а надахнуће нас обавештава да „песма“ у пророштву представља „искуство“. Сто четрдесет и четири хиљаде иду за Јагњетом куд год Он пође, стога ће проћи кроз исто искуство кроз које су прошли Христос и Мојсије. Христос, као омега пророчке историје древног Израиља, и Мојсије, као алфа пророчке историје древног Израиља, обојица су живели у упоредним раздобљима када је један ранији заветни народ био остављан по страни, а један нови заветни народ бивао изабран. Сто четрдесет и четири хиљаде певају песму Мојсијеву и Јагњетову тиме што проживљавају историју у којој један ранији заветни народ бива остављен по страни — док Господ ступа у завет са Својим коначним заветним народом.

Prophetically when Christ was presenting the parable it aligns with Peter addressing the quibbling Jews at Pentecost. In the final crisis, Jesus presenting the parable to the quibbling Jews, represents those who are singing the song of the vineyard to the drunkards of Ephraim. Peter is presenting the same song at Pentecost, only he is singing in the key of Joel. The song of the vineyard is the song of a former covenant people being divorced during the same time that a new covenant people are being married to the Lord. The virgins who were disappointed and entered into the tarrying time were waiting for the marriage, and the perfect fulfillment would be that they are waiting for the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

У пророчком смислу, када је Христос износио причу, то је у складу са Петровим обраћањем зановетљивим Јеврејима на Педесетницу. У последњој кризи, Исус, износећи причу зановетљивим Јеврејима, представља оне који певају песму о винограду пијаницама Јефремовим. Петар на Педесетницу износи исту песму, само што је пева у кључу Јоиља. Песма о винограду јесте песма о народу некадашњег завета који бива разведен у исто време када се народ новога завета венчава са Господом. Девице које су биле разочаране и ушле у време одлагања чекале су свадбу, а савршено испуњење било би да оне чекају запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде.

The book of Joel begins with its first chapter describing how God’s vineyard has been destroyed by the drinkers of wine and strong drink, who have had the “new wine” cut off from their mouths. As soon as Jesus informed the Jews their kingdom would be taken from them and given to a group of husbandmen who will bring forth the genuine fruits of the vineyard, Jesus switched gears and cited the cornerstone in the temple that was set aside, but which was destined to become the capstone. The beginning was going to be repeated at the end, and when this truth is set forth, it is represented as “marvelous.”

Књига пророка Јоила започиње тиме што у свом првом поглављу описује како су виноград Божји опустошили они који пију вино и силовито пиће, којима је „младо вино“ ускраћено од уста њихових. Чим је Исус обавестио Јевреје да ће им се царство узети и дати скупини виноградара који ће доносити истинске плодове винограда, Исус је променио ток излагања и навео камен угаони у храму који је био одбачен, али коме је било одређено да постане камен завршни. Почетак је требало да се понови на крају, и када се ова истина изнесе, она се представља као „чудесна“.

The “rule of first mention” in God’s Word informs us that because Joel first addresses the destruction of the vineyard that it is the primary point of his testimony. Joel is not alone for every major prophet begins their testimony addressing the sins and lost condition of Israel.

„Правило првог помињања“ у Божјој Речи показује нам да је, пошто Јоил најпре говори о уништењу винограда, то главна тачка његовог сведочанства. Јоил није усамљен, јер сваки велики пророк започиње своје сведочанство обраћајући се гресима и изгубљеном стању Израиља.

In Isaiah twenty-eight the “scornful men which rule” “Jerusalem” are represented as the “drunkards of Ephraim,” and as the “crown of pride.” “Crown” represents leadership and “pride” represents a satanic character.

У Исаији двадесет осмом „људи подсмевачи који владају“ „Јерусалимом“ представљени су као „пијаници Јефремови“ и као „венац охолости“. „Венац“ представља вођство, а „охолост“ представља сатански карактер.

The drunkards are contrasted with the remnant (“residue”) who become God’s “crown” of glory, for during the latter rain the Lord sets up His “kingdom of glory” as typified by Him setting up the “kingdom of grace” at the cross. The kingdom of grace at the cross typifies the kingdom of glory at the Sunday law.

Пијанци су супротстављени остатку („преостатку“) који постаје Божји „венац“ славе, јер за време позне кише Господ успоставља Своје „царство славе“, као што је то предображено тиме што је Он на крсту успоставио „царство благодати“. Царство благодати на крсту представља праслику царства славе при недељном закону.

The latter rain began on 9/11 when the sealing of the one hundred and forty-four thousand and the judgment of the living also began. In the sealing time the outpouring of the Holy Spirit began at 9/11, as Jesus breathed a few drops. It is the foundation and the outpouring of the Holy Spirit at the Midnight Cry that is the capstone. “Marvelous” is a symbol of the period of the outpouring of the spirit from “9/11 unto the Sunday law.”

Позна киша започела је 9/11, када су такође започели запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде и суд живима. У време запечаћења изливање Светога Духа започело је 9/11, када је Исус удахнуо неколико капи. То је темељ, а изливање Светога Духа при Поноћном поклику јесте вршни камен. „Чудесно“ је симбол раздобља изливања Духа од „9/11 до недељног закона“.

The parallel, yet opposite symbolism of the “crown” representing leadership is set forth in the narrative of Isaiah twenty-eight when the drunkards who rule Jerusalem are passed by and the leadership of God’s church is given to the residue. This illustrates the parable of the vineyard. The drunkard’s crown is removed and the one hundred and forty-four thousand are then the crown which represents Christ’s kingdom. Isaiah teaches the same truth in chapter twenty-two when Shebna is cast into a far country and replaced with Eliakim. Whether it is the drunkards of Ephraim or Shebna in chapter twenty-two they both represent the leadership of God’s former covenant people being passed by.

Упоредна, а ипак супротна символика „круне“ као представе вођства изложена је у извештају из двадесет осмог поглавља Исаије, када су пијанице које владају Јерусалимом заобиђене и вођство Божје цркве дато остатку. То илуструје причу о винограду. Круна пијанице бива уклоњена, а сто четрдесет и четири хиљаде тада су круна која представља Христово царство. Исаија учи исту истину у двадесет другом поглављу, када је Севна бачен у далеку земљу и замењен Елијакимом. Било да су то пијанице Јефремове или Севна у двадесет другом поглављу, обоје представљају вођство Божјег народа некадашњег завета које је заобиђено.

Zechariah identifies the Triumphal Entry, which is also the Midnight Cry, and the verses that follow agree with Isaiah by identifying God’s people as a crown.

Захарија поистовећује Тријумфални улазак, који је уједно и Поноћни поклич, а стихови који следе сагласни су са Исаијом, јер Божји народ означавају као круну.

> Rejoice greatly, O daughter of Zion; shout, O daughter of Jerusalem: behold, thy King cometh unto thee: he is just, and having salvation; lowly, and riding upon an ass, and upon a colt the foal of an ass. And I will cut off the chariot from Ephraim, and the horse from Jerusalem, and the battle bow shall be cut off: and he shall speak peace unto the heathen: and his dominion shall be from sea even to sea, and from the river even to the ends of the earth.

