Article

# The Book of Daniel - Number Four

Књига пророка Данила — број четири

The Plummet

Висак

Author

Jeff Pippenger

Published

November 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are addressing the “seven times” of Leviticus twenty-six as represented in the book of Daniel. We are doing so because one of the prophetic characteristics of the “seven times,” is that it represents the “stumbling stone” that the builders rejected. I am defining the stone of stumbling that is represented in the Scriptures as a truth that can be seen, but isn’t. For those that see it, it is precious, but for those that don’t see it, it is not only what they stumble over, but it is the stone that grinds them to powder.

Разматрамо „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге, онако како су представљена у књизи пророка Данила. То чинимо зато што је једно од пророчких обележја „седам времена“ то што она представљају „камен спотицања“ који зидари одбацише. Камен спотицања, онако како је представљен у Писму, одређујем као истину која се може видети, а ипак се не види. За оне који га виде, он је драгоцен; а за оне који га не виде, он није само оно о шта се спотичу, него и камен који их сатрвљује у прах.

When Christ presented the stone that the builders rejected, He identified that the corner stone would become the “head” of the corner. The message of the rejected stone in the Scriptures always has to do with God passing by a former covenant people, while at the same time God is entering into covenant with a people who had not formerly been the people of God.

Када је Христос изнео камен који зидари одбацише, Он је указао да ће камен угаони постати „глава“ од угла. Порука о одбаченом камену у Писму увек се односи на то да Бог заобилази народ који је раније био у савезу, док истовремено Бог ступа у савез са народом који раније није био народ Божји.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. Matthew 21:42–44.

> Исус им рече: Зар никада нисте читали у Писмима: Камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла; то је од Господа, и чудесно је у нашим очима? Зато вам кажем: Царство Божије узеће се од вас и даће се народу који доноси његове плодове. И ко год падне на овај камен, разбиће се; а на кога он падне, сатрће га у прах. Матеј 21:42–44.

The first “time prophecy” that William Miller was led to by the holy angels, was the “seven times” of Leviticus twenty-six. Laodicean Adventism started the process of tearing down the foundational truths which the Lord assembled through the ministry of Miller by rejecting the very first of Miller’s discoveries. Of course, any prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, who is “The Stone”, so the rejection of the “seven times” in 1863, identifies not only the beginning of the process of rejecting the foundational truths, it represents a rejection of Christ. As with Christ’s testimony of the rejected stone, Peter also identifies that one of the prophecies connected with the foundation stone is that it would ultimately become “the head of the corner”.

Прво „временско пророчанство“ до кога су свети анђели довели Вилијама Милера било је „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске. Лаодикијски адвентизам започео је процес рушења темељних истина које је Господ саставио кроз Милерову службу тиме што је одбацио управо прво од Милерових открића. Наравно, свако пророчко приказивање светог темеља јесте приказ Христа, који је „Камен“, тако да одбацивање „седам времена“ 1863. године не означава само почетак процеса одбацивања темељних истина, него представља и одбацивање Христа. Као и у Христовом сведочанству о одбаченом камену, и Петар такође указује да је једно од пророчанстава повезаних са каменом темељцем то да ће он коначно постати „глава од угла“.

> Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:6–8.

> Зато је и у Писму садржано: Ево, полажем на Сиону камен крајеугаони, изабрани, драгоцени; и ко верује у њега неће се постидети. Вама, дакле, који верујете, он је драгоцен; а онима који су непокорни, камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла, И камен спотицања и стена саблазни, онима који се спотичу о реч, будући непокорни; на шта су и били одређени. Али ви сте изабрани род, царско свештенство, свети народ, народ задобијен; да објавите врлине Онога који вас је позвао из таме у своју чудесну светлост; Ви који некада не бесте народ, а сада сте народ Божји; који не бесте помиловани, а сада сте помиловани. 1 Петрова 2:6–8.

The foundation stone in the beginning of Adventism, becomes the head of the corner. Isaiah is in agreement with Christ and Peter, and Isaiah uses the foundation stone to represent a covenant people who are being passed by for a new covenant people. In his testimony he represents a class that has made a covenant with death, and who have received a lie. The lie they receive, is the lie that Paul identifies as bringing strong delusion upon those that make a covenant with death, because they did not receive the love of the truth.

Камен темељац на почетку адвентизма постаје глава од угла. Исаија је сагласан са Христом и Петром, и Исаија употребљава камен темељац да представи заветни народ који бива мимоиђен ради новог заветног народа. У свом сведочанству он представља једну класу која је склопила завет са смрћу и која је примила лаж. Лаж коју они примају јесте она лаж коју Павле означава као оно што доноси силну заблуду на оне који склапају завет са смрћу, зато што нису примили љубав истине.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:14–18.

> Зато чујте реч Господњу, подсмевачи, који владају овим народом што је у Јерусалиму. Јер рекосте: Учинисмо завет са смрћу, и с паклом смо у погодби; када прође преплављујући бич, неће доћи до нас; јер лаж учинисмо својим уточиштем, и под преваром сакрисмо се. Зато овако говори Господ Бог: Ево, постављам на Сиону камен за темељ, камен окушан, драгоцени угаони камен, темељ сигуран; ко верује, неће се поколебати. И суд ћу поставити за мерило, и правду за висак; и град ће однети уточиште лажи, и воде ће преплавити скровиште. И ваш завет са смрћу биће укинут, и ваша погодба с паклом неће опстати; када прође преплављујући бич, тада ћете бити погажени њиме. Исаија 28:14–18.