> Радуј се веома, кћери Сионска; подвикуј, кћери Јерусалимска: ево, Цар твој иде к теби; праведан је и спасава, кротак, и јаше на магарцу, и на магарету, младунчету магарице. И истребићу кола из Јефрема, и коња из Јерусалима, и бојни лук биће истребљен; и он ће казивати мир незнабошцима; и власт његова биће од мора до мора, и од реке до крајева земље.

> As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water.

> А и тебе, крвљу твога завета пустио сам твоје сужње из јаме у којој нема воде.

> Turn you to the strong hold, ye prisoners of hope: even today do I declare that I will render double unto thee; When I have bent Judah for me, filled the bow with Ephraim, and raised up thy sons, O Zion, against thy sons, O Greece, and made thee as the sword of a mighty man.

> Вратите се у тврђаву, сужњи наде; и данас објављујем да ћу ти узвратити двоструко; кад натегнем Јуду себи као лук, напуним лук Јефремом, и подигнем синове твоје, Сионе, против синова твојих, Грчка, и учиним те као мач јунака.

> And the Lord shall be seen over them, and his arrow shall go forth as the lightning: and the Lord God shall blow the trumpet, and shall go with whirlwinds of the south. The Lord of hosts shall defend them; and they shall devour, and subdue with sling stones; and they shall drink, and make a noise as through wine; and they shall be filled like bowls, and as the corners of the altar. And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. For how great is his goodness, and how great is his beauty! corn shall make the young men cheerful, and new wine the maids. Zechariah 9:9–17.

> И Господ ће се показати над њима, и стрела његова изаћи ће као муња; и Господ Бог затрубиће у трубу, и поћи ће с вихорима јужним. Господ над војскама браниће их; и они ће прождирати и покорити праћкасто камење; и пити, и викати као од вина; и напуниће се као чаше, и као углови олтара. И Господ Бог њихов спашће их у онај дан као стадо народа свога; јер ће бити као камење на круни, подигнуто као застава над земљом његовом. Јер колика је доброта његова, и колика је лепота његова! жито ће развеселити младиће, и ново вино девојке. Захарија 9:9–17.

Verse eleven (9/11) states, “As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water.” Christ confirmed the covenant with many for one week, and the week began at His baptism. For three and a half years Christ walked among men and in the concluding period of those three and a half years Christ fulfilled Zechariah’s prediction identifying the triumphal entry of the Messiah into Jerusalem. The Midnight Cry began a period which led to Christ’s death, burial and resurrection. Christ’s baptism represents His death, burial and resurrection, so the beginning and ending of the period of three and a half years are the same.

Једанаести стих (9/11) каже: „А и теби, крвљу завета твога послах сужње твоје из јаме у којој нема воде.“ Христос је потврдио завет с многима за једну седмицу, а та је седмица отпочела приликом Његовог крштења. Три и по године Христос је ходио међу људима, а у завршном раздобљу тих три и по године Христос је испунио Захаријино пророштво које је указивало на свечани улазак Месије у Јерусалим. Поноћни поклич отпочео је раздобље које је водило ка Христовој смрти, погребу и васкрсењу. Христово крштење представља Његову смрт, погреб и васкрсење, тако да су почетак и завршетак раздобља од три и по године исти.

Christ’s baptism typifies 9/11, and 9/11 marks the beginning of a period that ends at the Sunday law. At 9/11 the latter rain began to sprinkle and at the Sunday law it is poured out without measure as typified by Christ breathing upon the disciples a few drops of rain in advance of the outpouring at Pentecost.

Христово крштење представља праслику 11. септембра, а 11. септембар означава почетак раздобља које се завршава недељним законом. Дана 11. септембра позни дажд почео је да ромиња, а код недељног закона излива се без мере, као што је то прасликовито приказано тиме што је Христос дунуо на ученике неколико капи дажда унапред, пре изливања на Педесетницу.

Zechariah 9:11 aligns with 9/11 and also the Midnight Cry which leads to the Sunday law. At 9/11 the Laodicean message arrived as present truth as it had done in 1856 and 1888. The Laodicean message is given to people who are unaware that they are dead. They are in a “pit” with no latter rain message, for their pit has no water. If Laodicea would just respond to the knocking on their hearts the Lord would raise them out of the pit, for until probation closes at the Sunday law they are “prisoners of hope.”

Захарија 9:11 усклађује се са 9/11, а такође и са Поноћним покличем, који води ка закону о недељи. На 9/11 лаодикијска порука је дошла као садашња истина, као што је то учинила 1856. и 1888. године. Лаодикијска порука дата је људима који нису свесни да су мртви. Они су у „јами“ без поруке позног дажда, јер њихова јама нема воде. Када би Лаодикија само одговорила на куцање на њиховим срцима, Господ би их подигао из јаме, јер док се време милости не затвори при закону о недељи, они су „заробљеници наде“.

> As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water. Turn you to the strong hold, ye prisoners of hope: even to day do I declare that I will render double unto thee. Zechariah 9:11, 12.

> А и тебе, крвљу завета твога послах напоље сужње твоје из јаме у којој нема воде. Вратите се у тврђаву, сужњи наде; још данас објављујем да ћу ти вратити двоструко. Захарија 9:11, 12.

9/11 empowered the message which arrived in 1989. That message is the third angel’s message, but in the structure and terms of the Millerite reformatory movement, 1989 marked the arrival of the first angel. The first angel’s message was empowered on August 11, 1840 by a fulfillment of a prophecy concerning Islam, and it identifies that 1989’s arrival of the third angel would be empowered by a fulfillment of a prophecy concerning Islam.

11. септембар је оснажио поруку која је стигла 1989. године. Та порука је порука трећег анђела, али у структури и терминологији милеритског реформног покрета, 1989. година означила је долазак првог анђела. Порука првог анђела била је оснажена 11. августа 1840. године испуњењем пророчанства које се односило на ислам, и она указује да ће долазак трећег анђела 1989. године бити оснажен испуњењем пророчанства које се односи на ислам.

When the prophecy of Islam was confirmed on August 11, 1840 the angel of Revelation ten descended, thus typifying the descent of the angel of Revelation eighteen on 9/11. The empowerment of the first angel in 1840, and the empowerment of the second angel in 1844 both typify the empowerment of the third angel on 9/11. July 18, 2020 was the arrival of the second angel as typified by the first disappointment of the Millerites on April 19, 1844. The histories of both empowerments of the first and second angels of Millerite history, and also the history of the empowerment of the third angel on 9/11 provide witnesses to the empowerment of the message of the Midnight Cry that arrived in July 2023.

Када се пророчанство о исламу потврдило 11. августа 1840, анђео из Откривења 10 сишао је, чиме је предобразио силазак анђела из Откривења 18 на 11. септембар. Оснажење првог анђела 1840. године, као и оснажење другог анђела 1844. године, обоје предображавају оснажење трећег анђела на 11. септембар. 18. јул 2020. био је долазак другог анђела, као што је то предображено првим разочарањем милерита 19. априла 1844. Историје оба оснажења, првог и другог анђела милеритске историје, а такође и историја оснажења трећег анђела на 11. септембар, пружају сведочанства о оснажењу поруке Поноћног вапаја која је дошла у јулу 2023.

The period of the sealing begins at 9/11 and ends at the Sunday law. It begins with Christ breathing a few drops of the latter rain and ends with tongues of fire carrying a message to the world at Pentecost. Peter identified Pentecost as a fulfillment of Joel. That being the fact of the matter it establishes that Christ’s breathing was also a fulfillment of Joel, for the Pentecostal season has a specific beginning and ending that demonstrates that the alpha is also the omega. The day of Christ’s resurrection the barley first fruit offering was made, and fifty days later on Pentecost the wheat first fruit offering was lifted up. 9/11 typifies the Midnight Cry that arrives just before and leads to the Sunday law. The perfect fulfillment of Zechariah 9:9 representation of the Midnight Cry is post-July 2023.

Период запечаћења почиње 11. септембра и завршава се недељним законом. Он почиње тиме што Христос удахњује неколико капи позног дажда, а завршава се језицима огњеним који носе поруку свету на Педесетницу. Петар је Педесетницу означио као испуњење Јоила. Пошто је то тако, тиме се утврђује да је и Христово дисање било испуњење Јоила, јер педесетничко раздобље има одређен почетак и завршетак који показују да је алфа такође и омега. На дан Христовог васкрсења принесен је принос првине јечма, а педесет дана касније, на Педесетницу, уздигнут је принос првине пшенице. 11. септембар предочава Поноћни поклич који долази непосредно пре недељног закона и води ка њему. Савршено испуњење представе Поноћног поклича из Захарије 9:9 јесте период после јула 2023.

> Rejoice greatly, O daughter of Zion; shout, O daughter of Jerusalem: behold, thy King cometh unto thee: he is just, and having salvation; lowly, and riding upon an ass, and upon a colt the foal of an ass. Zechariah 9:9.

> Радуј се веома, кћери Сионска; подвикуј, кћери Јерусалимска: ево, цар твој иде к теби; праведан је и спасава, понизан и јаше на магарцу, и на магарету, младунчету магарчеву. Захарија 9:9.

So Zechariah agrees with Isaiah’s symbolization of God’s people being a crown, but he adds that the crown is also the ensign when he recorded, “for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land“, and Zechariah further echoes the joy associated with Joel’s symbols of “corn” and “new wine,” by stating, “corn shall make the young men cheerful, and new wine the maids.” As we consider the record of the drunkards of Ephraim in chapter twenty-eight, take note that this is the biblical chapter that identifies the “rest and the refreshing.” This is one of the primary passages in the Scriptures concerning the latter rain, so these drunkards of Ephraim must be the same drunks Joel speaks of.

Тако се Захарија слаже са Исаијиним представљањем Божјег народа као круне, али додаје да је круна уједно и застава, када је записао: „јер ће они бити као камење у круни, подигнуто као застава над земљом његовом“, а Захарија даље одјекује радост повезану са Јоиловим симболима „жита“ и „новога вина“, говорећи: „жито ће развеселити младиће, и ново вино девојке“. Док разматрамо извештај о пијаницама Јефремовим у двадесет осмој глави, запазите да је то библијска глава која поистовећује „починак и освежење“. Ово је један од главних одломака у Светом писму у вези са позним даждом, те ове Јефремове пијанице морају бити исти пијанци о којима говори Јоил.

> Woe to the crown of pride, to the drunkards of Ephraim, whose glorious beauty is a fading flower, which are on the head of the fat valleys of them that are overcome with wine! Behold, the Lord hath a mighty and strong one, which as a tempest of hail and a destroying storm, as a flood of mighty waters overflowing, shall cast down to the earth with the hand. The crown of pride, the drunkards of Ephraim, shall be trodden under feet: And the glorious beauty, which is on the head of the fat valley, shall be a fading flower, and as the hasty fruit before the summer; which when he that looketh upon it seeth, while it is yet in his hand he eateth it up. In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. …

> Тешко венцу охолости, пијаницама Јефремовим, чија је славна лепота цвет који вене, што је на врху плодне долине оних које је вино савладало! Гле, Господ има једнога моћнога и силнога, који ће као бура од града и пропастна олуја, као бујица силних вода што се преливају, руком оборити на земљу. Венац охолости, пијанице Јефремове, биће погажен ногама; и славна лепота, што је на врху плодне долине, биће цвет који вене, и као рано воће пре лета, које онај што га угледа, док му је још у руци, одмах поједе. У тај дан Господ над војскама биће венац славе и дијадема красоте остатку народа свога, и дух суда ономе који седи на суду, и снага онима који битку враћају до врата. Али и ови посрћу од вина, и од жестока пића с пута скрећу; свештеник и пророк посрћу од жестока пића, вино их је обузело, с пута скрећу од жестока пића; греше у виђењу, спотичу се у суђењу. Јер су сви столови пуни бљувотине и нечистоте, те нема места чиста. …

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned.

> Застаните и задивите се; вичите и кличите: пијани су, али не од вина; посрћу, али не од жестока пића. Јер је Господ излио на вас дух дубока сна, и затворио је ваше очи; пророке и ваше кнезове, видиоце, покрио је. И свака вам је визија постала као речи запечаћене књиге, коју дају ономе који је учен, говорећи: Читај ово, молим те; а он каже: Не могу, јер је запечаћена. И књига се даје ономе који није учен, говорећи: Читај ово, молим те; а он каже: Нисам учен.

> Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 28:1–8; 29:9–16.

> Зато Господ рече: „Пошто ми се овај народ приближава устима својим и уснама својим ме поштује, а срце своје удаљио је далеко од мене, и страх њихов према мени научен је по заповести људској, зато, гле, учинићу опет чудесно дело међу овим народом, чудесно дело и дивоту; јер ће мудрост његових мудраца пропасти, и разум његових разумних сакриће се. Тешко онима који дубоко скривају намеру своју од Господа, и дела су им у тами, и говоре: Ко нас види? и ко нас зна? Заиста, ваше извртање ствари наопако сматраће се као грнчарска глина; јер хоће ли дело рећи ономе који га је начинио: Није ме начинио? или ће саздано рећи ономе који га је саздао: Није имао разума?” Исаија 28:1–8; 29:9–16.

The Lord is going to do a “marvelous work” among the drunkards of Ephraim as he removes their wisdom and understanding, the very two elements associated with understanding the increase of knowledge when a prophetic message is unsealed. It is the wise who understand. Part of the “marvelous work” is removing the knowledge that is unsealed by the Lion of the tribe of Judah from the minds of the drunkards of Ephraim. The separation of the wise and wicked is part of the Lord’s “marvelous work.” It is the everlasting gospel. After Christ led the quibbling Jews through the parable of the vineyard and thus trapped them into pronouncing their own judgment, He asked a question from Psalm 118:

Господ ће учинити „чудесно дело“ међу пијаницама Јефремовим тако што ће им одузети мудрост и разум, управо она два чиниоца која су повезана са разумевањем умножења знања када се пророчка порука отпечати. Мудри су ти који разумеју. Део „чудесног дела“ јесте уклањање знања које Лав из племена Јудина отпечаћује из умова пијаница Јефремових. Раздвајање мудрих и злих део је Господњег „чудесног дела“. То је вечно јеванђеље. Пошто је Христос повео ситничаве Јевреје кроз причу о винограду и тако их навео да сами изрекну сопствену осуду, поставио им је питање из Псалма 118:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvelous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Камен који одбацише зидари постаде глава од угла. То је дело Господње; дивно је у нашим очима. Ово је дан који створи Господ; радоваћемо се и веселићемо се у њему. Псалми 118:22–24.