The “seven times” has been hidden under falsehoods, and when God passes by His former covenant people and enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand, the stone that was formerly the rejected corner stone will ascend to be the “head” of the corner. For those that understand this truth, it is precious, and for those that don’t, the stone that becomes the head of the corner, not only crushes them, but it metaphorically becomes their headstone.

„Седам времена“ било је сакривено под лажима, а када Бог прође мимо Свог некадашњег заветног народа и ступи у завет са сто четрдесет и четири хиљаде, камен који је некада био одбачени угаони камен уздигнуће се да постане „глава“ угла. Онима који разумеју ову истину, он је драгоцен, а онима који је не разумеју, камен који постаје глава угла не само да их сатире, него метафорично постаје и њихов надгробни камен.

In the book of Daniel, in chapter eight and verse nineteen, we find the “last end” of the indignation, thus identifying that there must also be a “first end” of the indignation. The period of time from 677 BC, until October 22, 1844 represents the period of time that the sanctuary (and host) would be tread down. But the papacy was to prosper until the indignation was accomplished, according to Daniel chapter eleven, and verse thirty-six. If the end of the indignation of chapter eight, represents the end of a period of time, then the end of the indignation of chapter eleven, also represents the end of a period of time. This is what the Bible clearly teaches, though this truth has been covered up with lies by those who have made a covenant with death.

У књизи пророка Данила, у осмом поглављу и деветнаестом стиху, налазимо „последњи крај“ гнева, чиме се указује да мора постојати и „први крај“ гнева. Временски период од 677. године пре Христа до 22. октобра 1844. представља раздобље у којем ће светиња (и војска) бити погажена. Али папство је, према Данилу, једанаестом поглављу и тридесет шестом стиху, требало да напредује док се гнев не наврши. Ако крај гнева у осмом поглављу представља крај једног временског периода, онда и крај гнева у једанаестом поглављу такође представља крај једног временског периода. То је оно чему Библија јасно учи, премда су ову истину лажима прикрили они који су склопили савез са смрћу.

The end of both indignations represent the end of an identical period of time, for both were a fulfillment of the same curse of twenty-five hundred and twenty years of scattering, captivity and slavery. The northern kingdom first suffered the scattering, captivity and slavery of the “seven times,” when in 723 BC, the king of Assyria took them captive. The southern kingdom suffered the same fate in 677 BC. Jeremiah confirms this fact.

Крај оба негодовања представља крај истоветног временског раздобља, јер су оба била испуњење истог проклетства од две хиљаде пет стотина и двадесет година расејања, ропства и сужањства. Северно царство је најпре претрпело расејање, сужањство и ропство „седам времена“, када их је 723. године пре Христа цар Асирије одвео у ропство. Јужно царство је претрпело исту судбину 677. године пре Христа. Јеремија потврђује ову чињеницу.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Jeremiah 50:17.

> Израиљ је раштркана овца; лавови су га отерали: најпре га је прождрао цар Асирије; а најпосле му је овај Навуходоносор, цар Вавилона, поломио кости. Јеремија 50:17.

Jeremiah is identifying a progressive judgment. The Assyrians remove the northern kingdom in 723 BC, then they take Manasseh to Babylon, their capital city, in 677 BC. Then Nebuchadnezzar takes Jehoiakim, thus marking the beginning of the seventy years of captivity in 606 BC. Then Nebuchadnezzar takes Zedekiah and destroys Jerusalem in 586 BC.

Јеремија указује на суд који се постепено извршава. Асирци односе северно царство 723. године пре Христа, затим одводе Манасију у Вавилон, свој престони град, 677. године пре Христа. Потом Навуходоносор одводи Јоакима, чиме се означава почетак седамдесет година ропства 606. године пре Христа. Затим Навуходоносор одводи Седекију и разара Јерусалим 586. године пре Христа.

The southern kingdom had been warned that they would suffer the same fate as the northern kingdom if they continued in their rebellion. The judgment of the northern kingdom would be accomplished upon the southern kingdom, and the symbol of that judgment was a line that was to be stretched over Judah. In Isaiah’s testimony, it was simply the “line,” but in the following passage, the “line” is the “line of Samaria.”

Јужно царство било је упозорено да ће доживети исту судбину као и северно царство ако истраје у својој побуни. Суд који је задесио северно царство извршиће се и над јужним царством, а знак тог суда беше already линија која ће се пружити над Јудом. У Исаијином сведочанству то је једноставно „линија“, али у следећем одломку „линија“ је „линија Самарије“.

> Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies; Because they have done that which was evil in my sight, and have provoked me to anger, since the day their fathers came forth out of Egypt, even unto this day. 2 Kings 21:12–15.

> Зато овако вели Господ Бог Израиљев: Ево, навешћу такво зло на Јерусалим и Јуду, да ће свакоме ко за њега чује зазујати оба уха. И развући ћу над Јерусалимом уже Самаријино и висак дома Ахавова; и обрисаћу Јерусалим као што човек брише зделу, бришући је и преврћући је наопако. И одбацићу остатак свога наследства, и предаћу га у руке његових непријатеља; и постаће плен и грабеж свим својим непријатељима; јер су чинили што је зло у мојим очима и гневили ме, од дана кад оци њихови изиђоше из Египта па до данашњега дана. 2. о царевима 21:12–15.

There are two prophetic expressions in the verses just cited that must be considered. The first is the tingling of the ears, and the other is the plummet. In these verses the line of Samaria is also identified as the plummet of the house of Ahab. The line and the plummet are instruments of judgment, which are used in the building process. In the verses, they identify that the same judgment that was carried out against the northern kingdom, represented as Samaria and the house of Ahab, would be brought upon Judah and Jerusalem. When the warning was set forth, the northern kingdom of Israel had already been invaded, conquered, destroyed and taken into slavery. The message of God’s judgment produces the tingling of the ears of those that hear the warning. Both the plummet and the tingling of the ears are found three times each in the Scriptures. In each case, they represent God’s indignation against His own people.

У управо наведеним стиховима налазе се два пророчка израза која се морају размотрити. Први је зујање у ушима, а други је висак. У овим стиховима уже Самарије такође се поистовећује са виском дома Ахавовог. Уже и висак су оруђа суда, која се употребљавају у процесу грађења. У овим стиховима они показују да ће исти суд који је био извршен над северним царством, представљеним Самаријом и домом Ахавовим, бити доведен и на Јуду и на Јерусалим. Када је упозорење било објављено, северно царство Израиљево већ је било нападнуто, покорено, разорено и одведено у ропство. Порука о Божјем суду производи зујање у ушима оних који чују опомену. И висак и зујање у ушима налазе се по три пута у Светом писму. У сваком случају, они представљају Божје негодовање против Његовог сопственог народа.

> And the Lord came, and stood, and called as at other times, Samuel, Samuel. Then Samuel answered, Speak; for thy servant heareth. And the Lord said to Samuel, Behold, I will do a thing in Israel, at which both the ears of every one that heareth it shall tingle. In that day I will perform against Eli all things which I have spoken concerning his house: when I begin, I will also make an end. 1 Samuel 3:10–12.

> И дође Господ, и стаде, и позва као и пређашњих пута: Самуило, Самуило. Тада Самуило одговори: Говори, јер слуга твој слуша. И рече Господ Самуилу: Ево, учинићу дело у Израиљу, од којега ће зазујати оба уха свакоме ко га чује. У тај дан извршићу над Илијем све што сам казао за дом његов; што почнем, то ћу и довршити. 1. Самуилова 3:10–12.

The overthrow of Eli’s house is the prophecy that would make both ears tingle in anyone who heard it. The tingling of the ears, in the time of Samuel symbolizes the passing by of the house of Eli. The fulfillment of the prediction given to Samuel was the overthrow of Eli’s house and the establishment of Samuel as the prophet. Samuel represents a people who as Peter says, in times past were not the people of God, but now are, for when Samuel was established as prophet, the house of Eli was destroyed. Jeremiah also proclaims a judgment against the leadership of Jerusalem that causes ears to tingle.

Obaranje doma Ilije predstavlja proročanstvo od koga će zazvoniti oba uha svakome ko ga čuje. Zvonjava u ušima, u Samuilovo vreme, simbolizuje mimoilaženje doma Ilije. Ispunjenje predskazanja datog Samuilu bilo je obaranje doma Ilije i uspostavljanje Samuila kao proroka. Samuilo predstavlja narod koji, kako Petar kaže, nekada nije bio narod Božiji, a sada jeste, jer kada je Samuilo bio uspostavljen za proroka, dom Ilije bio je uništen. I Jeremija objavljuje sud nad vođstvom Jerusalima koji čini da uši zvone.

> And say, Hear ye the word of the Lord, O kings of Judah, and inhabitants of Jerusalem; Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will bring evil upon this place, the which whosoever heareth, his ears shall tingle. Jeremiah 19:3.

> И реци: Чујте реч Господњу, о цареви Јудини и становници Јерусалима; овако вели Господ над војскама, Бог Израиљев: Ево, ја ћу довести зло на ово место, од кога ће свакоме ко га чује зазвонити у ушима. Јеремија 19:3.

All three references to ears tingling are associated with a covenant people who have made a covenant with death and are thereafter invaded, conquered, destroyed, scattered, and taken into slavery. The tingling ears is a symbol of the judgment of God’s indignation, and the symbol of that judgment is also represented three times in the Scriptures, with the word “plummet.” We have already read it in second Kings and Isaiah, but there is one other reference of the “plummet” in the Scriptures, and in that reference the word plummet is translated from a different Hebrew word, than the previous two references.