The Lord is to accomplish “a marvelous work and a wonder” upon the drunkards of Ephraim and it includes removing their ability to recognize truth. The “head stone of the corner” is marvelous in the eyes of those who possess Joel’s “new wine.”

Господ треба да изврши „чудесно дело и чудо“ над пијаницама Јефремовим, а то укључује и одузимање њихове способности да препознају истину. „Камен угаони“ чудесан је у очима оних који поседују Јоилово „ново вино“.

The drunkards cannot read the book that is sealed whether it is the leadership represented as “learned” or the laity represented by the “not learned.” It is impossible for the drunkards to understand rightly the prophetic testimony of Scriptures as represented as “the book that is sealed.” The drunkards are also twice identified as being “out of the way.” Once again this is recorded in Isaiah twenty-eight a premier latter rain passage of Scripture, where Isaiah identifies the “rest and refreshing” that the drunkards would not hear. The “rest and refreshing” is a message, for it can be heard.

Пијанице не могу да читају књигу која је запечаћена, било да је реч о вођству представљеном као „учено“ или о мирјанима представљеним као „неучено“. Пијаницама је немогуће да исправно разумеју пророчко сведочанство Писама, представљено као „књига која је запечаћена“. Пијанице су такође двапут означене као оне које су „скренуле с пута“. И ово је поново забележено у двадесет осмом поглављу Исаије, изузетном библијском одломку о позном дажду, где Исаија указује на „починак и окрепљење“ које пијанице нису хтеле да чују. „Починак и окрепљење“ јесте порука, јер се може чути.

That drunkenness has taken the drunkards out of the way of Jeremiah’s “old paths” which is the “way” to walk in and find the latter rain, represented as “rest” by Jeremiah. The rejection of the latter rain message by the drunkards of Ephraim is a specific subject of God’s Word. They are drunk because they refused to return to the foundational history which provides the blueprint for the history of the one hundred and forty-four thousand which is the history of the latter rain.

То пијанство уклонило је пијанце са пута Јеремијиних „старих стаза“, које су „пут“ по коме треба ходити и наћи позни дожд, који Јеремија представља као „починак“. Одбацивање вести о позном дожду од стране Јефремових пијанаца посебна је тема Божје Речи. Они су пијани зато што су одбили да се врате темељној историји, која пружа нацрт за историју сто четрдесет и четири хиљаде, што је историја позног дождa.

The “marvelous work” that is accomplished upon the drunkards of Ephraim occurs during the outpouring of the latter rain. During the latter rain a testing message produces two classes of worshippers, which are illustrated by the “wine” which they partake of. The wicked have refused to base their prophetic application upon the lines of sacred history and those who employ the “line upon line” methodology of Isaiah twenty-eight partake of the “new wine.” The wicked’s drunkenness is manifested by their inability to understand prophecy, and their blind condition was caused by an unwillingness to return to the foundational old paths. Jesus rebuked the quibbling Jews by asking if they had ever read about the stone which is rejected, and becomes the head of the corner.

„Чудесно дело“ које се извршава над пијаницама Јефремовим збива се за време изливања позног дажда. Током позног дажда испитна порука производи две класе богопоклоника, које су приказане „вином“ којега се причешћују. Безбожни су одбили да своју пророчку примену заснују на линијама свете историје, а они који примењују методологију „заповест на заповест“ из Исаије двадесет осме учествују у „новом вину“. Пијанство безбожних испољава се у њиховој неспособности да разумеју пророчанство, а њихово слепило проузроковано је неспремношћу да се врате темељним старим стазама. Исус је прекорио ситничаве Јевреје питајући да ли су икада читали о камену који бива одбачен, а постаје глава од угла.

The stone which becomes the head of the corner represents that the prophetic truth that the foundation or cornerstone is duplicated in the capstone. The alpha stone is also the omega stone. The primary prophetic principle which establishes and upholds the methodology of line upon line, (which is the methodology of the latter rain) is that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The primary prophetic principle in the Millerite movement was the day for a year principle that was confirmed when the angel of Revelation ten descended. The primary prophetic principle in the movement of the one hundred and forty-four thousand is that the beginning illustrates the end which was confirmed when the angel of Revelation eighteen descended.

Камен који постаје глава од угла представља да се пророчка истина, по којој се темељ или угаони камен понавља у завршном камену, умножава. Камен алфа уједно је и камен омега. Основно пророчко начело које успоставља и подупире методологију реда за редом, (која је методологија позне кише), јесте да почетак нечега осликава крај нечега. Основно пророчко начело у милеритском покрету било је начело дан за годину, које је било потврђено када је анђео из Откривења десет сишао. Основно пророчко начело у покрету сто четрдесет и четири хиљаде јесте да почетак осликава крај, што је било потврђено када је анђео из Откривења осамнаест сишао.

God’s prophetic Word is very detailed in its explanation of the factors involved with the latter rain. One of those facts is that the drunkards of Ephraim are not capable of recognizing the latter rain, and this was typified by the Jews who were suggesting to Peter that the disciples were drunk. The main principle of the methodology is directly set forth as Alpha and Omega repeatedly within God’s Word, but the Word has been sealed unto them. The methodology, the main prophetic rule and the message of the latter rain are some of the sanctified themes in a prophetic line of history that is represented as a “marvelous work.”

Божја пророчка Реч је веома детаљна у свом објашњењу чинилаца повезаних са позним даждом. Једна од тих чињеница јесте да пијанице Јефремове нису способне да препознају позни дажд, а то је било предочено Јеврејима који су Петру наговештавали да су ученици пијани. Главно начело методологије непосредно је изложено као Алфа и Омега, изнова и изнова у Божјој Речи, али им је Реч била запечаћена. Методологија, главно пророчко правило и вест о позном дажду јесу неке од посвећених тема у пророчкој линији историје која је представљена као „чудесно дело.“

> Again the word of the Lord of hosts came to me, saying, Thus saith the Lord of hosts; I was jealous for Zion with great jealousy, and I was jealous for her with great fury. Thus saith the Lord; I am returned unto Zion, and will dwell in the midst of Jerusalem: and Jerusalem shall be called a city of truth; and the mountain of the Lord of hosts the holy mountain. Thus saith the Lord of hosts; There shall yet old men and old women dwell in the streets of Jerusalem, and every man with his staff in his hand for very age. And the streets of the city shall be full of boys and girls playing in the streets thereof.

> И опет ми дође реч Господа над војскама говорећи: Овако вели Господ над војскама: ревновао сам за Сион великом ревношћу, и за њ ревновах с великом јарошћу. Овако вели Господ: вратих се на Сион, и наставаћу усред Јерусалима; и Јерусалим ће се звати град истине, а гора Господа над војскама света гора. Овако вели Господ над војскама: још ће седети старци и старице по улицама Јерусалимским, сваки са штапом у руци од велике старости. И улице градске биће пуне дечака и девојчица који ће се играти по његовим улицама.