Сва три помињања ушију које трну повезана су са заветним народом који је склопио савез са смрћу и који је потом нападнут, покорен, уништен, расејан и одведен у ропство. Трњење ушију је симбол суда Божјег гнева, а симбол тог суда такође је представљен три пута у Писму, речју „висак“. Већ смо га прочитали у Другој књизи о царевима и код Исаије, али постоји још једно помињање „виска“ у Писму, и у том помињању реч висак преведена је са друге јеврејске речи него у претходна два помињања.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof. So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it. Moreover the word of the Lord came unto me, saying, The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it; and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto you. For who hath despised the day of small things? for they shall rejoice, and shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven; they are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth. Then answered I, and said unto him, What are these two olive trees upon the right side of the candlestick and upon the left side thereof? And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth. Zechariah 4:1–14.

> И анђео који говораше са мном дође опет и пробуди ме, као човека који се буди из сна свога, И рече ми: Шта видиш? А ја рекох: Погледах, и гле, свећњак сав од злата, с чанком на врху његову, и седам жижака на њему, и седам цеви за седам жижака што су на врху његову; И две маслине код њега, једна с десне стране чанка и друга с леве стране његове. Тада одговорих и рекох анђелу који говораше са мном, говорећи: Шта је то, господару мој? А анђео који говораше са мном одговори и рече ми: Не знаш ли шта је то? И ја рекох: Не, господару мој. Тада он одговори и рече ми, говорећи: Ово је реч Господња Зоровавељу, говорећи: Не силом ни крепошћу, него духом мојим, вели Господ над војскама. Ко си ти, о горо велика? Пред Зоровавељем постаћеш равница; и он ће изнети камен заглавни уз повике, вичући: Благодат, благодат нека му је. И дође ми реч Господња, говорећи: Руке Зоровавељеве положиле су темељ овоме дому; његове ће га руке и довршити; и познаћеш да ме је Господ над војскама послао к вама. Јер ко је презрео дан малих почетака? Јер ће се они радовати и видеће висак у руци Зоровавељевој с оних седам; то су очи Господње, које прелазе тамо и амо по свој земљи. Тада одговорих и рекох му: Шта су те две маслине с десне стране свећњака и с леве стране његове? И одговорих опет и рекох му: Шта су те две маслинове гранчице које кроз две златне цеви изливају из себе златно уље? А он ми одговори и рече: Не знаш ли шта је то? И ја рекох: Не, господару мој. Тада рече: То су два помазаника, који стоје код Господа све земље. Захарија 4:1–14.

The word translated as “plummet” in second Kings and Isaiah twenty-eight, is “mishqâl” and it means a weight. In both passages a weight (plummet) was going to be added to the line. The weight is what is used in a scale, and represents judgment. The line with a weight is a line of judgment. The line of Samaria was the period of “seven times,” or twenty-five hundred and twenty years. The same period of time was going to be placed upon the southern kingdom that had been brought upon the northern kingdom. The ending of either line is identified in the book of Daniel as either the end of the last indignation or the end of the first indignation. The period is represented in Daniel as the period when Jerusalem and the host were to be trodden down by the two desolating powers of paganism and papalism. Both periods would begin when their respective capital cities were invaded, conquered, destroyed and their citizens carried into slavery.

Реч која је преведена као „висак“ у Другој књизи о царевима и у Исаији двадесет осмој јесте „mishqâl“, и значи тег. У оба одломка, тег (висак) требало је да буде додат мерној линији. Тег је оно што се употребљава на ваги и представља суд. Линија са тегом јесте линија суда. Линија Самарије била је раздобље од „седам времена“, или две хиљаде пет стотина и двадесет година. Исто то раздобље времена требало је да буде стављено на јужно царство, као што је било доведено на северно царство. Завршетак било које од тих линија у књизи пророка Данила означен је или као крај последњег гнева или као крај првог гнева. То раздобље је у Данилу представљено као раздобље у коме су Јерусалим и војска требали бити погажени од две пустошне силе, паганизма и папства. Оба раздобља отпочела би онда када би њихови одговарајући престони градови били нападнути, освојени, разрушени, а њихови становници одведени у ропство.

But in Zechariah, the word “plummet” is formed by the combination of two Hebrew words. The first word is “‘eben”, and it means “to build”, and it also means “a stone”. It means “a building stone”. That word is then combined with the Hebrew word “bedı̂yl”, which means “to divide or separate”. The “plummet” in Zechariah, is the stone that is built upon and produces a separation and division. The division is between two classes of worshippers; one class that rejoices when they see the stone, make it the head of their corner, and build upon it, and the other that doesn’t see it, rejects it, stumbles over it, and is finally crushed by it, which then becomes their headstone or tombstone. One class makes a covenant with life, the other a covenant of death.

Али у Захарији, реч „висак” састављена је од споја двеју јеврејских речи. Прва реч је „’eben”, и она значи „градити”, а такође значи и „камен”. Она значи „грађевни камен”. Та реч се затим спаја са јеврејском речју „bedı̂yl”, која значи „раздвојити или оделити”. „Висак” у Захарији јесте камен на коме се зида и који производи раздвајање и деобу. Та деоба је између двеју класа богослужитеља: једне класе која се радује када види камен, чини га главом свога угла и зида на њему, и друге која га не види, одбацује га, спотиче се о њега и најзад бива њиме сатрвена, те он тада постаје њен надгробни камен или споменик. Једна класа склапа завет са животом, друга завет са смрћу.

In the history of Zechariah, ancient Israel had just come out of Babylon to rebuild and restore Jerusalem. Zerubbabel was appointed the governor, and was to oversee the work. He laid the foundation stone at the beginning of the work and he placed the headstone, or capstone, at the end of the work. Zerubbabel means “the offspring of Babylon”. All the prophecies are identifying the last days, and Zerubbabel’s name is the symbol of the history of the first angel’s message when the foundation stone was laid, and his name is also the symbol of the third angel’s message, when the headstone, or capstone, is placed. The manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in either the first movement or the second movement is represented by Zerubbabel’s name (offspring of Babylon), for it represents the message which calls for the final generation of the “offspring of Babylon”, to come out. It represents the message of the Midnight Cry that took place in the first movement, and that is about to take place in the last movement of the Loud Cry.

У историји Захарије, древни Израиљ је управо био изишао из Вавилона да поново сазида и обнови Јерусалим. Зоровавељ је био постављен за намесника и требало је да надгледа дело. Он је положио темељни камен на почетку рада и поставио завршни камен, или угаони врховни камен, на крају рада. Зоровавељ значи „потомак Вавилона“. Сва пророштва указују на последње дане, а Зоровавељево име је симбол историје поруке првог анђела, када је положен темељни камен, и његово име је такође симбол поруке трећег анђела, када се поставља завршни камен, или врховни камен. Пројављивање изливања Светога Духа, било у првом покрету било у другом покрету, представљено је Зоровавељевим именом (потомак Вавилона), јер оно представља поруку која позива последњи нараштај „потомака Вавилона“ да изађе. Оно представља поруку Поноћног поклича који се збио у првом покрету и који ускоро треба да се збуде у последњем покрету Силнога поклича.

The two olive trees, two olive branches, and the two anointed ones that represent the vessels into which the two golden pipes empty the oil into:

Две маслине, две маслинове гране и два помазаника који представљају судове у које две златне цеви изливају уље:

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Помазаници који стоје крај Господа све земље имају положај који је некада био дат Сатани као херувиму заклањачу. Преко светих бића која окружују Његов престо, Господ одржава сталну везу са становницима земље. Златно уље представља благодат којом Бог снабдева светиљке верника, да не би трепериле и угасиле се. Да се ово свето уље не излива с неба у порукама Божјег Духа, силе зла имале би потпуну власт над људима.“

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог се обешчашћује када не примамо поруке које нам Он шаље. Тако одбијамо златно уље које би Он излио у наше душе да би се преносило онима који су у тами. Када дође позив: ‘Ево женика где иде; излазите му у сусрет,’ они који нису примили свето уље, који нису неговали Христову благодат у својим срцима, увидеће, као и луде девојке, да нису спремни да се сретну са својим Господом. Они немају у себи силе да дођу до уља, и њихови су животи доживели бродолом. Али ако се иште Свети Дух Божји, ако вапимо, као што је Мојсије вапио: ‘Покажи ми славу своју,’ љубав Божја ће се излити у наша срца. Кроз златне цеви, златно уље ће нам бити саопштено. ‘Не силом ни крепошћу, него Духом мојим, вели Господ над војскама.’ Примајући сјајне зраке Сунца Правде, деца Божја светле као видела у свету.” Review and Herald, July 20, 1897.

Zechariah had repeatedly asked who the two olive trees were, thus drawing attention to the various symbols of the two witnesses. Sister White identifies the two olive trees as the two witnesses of Revelation eleven.

Захарија је у више наврата питао ко су две маслине, усмеравајући тако пажњу на разноврсне симболе два сведока. Сестра Вајт поистовећује две маслине са два сведока из Откривења једанаест.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> „О двојици сведока пророк даље изјављује: ‘Ово су две маслине и два свећњака што стоје пред Богом земље.’ ‘Реч је Твоја,’ рече псалмиста, ‘жижак нози мојој и видело стази мојој.’ Откривење 11:4; Псалам 119:105. Два сведока представљају Свето писмо Старога и Новога завета.“ Велика борба, 267.

Zechariah had wanted to understand who these two witnesses were. In the French Revolution they were the Old and New Testaments. They were represented as Moses and Elijah that were slain in the street by the beast that ascended out of the bottomless pit. They represent the ministry of Future for America that was slain on July 18, 2020.

Захарија је желео да разуме ко су ова два сведока. У Француској револуцији то су били Стари и Нови завет. Они су били представљени као Мојсије и Илија, који су били убијени на улици од звери која је изашла из бездана. Они представљају службу Future for America, која је била убијена 18. јула 2020.

In the beginning of the chapter, after Zechariah is awakened, when the dead dry bones are brought together, but not yet alive, Gabriel asks “What seest thou?” Zechariah describes what he has seen, and then asks “What are these my lord?” Gabriel emphasizes the subject of the question, by answering Zechariah’s question with a question. He asks Zechariah, “Knowest thou not what these be?” Gabriel then answers “This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts.”