> Thus saith the Lord of hosts; If it be marvellous in the eyes of the remnant of this people in these days, should it also be marvellous in mine eyes? saith the Lord of hosts. Thus saith the Lord of hosts; Behold, I will save my people from the east country, and from the west country; And I will bring them, and they shall dwell in the midst of Jerusalem: and they shall be my people, and I will be their God, in truth and in righteousness. Thus saith the Lord of hosts; Let your hands be strong, ye that hear in these days these words by the mouth of the prophets, which were in the day that the foundation of the house of the Lord of hosts was laid, that the temple might be built. For before these days there was no hire for man, nor any hire for beast; neither was there any peace to him that went out or came in because of the affliction: for I set all men every one against his neighbour. But now I will not be unto the residue of this people as in the former days, saith the Lord of hosts. Zechariah 8:1–11.

> Овако вели Господ над војскама: ако то буде чудесно у очима остатка овога народа у ове дане, хоће ли бити чудесно и у мојим очима? говори Господ над војскама. Овако вели Господ над војскама: ево, ја ћу спасти свој народ из источне земље и из западне земље; и довешћу их, и наставаће усред Јерусалима; и биће ми народ, и ја ћу им бити Бог, у истини и у правди. Овако вели Господ над војскама: нека вам руке буду крепке, вама који у ове дане слушате ове речи из уста пророка, који беху у дан када беше положен темељ дому Господа над војскама, да се сазида храм. Јер пре ових дана не беше наднице за човека, нити наднице за живинче; нити беше мира ономе који излажаше или улажаше због невоље, јер пустих све људе, свакога против његовога ближњега. Али сада нећу бити према остатку овога народа као у пређашње дане, говори Господ над војскама. Захарија 8:1–11.

Zechariah states, “Let your hands be strong, ye that hear in these days these words by the mouth of the prophets, which were in the day that the foundation of the house of the Lord of hosts was laid, that the temple might be built.” What strengthens God’s people is the message of the foundation that becomes the headstone. That message is that the Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Захарија каже: „Нека вам руке буду јаке, вама који у ове дане слушате ове речи из уста пророка, који беху у дан када се полагаше темељ дому Господа над војскама, да би се храм саградио.“ Оно што јача Божји народ јесте порука о темељу који постаје угаони камен. Та порука гласи да се милеритска историја понавља у историји сто четрдесет и четири хиљаде.

Christ askes, “If it be marvellous in the eyes of the remnant of this people in these days, should it also be marvellous in mine eyes?” That question identifies the prophetic period of God’s “marvelous work” that is the subject of every prophet, but it also identifies when the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand changes unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. It is the same point as when they are sealed, and the same point the movement changes from militant to triumphant, which is also where the work of combining divinity with humanity among this group of people is finalized as the sanctuary is truly cleansed. This can be recognized in the verses for the prophetic history represented by His “marvelous work” is marvelous in God’s eyes and the eyes of the remnant, and eye to eye is a symbol of unity. The unity here represented is speaking of the sealing of God’s people who follow the Lamb withersoever He goeth who have reached a point that they would die rather than sin and misrepresent the character of Christ.

Христос пита: „Ако је то чудесно у очима остатка овога народа у ове дане, да ли би требало да буде чудесно и у мојим очима?“ То питање одређује пророчки период Божјег „чудесног дела“, које је предмет сваког пророка, али такође одређује и време када се лаодикијски покрет сто четрдесет и четири хиљаде мења у филаделфијски покрет сто четрдесет и четири хиљаде. То је иста тачка као и она у којој су они запечаћени, и иста тачка у којој се покрет мења из војујућег у победоносни, што је такође место на коме се дело сједињавања божанства са човечанством међу овом групом људи довршава, док се светилиште заиста чисти. Ово се може препознати у стиховима, јер је пророчка историја представљена Његовим „чудесним делом“ чудесна у Божјим очима и у очима остатка, а „око у око“ је симбол јединства. Јединство које је овде представљено говори о запечаћењу Божјег народа који следи Јагње куда год Оно пође, који су достигли тачку на којој би радије умрли него сагрешили и погрешно представили Христов карактер.

Micah identifies the foundational history of ancient Israel as “marvelous things.”

Михеј темељну историју древног Израиља означава као „дивна дела“.

> According to the days of thy coming out of the land of Egypt will I show unto him marvellous things. Micah 7:15.

> Као у дане изласка твога из земље египатске показаћу му чудесне ствари. Михеј 7:15.

The “marvelous works” are foundational history which is “marvelous” because the foundational history is repeated in the ending history, represented by the capstone. The “marvelous works” are the history that begins with the corner stone and ends with the “cap stone.” His “marvelous works” were manifested in the history of Moses and repeated in the history of Christ. Moses was the corner stone and Christ was the cap stone. Moses is alpha and Christ omega prophetically.

„Чудесна дела“ су темељна историја која је „чудесна“ зато што се та темељна историја понавља у завршној историји, представљеној завршним каменом. „Чудесна дела“ су историја која почиње каменом угловним, а завршава се „завршним каменом“. Његова „чудесна дела“ показала су се у историји Мојсија и поновила у историји Христа. Мојсије је био камен угловни, а Христос завршни камен. Мојсије је пророчки алфа, а Христос омега.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” The Desire of Ages, 797.

> „Почевши од Мојсија, самог Алфе библијске историје, Христос им је у свим Писмима излагао оно што се односи на Њега.“ Чежња векова, 797.

Moses taught, and Peter used Moses’ words at Pentecost to identify that Moses typified Christ.

Мојсије је поучавао, а Петар је на Педесетницу употребио Мојсијеве речи да покаже да је Мојсије био праслика Христа.

> But those things, which God before had showed by the mouth of all his prophets, that Christ should suffer, he hath so fulfilled. Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. For Moses truly said unto the fathers, A prophet shall the Lord your God raise up unto you of your brethren, like unto me; him shall ye hear in all things whatsoever he shall say unto you. And it shall come to pass, that every soul, which will not hear that prophet, shall be destroyed from among the people. Yea, and all the prophets from Samuel and those that follow after, as many as have spoken, have likewise foretold of these days. Acts 3:18–24.

> Али Бог је тако испунио оно што је унапред објавио устима свих својих пророка, да ће Христос пострадати. Покајте се, дакле, и обратите се, да се избришу ваши греси, да дођу времена окрепљења од лица Господњега; и да пошаље Исуса Христа, који вам је раније проповедан: кога небо треба да прими до времена обновљења свега, о чему је Бог говорио устима свих својих светих пророка од постања света. Јер Мојсије заиста рече оцима: Пророка ће вам Господ Бог ваш подигнути од браће ваше, као мене; њега слушајте у свему што вам каже. И догодиће се да ће се свака душа, која не послуша тога Пророка, истребити из народа. А и сви пророци од Самуила и они после њега, колико год их је говорило, такође су најавили ове дане. Дела апостолска 3:18–24.

Moses as alpha and Christ as omega was established by Peter’s second witness of Moses at the Pentecostal outpouring, and in so doing Peter is emphasizing and identifying that a primary component of the latter rain message (and the controversy raised against it) is the prophetic principle of “alpha and omega.” That principle is the one hundred and forty-four thousand’s counterpart to the year/day principle in Millerite history. The principle of “alpha and omega” is the principle of ‘the foundation becoming the cap stone,’ it is the principles of ‘Moses and the Lamb;’ and therefore is identified by inspiration as one of the verses in the song of the vineyard, which is also the song of Moses and the Lamb.