На почетку поглавља, пошто је Захарија пробуђен, када су мртве суве кости сабране, али још нису оживеле, Гаврило пита: „Шта видиш?“ Захарија описује шта је видео, а затим пита: „Шта је ово, господару мој?“ Гаврило наглашава предмет питања тиме што на Захаријино питање одговара питањем. Он пита Захарију: „Не знаш ли шта је ово?“ Потом Гаврило одговара: „Ово је реч Господња Зоровавељу: Не силом, нити снагом, него духом мојим, говори Господ над војскама.“

The Word of the Lord that was given to Zerubbabel was, “Not by might, nor by power, but by my spirit. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it.”

Реч Господња која је била дата Зоровавељу гласила је: „Не силом, нити снагом, него Духом мојим. Ко си ти, о велика горо? Пред Зоровавељем постаћеш равница; и он ће изнети завршни камен уз поклике, вичући: Благодат, благодат нека је над њим.“

Zerubbabel, the governor, represents the messenger that prepares the way in the beginning and ending history, before whom the mountain becomes as a plain. Isaiah identifies the work of the same messenger and says he will “make straight in the desert a highway for our God,” and that he will cause “every valley” to “be exalted.” He will also cause “every mountain and hill” to “be made low,” for the “great mountain” before governor Zerubbabel “shall become a plain.”

Зоровавељ, управитељ, представља весника који припрема пут у историји почетка и свршетка, пред којим гора постаје као равница. Исаија поистовећује дело тог истог весника и каже да ће он „у пустињи поравнити пут Господу нашем“, и да ће учинити да се „свака долина“ „узвиси“. Он ће такође учинити да се „свака гора и брег“ „снизе“, јер ће „велика гора“ пред управитељем Зоровавељем „постати равница“.

William Miller’s message of the “seven times” was given him by God. Zerubbabel represents William Miller who placed the foundation stone of the “seven times,” and he also represents the hands that “shall bring forth the headstone” with “shouting, crying, Grace, Grace unto it.” The doubling of the word “grace,” represents the message of the Midnight Cry. The “shouting” represents the same message as represented by the loud cry of the third angel and the “crying” represents the Midnight Cry. The entire passage is about the Midnight Cry message. It is about the virgins that were asleep in death on the streets of Revelation eleven, that runs through the valley of dead dry bones. It is about the resurrection of the dead dry bones, and it is about the prophetic role of the “plummet” that the wise virgins see that causes them to rejoice.

Порука Вилијама Милера о „седам времена“ била му је дата од Бога. Зоровавељ представља Вилијама Милера који је положио темељни камен „седам времена“, а он такође представља и руке које „ће изнети камен заглавни“ уз „клицање, вичући: Благодат, благодат њему“. Удвостручење речи „благодат“ представља поруку Поноћног вапаја. „Клицање“ представља исту поруку коју представља силни поклич трећег анђела, а „вичући“ представља Поноћни вапај. Цео одломак односи се на поруку Поноћног вапаја. Он се односи на девице које су спавале смртним сном на улицама из Откривења једанаест, које се простиру кроз долину мртвих сувих костију. Он се односи на васкрсење мртвих сувих костију, и односи се на пророчку улогу „виска“ који мудре девице виде, што их наводи да се радују.

Then Zechariah says, “moreover.” Moreover, means to place the following passage over the top of the previous passage. It is a reference to the prophetic principle of line upon line. The previous dialogue identified the awakening at midnight of God’s people, represented by Zechariah. The previous dialogue repeatedly emphasized the desire of God’s people in the last days to understand who the two witnesses of Revelation eleven are. The previous dialogue identified that Zerubbabel represents the work in the first movement and also the work in the last movement. It identified Zerubbabel’s “hands” (representing human power), were to lay the foundation stone and the headstone, but the work of his hands was and is only accomplished through the divine power of the Comforter.

Тада Захарија каже: „штавише“. Штавише значи поставити следећи одломак поврх претходног одломка. То је упућивање на пророчко начело: ред на ред. Претходни разговор је указао на поноћно буђење Божјег народа, представљеног Захаријом. Претходни разговор је више пута нагласио жељу Божјег народа у последњим данима да разуме ко су два сведока из Откривења једанаест. Претходни разговор је показао да Зоровавељ представља дело у првом покрету, а такође и дело у последњем покрету. Показао је да су Зоровавељеве „руке“ (које представљају људску силу) требало да положе камен темељац и заглавни камен, али да је дело његових руку било и јесте остварено једино божанском силом Утешитеља.

The dialogue that followed, which is to be placed over the previous dialogue, identifies that when the “hands of Zerubbabel” are finishing the work, then God’s people in the last days, will “know that the Lord” “sent” Gabriel, the light bearer “unto” God’s people. They will recognize the heavenly communication process that is the first truth represented in connection with the Revelation of Jesus Christ. To refuse the message and work of Zerubbabel, is to refuse the message that comes from Gabriel, which he received from Christ, which He in turn received from the Father.

Дијалог који је уследио, а који треба поставити изнад претходног дијалога, показује да ће, када „руке Зоровавељеве“ буду довршавале дело, тада Божји народ у последњим данима „познати да је Господ“ „послао“ Гаврила, носиоца светлости, „к“ Божјем народу. Они ће препознати небески процес саопштавања који је прва истина представљена у вези са Откривењем Исуса Христа. Одбацити поруку и дело Зоровавеља значи одбацити поруку која долази од Гаврила, коју је он примио од Христа, а коју је Он, са своје стране, примио од Оца.