Мојсије као алфа и Христос као омега били су утврђени Петровим другим сведочанством о Мојсију при пентекостном изливању, и тиме Петар наглашава и означава да је примарна саставница поруке позне кише (и спорa који је против ње покренут) пророчки принцип „алфа и омега“. Тај принцип је за сто четрдесет и четири хиљаде оно што је у милеритској историји био принцип година/дан. Принцип „алфа и омега“ јесте принцип „да темељ постаје крајеугаони камен“, то су начела „Мојсија и Јагњета“; и стога је надахнућем означен као један од стихова у песми о винограду, која је уједно и песма Мојсија и Јагњета.

The beginning and ending that is represented by the various prophetic lines represent the history where God accomplishes His “marvelous works,” and it is the light that is brought out from recognizing what the symbol of “marvelous works” represents that transforms a Laodicean unto a Philadelphia thus becoming a stone in a temple that is being built, as was the Millerite temple built in 46 years leading up to October 22, 1844 when the Lord suddenly came to His temple.

Почетак и свршетак који су представљени различитим пророчким линијама представљају историју у којој Бог извршава Своја „чудесна дела“, и светлост која се износи препознавањем онога што симбол „чудесних дела“ представља јесте оно што преображава Лаодикејца у Филаделфијца, те тако он постаје камен у храму који се зида, као што је милеритски храм био зидан 46 година, све до 22. октобра 1844, када је Господ изненада дошао у Свој храм.

> If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:3–10.

> Ако сте, дакле, окусили да је Господ благ. Приступајући к Њему, живом камену, који људи, истина, одбацише, али који је од Бога изабран и драгоцен, и сами се, као живо камење, зидајте у дом духовни, у свето свештенство, да приносите духовне жртве, угодне Богу кроз Исуса Христа. Зато и стоји у Писму: Ево, полажем на Сиону камен крајеугаони, изабрани, драгоцени; и ко верује у Њега неће се постидети. Вама, дакле, који верујете, Он је драгоцен; а онима који су непокорни: камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла, и камен спотицања и стена саблазни за оне који се спотичу о Реч, будући непокорни; на то су и одређени. А ви сте род изабрани, царско свештенство, народ свети, народ задобијен, да објавите врлине Онога који вас је позвао из таме у своју чудесну светлост; ви који некада не бесте народ, а сада сте народ Божји; који не бесте помиловани, а сада сте помиловани. 1. Петрова 2:3–10.

To be called into His marvelous light identifies when the call is made, for the waymark of 1888, which is aligned by inspiration as the rebellion of Korah in the alpha history of Moses is brought to the last days it aligns with 9/11, when the Laodicean message arrives with the third angel according to inspiration. Laodiceans in prophecy are “blind,” meaning they are in darkness, and the call to come out of darkness began when the Laodicean message arrived in 1856, 1888 and 9/11. At 9/11 the “call out of darkness” was not only a call to understand the light of the angel of Revelation eighteen, but also a call to the hearer into the very history where God’s “marvelous works” will find their perfect fulfillments.

Бити позван у Његову чудесну светлост означава време када је позив упућен, јер путоказ из 1888. године, који је по надахнућу поравнат са Корејевом побуном у алфа-историји Мојсија, када се пренесе у последње дане, поравнава се са 11. септембром, када лаодикијска порука стиже са трећим анђелом према надахнућу. Лаодикијци су у пророштву „слепи“, што значи да су у тами, и позив да се изађе из таме отпочео је када је лаодикијска порука стигла 1856, 1888. и 11. септембра. На 11. септембар „позив да се изађе из таме“ није био само позив да се разуме светлост анђела из Откривења осамнаест, већ и позив слушаоцу у саму историју у којој ће Божја „чудесна дела“ наћи своја савршена испуњења.

It has been demonstrated repeatedly over the past three decades that the prophetic definition of the “everlasting gospel” is a history where a prophetic truth is unsealed which initiates a three-step testing process, with two characteristics of distinction in the three tests. The first two tests are different in nature than the third, for the third is a litmus test which demonstrates whether you passed the first and second tests. The other distinction in the everlasting gospel is that you must pass the current test to be involved with the following test.

У току протекле три деценије више пута је показано да је пророчка дефиниција „вечнога јеванђеља“ историја у којој се отпечаћује једна пророчка истина, која покреће тростепени процес испитивања, са две одлике разликовања у та три испита. Прва два испита су по својој природи различита од трећег, јер је трећи лакмус-проба која показује да ли сте положили први и други испит. Друго разликовање у вечном јеванђељу јесте то што морате положити садашњи испит да бисте били укључени у следећи испит.

The history of the “marvelous works” is also the history where the “everlasting gospel” reaches its climax, for the hour of judgment that is announced by the first angel and identified as the everlasting gospel finds its perfect fulfillment beginning at 9/11. The judgment that is being warned about for the Millerites was October 22, 1844 when the door closed in the parable of the ten virgins, thus typifying the Sunday law when the door closes again in the parable of the ten virgins. 9/11 is announcing that the hour of God’s executive judgment begins at the Sunday law, just as the Millerites announced that the hour of the investigative judgment began on October 22, 1844.

Историја „чудесних дела“ уједно је и историја у којој „вечно јеванђеље“ достиже свој врхунац, јер час суда који објављује први анђео и који је поистовећен са вечним јеванђељем налази своје савршено испуњење почев од 9/11. Суд на који су Милерити били упозоравани био је 22. октобар 1844, када су се врата затворила у причи о десет девојака, чиме је био унапред осликан недељни закон, када се врата поново затварају у причи о десет девојака. 9/11 објављује да час Божјег извршног суда почиње код недељног закона, исто као што су Милерити објављивали да је час истражног суда започео 22. октобра 1844.

From 9/11 unto the Sunday law is a period that is represented as “Gods’ marvelous works,” and just as the foundational stone that becomes “the head of the corner,” and just as the “Pentecostal season,” and just as “Habakkuk chapter two,” and as “the sealing time of the one hundred and forty-four thousand,” and as “the image of the beast testing time,” and as “the everlasting gospel,” and as “the sacred history of 1840 to 1844,” and as the history of “Revelation chapter ten,” and as “the history from Christ’s baptism unto His death.”

Од 11. септембра до недељног закона протеже се период који је представљен као „Божја чудесна дела“, и као темељни камен који постаје „глава од угла“, и као „педесетничко раздобље“, и као „друго поглавље Авакумово“, и као „време запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде“, и као „време кушања слике звери“, и као „вечно јеванђеље“, и као „света историја од 1840. до 1844. године“, и као историја „десетог поглавља Откривења“, и као „историја од Христовог крштења до Његове смрти“.

The history represented in a fractal by His baptism began the period of 2520 days that ended at the cross. Christ’s baptism represented His death, burial and resurrection which was literally fulfilled at the end of the 1260 days.

Istorija predstavljena u fraktalu Njegovim krštenjem započela je period od 2520 dana koji se završio na krstu. Hristovo krštenje predstavljalo je Njegovu smrt, pogreb i vaskrsenje, što se doslovno ispunilo na kraju 1260 dana.