Then the two classes of worshippers are defined. One class “hath despised the day of small things?” The other class “shall rejoice” when they “shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven” who “are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth.” Those that despise the day of small things, are despising the historical work of William Miller as represented by the “plummet.” They are contrasted with those who rejoice when they see the “plummet” in the hands of Zerubbabel. Zechariah’s “plummet” is the building stone that produces a division. One class despises the “plummet,” for they refuse to see that the “plummet” in the hand of Zerubbabel is with “those seven.” The word “seven” that is with the “plummet,” is the same Hebrew word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six.

Тада су дефинисане две класе богослужитеља. Једна класа „презре дан малих ствари?“ Друга класа „обрадоваће се“ када „виде висак у руци Зоровавељевој с оних седам“ који „су очи Господње, које пролазе тамо и амо по свој земљи.“ Они који презиру дан малих ствари, презиру историјско дело Вилијама Милера, представљено „виском“. Они су супротстављени онима који се радују када виде „висак“ у рукама Зоровавеља. Захаријин „висак“ јесте грађевни камен који производи поделу. Једна класа презире „висак“, јер одбија да види да је „висак“ у руци Зоровавеља са „оних седам“. Реч „седам“ која је уз „висак“ јесте иста јеврејска реч која је у Левитској двадесет шест преведена као „седам пута“.

Then Zechariah repeats the fact that when he wakes up, he does not know who the two witnesses are. He therefore asks another time, “What are these two olive trees?” He repeats it again, questioning “What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves?” And Gabriel emphasizes the question by once again answering Zechariah’s question with a question, “Knowest thou not what these be?” to which Zechariah answers, “No.” Gabriel then says “These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.”

Тада Захарија понавља чињеницу да, када се пробуди, не зна ко су два сведока. Стога још једном пита: „Шта су ове две маслине?“ Он то поново понавља, питајући: „Шта су ове две маслинове гранчице које кроз две златне цеви изливају из себе златно уље?“ А Гаврило истиче то питање тиме што још једном одговара на Захаријино питање питањем: „Не знаш ли шта су ово?“ на шта Захарија одговара: „Не.“ Тада Гаврило каже: „То су два помазаника, који стоје крај Господа све земље.“

The chapter begins with Gabriel awakening Zechariah out of his sleep. Zechariah therefore represents the virgins that are awakened at midnight, and when those virgins are awakened, they are represented as having an overwhelming burden to understand what the two witnesses of Revelation chapter eleven represent. All the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. All the prophets agree with one another, for God is not the author of confusion. All the prophets are speaking more about the last days, than the days in which they lived.

Поглавље почиње тиме што Гаврило буди Захарију из сна. Захарија, дакле, представља девице које се буде у поноћ, а када се те девице пробуде, оне су представљене као они које притиска силан терет да разумеју шта представљају два сведока из једанаесте главе Откривења. Све књиге Библије сусрећу се и завршавају у књизи Откривења. Сви пророци сагласни су један с другим, јер Бог није творац забуне. Сви пророци говоре више о последњим данима него о данима у којима су живели.

Gabriel employs the Alpha and Omega principle by identifying that Zerubbabel will begin and end the work of building the temple. His work is represented as laying the foundation stone at the beginning and the headstone at the end. Zerubbabel represents the movement of the Millerites and the movement of Future for America.

Гаврило примењује начело Алфе и Омеге тиме што указује да ће Зоровавељ започети и довршити дело изградње храма. Његов рад је представљен као полагање камена темељца на почетку и завршног камена на крају. Зоровавељ представља покрет милерита и покрет Future for America.

What Gabriel presents to Zechariah is that the work of the Midnight Cry, whether in the movement of the first angel or in the movement of the third angel, is accomplished with the power of the Holy Spirit.

Оно што Гаврило излаже Захарији јесте да се дело Поноћног поклика, било у покрету првог анђела било у покрету трећег анђела, извршава силом Светога Духа.

While they lay dead in the street, the world rejoiced over their dead bodies, but when they arose, the world then feared and they rejoiced. They rejoice because they see the plummet of those “seven times” in the hand of Zerubbabel. The plummet is the stone that is built upon, which separates the wise from the foolish.

Док су лежали мртви на улици, свет се радовао над њиховим мртвим телима; али када су устали, свет је тада страховао, а они су се радовали. Они се радују јер виде висак тих „седам времена“ у руци Зоровавељевој. Висак је камен на коме се зида, који одваја мудре од лудих.

Zechariah does not say “the seven,” he says, “those seven.” They see both twenty-five hundred and twenty years of scattering. The word translated as “seven” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six, and represents “the curse” of slavery that was brought upon both the northern and southern kingdoms of Israel. The book of Daniel identifies “those seven” as a first and a last indignation.

Захарија не каже „седам“, већ каже „оних седам“. Они виде и две хиљаде пет стотина и двадесет година расејања. Реч преведена као „седам“ јесте иста она реч која је у Левитској двадесет шест преведена као „седам пута“, и представља „проклетство“ ропства које је било навучено и на северно и на јужно царство Израела. Књига пророка Данила поистовећује „оних седам“ са првим и последњим гневом.