When the Holy Spirit descended at Christ’s baptism it typified the descent of the angel of Revelation eighteen on 9/11. 1260 prophetic days later the events symbolized by baptism were literally fulfilled at the cross. The history from the baptism to the cross contains a symbolic alpha history which is fulfilled literally at the end of the period. The alpha and omega histories are fractals of the entire overall history. The history from the baptism to the cross is “God’s marvelous works,” and that history is also represented by “Christ’s baptism” and also by His literal “death, burial and resurrection,” and therefore also by “the baptism of ancient Israel at the Red Sea,” and also by “the baptism of the eight souls during the history of Noah.” All of these periods represent the history of His “marvelous works.”

Када је Свети Дух сишао при Христовом крштењу, то је представљало силазак анђела из Откривења осамнаестог 11. септембра. Хиљаду двеста шездесет пророчких дана касније, догађаји симболизовани крштењем били су дословно испуњени на крсту. Историја од крштења до крста садржи симболичну алфа-историју која се на крају тог раздобља дословно испуњава. Алфа и омега историје јесу фрактали целокупне свеукупне историје. Историја од крштења до крста јесте „чудесна дела Божја“, а та историја је такође представљена „Христовим крштењем“, као и Његовом дословном „смрћу, погребом и васкрсењем“, па стога и „крштењем древног Израиља на Црвеном мору“, а такође и „крштењем осам душа током историје Ноја“. Сва та раздобља представљају историју Његових „чудесних дела“.

When it comes to the number 8 as a symbol of resurrection it was those eight souls on the ark that are the first mention of the number eight as a symbol, and with the rule of first mention, all the prophetic details are in the first mention. The eight souls are going from the old earth to a new earth, are they not?

Када је реч о броју 8 као симболу васкрсења, управо је тих осам душа у ковчегу прво помињање броја осам као симбола; а према правилу првог помињања, сви пророчки детаљи налазе се у том првом помињању. Тих осам душа прелазе са старе земље на нову земљу, зар не?

Those eight souls lived through the time of the rain, but all who refused the warning message of the rain died, correct? The “8” souls that go to the new earth that are represented with the history of the rejected warning message, the closed door, the rain and the new earth went through a dispensational change from the old world to the new world.

Тих осам душа преживело је време кише, али сви који су одбацили опоменујућу вест о киши умрли су, зар не? Тих „8“ душа које одлазе на нову земљу, а које су представљене историјом одбачене опоменујуће вести, затворених врата, кише и нове земље, прошле су кроз диспензациону промену из старог света у нови свет.

The dispensational change that marks the eight souls who are the one hundred and forty-four thousand is the transition from Laodicea unto Philadelphia, which is also the transition from the church militant composed of wheat and tares unto the church triumphant composed of only the first fruit wheat offering that is lifted up as an ensign offering for all the world to see, similar to viewing a lone boat upon stormy waters. Those people are the 8 that is of the 7, and the history of the ark crossing and the Red Sea crossing are both illustrations of His “marvelous works.”

Промена раздобља која обележава осам душа, које су сто четрдесет и четири хиљаде, јесте прелаз из Лаодикије у Филаделфију, што је уједно и прелаз из ратујуће цркве, састављене од пшенице и кукоља, у победоносну цркву, састављену само од првина приноса пшенице који се подиже као заставни принос да га сав свет види, слично призору усамљене лађе на бурним водама. Ти људи су 8 који је од 7, а историја преласка ковчега и преласка преко Црвеног мора обе су илустрације Његових „дивних дела.“

Those souls are they who were resurrected in fulfillment of Revelation 11:11. They are God’s covenant people, represented by their father Abraham who bore the token of the covenant through circumcision that was to take place on the eighth day.

Те душе су оне које су васкрсле у испуњењу Откривења 11:11. Они су народ Божјег савеза, представљен својим оцем Авраамом, који је носио знак савеза кроз обрезање које је требало да се изврши осмога дана.

All these lines represent the same period of time, and that period of time begins with the foundations of 9/11 and ends at the Sunday law. 9/11 is the foundation stone and the Sunday law is the cap stone. In the history of rebuilding Jerusalem in the time of Nehemiah and Ezra the foundation was completed during the history of the first decree and the temple itself was finished well before the third decree. In Millerite history the foundations were established in May of 1842 when the 1843 chart was published. The Millerite temple was to be forty-six years in erecting, from 1798 unto 1844. Before October 22, 1844 the Millerite temple was finished, the cap stone being the Midnight Cry. When the Midnight Cry concluded on October 22, 1844 the alpha and third decree of 457 BC had met its counterpart in the omega of 1844. 457 BC as the alpha to the 2300 years and 1844 as the omega. Both the same at one level, for a decree or an angel are both messages, and they both typify the Sunday law, where there will be a decree and where the third angel’s message swells to a loud cry.

Све ове линије представљају исти временски период, а тај временски период почиње темељима 11. септембра и завршава се недељним законом. 11. септембар је темељни камен, а недељни закон је завршни камен. У историји поновне изградње Јерусалима у време Немије и Јездре темељ је био довршен током историје првог указа, а сам храм био је завршен знатно пре трећег указа. У милеритској историји темељи су били постављени у мају 1842. године, када је објављена карта за 1843. годину. Милеритски храм требало је да се зида четрдесет и шест година, од 1798. до 1844. Пре 22. октобра 1844. милеритски храм био је довршен, а завршни камен био је Поноћни поклич. Када је Поноћни поклич достигао свој завршетак 22. октобра 1844, алфа и трећи указ из 457. пре Христа нашли су своју противслику у омеги 1844. године. 457. пре Христа као алфа 2300 година, и 1844. као омега. Оба су иста на једном нивоу, јер су и указ и анђео поруке, и обоје су праслика недељног закона, где ће бити издат указ и где ће порука трећег анђела нарасти у силан поклич.

From 457 BC until 408 BC, forty-nine years were identified by Daniel as the period of time when the Jews would finish building “the street shall be built again, and the wall, even in troublous times.”

Од 457. године пре Христа до 408. године пре Христа, Данило је означио четрдесет и девет година као временско раздобље у коме ће Јевреји завршити градњу: „улица ће се опет сазидати и зид, и то у тешка времена.“

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:25.

> Знај, дакле, и разуми: од изласка заповести да се обнови и сазида Јерусалим до Месије Кнеза биће седам седмица и шездесет и две седмице; трг ће опет бити сазидан и зид, и то у тешка времена. Данило 9:25.

457 BC and 1844 are the alpha and omega to the prophecy of the 2300 years. They both typify the Sunday law, for as an alpha and omega they are the same, and the disappointment of 1844 is aligned by inspiration with the disappointment of the cross. If 1844 typifies the cross, and it does, then its alpha counterpart (457 BC) does so as well. 1844 unto 1863 illustrates the testing process of the third angel. That testing process is represented by the 49 years between the third decree, the Sunday law decree and the finishing of the work of the street and the wall that takes place in troublous time.

457. пре Хр. и 1844. година јесу алфа и омега пророчанства о 2300 година. Обе предсказују закон о недељи, јер као алфа и омега оне су исте, а разочарање из 1844. надахнућем је усклађено са разочарањем крста. Ако 1844. година представља крст, а представља, онда то чини и њен алфа-пандан (457. пре Хр.). Период од 1844. до 1863. године приказује процес испитивања трећег анђела. Тај процес испитивања представљен је са 49 година између трећег декрета, декрета о закону о недељи, и довршења дела улице и зида које се одвија у тешком времену.

457 BC unto 408 BC is the alpha history of the 2300 years that illustrates the omega history of 1844 unto 1863. Those two histories illustrate the history of the one hundred and forty-four thousand after they are sealed at the Sunday law until human probation closes. The work of the one hundred and forty-four thousand is to call men and women back to the “old paths” which is portrayed by Isaiah as rebuilding the old waste places, and which Jeremiah identifies as the path that leads to the latter rain message. The “wall” is the law of God which the one hundred and forty-four thousand will represent unto the entire world as an ensign. This will take place in the troublous times of the third woe of Islam, for it is Islam that angers the nations. The work and the troublous times continue until Michael stands up.

Од 457. пре Хр. до 408. пре Хр. јесте алфа-историја 2300 година, која илуструје омега-историју од 1844. до 1863. Те две историје илуструју историју сто четрдесет и четири хиљаде након што буду запечаћени при недељном закону, па све док се не затвори време људске милости. Дело сто четрдесет и четири хиљаде јесте да позову мушкарце и жене натраг на „старе стазе“, што Исаија приказује као обнављање древних развалина, а што Јеремија препознаје као стазу која води ка поруци позног дажда. „Зид“ је закон Божји, који ће сто четрдесет и четири хиљаде представити целом свету као заставу. То ће се одиграти у тешким временима трећег јаука ислама, јер је ислам тај који гневи народе. Дело и тешка времена трају све док Михаило не устане.

So, if you can see it 457 BC to 408 BC is a prophetic period that began at the third decree and typified a prophetic period that began in 1844 with the arrival of the third angel and ended in 1863, then you can see that their connection with the 2300-year prophecy as either starting point or and ending point identifies them as alpha and omega in relation to each other. The troublous times of Nehemiah illustrate the troublous time leading up to and including the Civil War. The forty-nine-year period in the alpha history represents the 19-year-period in the omega history. That 19-year-period was also represented by the 19 years at the beginning of the 65-year prophecy of Isaiah.

Дакле, ако можете да увидите да је период од 457. године пре Христа до 408. године пре Христа пророчки период који је започео трећим указом и који је предсказивао један пророчки период што је започео 1844. године доласком трећег анђела и завршио се 1863. године, онда можете увидети да их њихова повезаност са пророчанством о 2300 година, било као почетну тачку било као крајњу тачку, препознаје као алфу и омегу у њиховом међусобном односу. Тешка времена Немијина приказују тешко време које води до Грађанског рата и обухвата га. Период од четрдесет и девет година у алфа-историји представља период од 19 година у омега-историји. Тај период од 19 година такође је био представљен са 19 година на почетку 65-годишњег пророчанства Исаијиног.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> Јер је глава Сирији Дамаск, и глава Дамаску Ресин; и за шездесет и пет година Јефрем ће се разбити, да не буде народ. Исаија 7:8.

Isaiah set forth this prophecy in 742 BC and 19 years later in 723 BC the northern kingdom was carried away into captivity for 2520 years ending in 1798. The 19 years from 742 BC unto 723 BC align with the 19 years from 1844 unto 1863, for the first 19 years is the alpha of this prophecy and the last 19 is the omega. In the history of 19 years wicked king Ahaz was confronted by Isaiah with the message of the latter rain as represented in verse eight as the message of the “seven times.” Ahaz rejected the message, as did Laodicean Millerite Adventism in 1863.

Исаија је изнео ово пророштво 742. године пре Христа, а 19 година касније, 723. године пре Христа, северно царство је одведено у ропство на 2520 година, које су се окончале 1798. године. Тих 19 година од 742. године пре Христа до 723. године пре Христа одговарају 19 годинама од 1844. до 1863. године, јер првих 19 година представљају алфу овог пророштва, а последњих 19 омегу. У историји тих 19 година зли цар Ахаз био је суочен од стране Исаије са поруком позног дажда, представљеном у осмом стиху као поруком о „седам времена“. Ахаз је одбацио ту поруку, као што је то учинио и лаодикијски милеритски адвентизам 1863. године.

During that period, Ahaz’s high priest visited Assyria, brought back the design of their pagan temple, and Ahaz had it constructed in the courtyard of the God’s temple. This line is parallel to the story of the disobedient prophet who was not to return to Judah the same way he came, but did and was deceived by a false and lying prophet, representing the return to apostate Protestant methodology in order to hide from the Millerite understanding of the “seven times” in a classic fulfillment of a dog returning to its own vomit.

Током тог раздобља, Ахазов првосвештеник је посетио Асирију, донео натраг нацрт њиховог паганског храма, а Ахаз је дао да се он сагради у дворишту Божјег храма. Ова линија је паралелна са причом о непослушном пророку коме није било допуштено да се у Јуду врати истим путем којим је дошао, али је то ипак учинио и био преварен од лажног и неистинитог пророка, што представља повратак отпадничкој протестантској методологији да би се сакрило од милеритског разумевања „седам времена“, у класичном испуњењу речи о псу који се враћа својој сопственој бљувотини.

This was taking place while a Civil War between the northern kingdom and southern kingdom is getting under way, thus typifying the Civil War in the United States when the period of 19 years was repeated. 742 BC unto 723 BC represents the 19-year-period of 1844 unto 1863, which represents the period from the Sunday law until the close of probation. The history of 9/11 unto the Sunday law is the history of the image of the beast test within the United States that is duplicated in the world image of the beast test beginning at the Sunday law. For this reason, the 19-year periods that represent the Sunday law to the close of probation, also represent the history of 9/11 unto the Sunday law, which is the history of His “marvelous works.”

То се збивало док је грађански рат између северног царства и јужног царства отпочињао, те је тако представљало грађански рат у Сједињеним Државама када је раздобље од 19 година било поновљено. 742. пре Хр. до 723. пре Хр. представља раздобље од 19 година, од 1844. до 1863, које представља раздобље од недељног закона до завршетка времена милости. Историја од 11. септембра до недељног закона јесте историја испита иконе звери унутар Сједињених Држава, која се умножава у светском испиту иконе звери, почев од недељног закона. Из тог разлога, раздобља од 19 година која представљају недељни закон до завршетка времена милости, такође представљају историју од 11. септембра до недељног закона, што је историја Његових „чудесних дела“.

We will continue in the next article.

Наставићемо у следећем чланку.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nr flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God.

> И дође ми реч Господња говорећи: Сине човечији, каква је то пословица коју имате у земљи Израиљевој, говорећи: Дани се одуговлаче, и свако виђење пропада? Зато им реци: Овако говори Господ Господ: учинићу да престане та пословица, и неће је више употребљавати као пословицу у Израиљу; него им кажи: Дани су близу, и испуњење свакога виђења. Јер више неће бити никаквога таштога виђења нити ласкавога гатања усред дома Израиљева. Јер ја сам Господ: говорићу, и реч коју ћу изговорити збиваће се; неће се више одуговлачити; јер ћу у ваше дане, доме одметнички, изговорити реч и извршити је, говори Господ Господ.

> Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> И опет ми дође реч Господња говорећи: Сине човечји, ево, дом Израиљев говори: Визија коју он гледа односи се на многе дане који ће доћи, и он пророкује о временима која су далеко. Зато им реци: Овако говори Господ Бог: Ниједна се од мојих речи више неће одлагати, него ће се извршити реч коју сам изговорио, говори Господ Бог. Језекиљ 12:21–28.

Back to Articles