The foundation stone laid by William Miller was the “seven times,” and the headstone laid by the movement of the third angel is the “seven times.” Those that rejoice when they see “those seven” in the awakening of the Midnight Cry of the last days, will witness a division and separation of the precious and the vile. The precious will rejoice as they come into full unity, and the vile will find out too late that they have not the oil that has been coming down through the two golden pipes. The truth that causes the rejoicing for one class will be a stone of stumbling for the other class, though it was available to see for all that were willing to see.

Камен темељац који је положио Вилијам Милер била су „седам времена“, а заглавни камен који је положио покрет трећег анђела јесу „седам времена“. Они који се радују када виде „тих седам“ у буђењу Поноћног вапаја последњих дана, биће сведоци поделе и одвајања драгоценога од ништавнога. Драгоцени ће се радовати док буду долазили у пуно јединство, а ништавни ће прекасно увидети да немају уља које је силазило кроз две златне цеви. Истина која изазива радост код једне класе биће камен спотицања другој класи, иако је била доступна на увид свима који су били вољни да виде.

Just as the “seven times” became a test in the beginning in 1856, when Philadelphian Adventism transitioned unto Laodicean Adventism, the “seven times” is once again a test at the ending, right where Laodicean Adventism is transitioned unto Philadelphian Adventism. The test in the beginning was failed in 1863, with the rejection of the biblical doctrine of “seven times.” Those that fail the test at the ending in 2023, will do so for rejecting the experience demanded by the remedy identified by the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Баш као што је „седам времена“ постало тест на почетку, 1856. године, када је филаделфијски адвентизам прешао у лаодикијски адвентизам, тако је „седам времена“ поново тест на крају, управо тамо где лаодикијски адвентизам прелази у филаделфијски адвентизам. Тест на почетку био је неположен 1863. године, одбацивањем библијске доктрине о „седам времена“. Они који падну на тесту на крају 2023. године, учиниће то зато што одбацују искуство које захтева лек означен „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге.

It was important to identify that the book of Daniel fully upholds the “seven times,” before we begin to consider the prophetic message of the first six chapters of the book of Daniel, for chapters four and five are about the “seven times,” and they identify the beginning and ending of the two horns of the earth beast of Revelation chapter thirteen.

Било је важно утврдити да књига пророка Данила у потпуности потврђује „седам времена“ пре него што почнемо да разматрамо пророчку поруку првих шест поглавља књиге пророка Данила, јер четврто и пето поглавље говоре о „седам времена“ и означавају почетак и завршетак два рога звери из земље из Откривења, тринаесте главе.

We will begin our consideration of those first six chapters in the next article.

Разматрање оних првих шест поглавља започећемо у наредном чланку.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> „Светлост коју је Данило примио од Бога дата је нарочито за ове последње дане. Виђења која је видео на обалама Улаја и Хидекела, великих река Синара, сада су у процесу испуњења, и сви догађаји који су проречени ускоро ће се збити.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.

> „Размотрите околности јеврејског народа у време када су дата Данилова пророчанства.

> “Let us give more time to the study of the Bible. We do not understand the word as we should. The book of Revelation opens with an injunction to us to understand the instruction that it contains. ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy,’ God declares, ‘and keep those things which are written therein: for the time is at hand.’ When we as a people understand what this book means to us, there will be seen among us a great revival. We do not understand fully the lessons that it teaches, notwithstanding the injunction given us to search and study it.

> „Посветимо више времена проучавању Библије. Ми не разумемо Реч онако како би требало. Књига Откривења отвара се налогом да разумемо поуку коју она садржи. ‘Благо ономе који чита, и онима који слушају речи овога пророштва’, објављује Бог, ‘и држе оно што је у њему написано: јер је време близу.’ Када ми као народ будемо разумели шта ова књига значи за нас, међу нама ће се видети велико пробуђење. Ми не разумемо у потпуности поуке којима она учи, упркос налогу који нам је дат да је истражујемо и проучавамо.

> “In the past teachers have declared Daniel and the Revelation to be sealed books, and the people have turned from them. The veil whose apparent mystery has kept many from lifting it, God’s own hand has withdrawn from these portions of His word. The very name ‘Revelation’ contradicts the statement that it is a sealed book. ‘Revelation’ means that something of importance is revealed. The truths of this book are addressed to those living in these last days. We are standing with the veil removed in the holy place of sacred things. We are not to stand without. We are to enter, not with careless, irreverent thoughts, not with impetuous footsteps, but with reverence and godly fear. We are nearing the time when the prophecies of the book of Revelation are to be fulfilled.” Testimonies to Ministers, 113.

> „У прошлости су учитељи објављивали да су Данило и Откривење запечаћене књиге, и народ се одвратио од њих. Завесу чија је привидна тајна многе задржавала да је не подигну, сама Божја рука уклонила је са ових делова Његове речи. Само име „Откривење“ противречи тврдњи да је то запечаћена књига. „Откривење“ значи да је нешто важно откривено. Истине ове књиге упућене су онима који живе у овим последњим данима. Ми стојимо са уклоњеном завесом на светом месту светих ствари. Не треба да стојимо изван. Треба да уђемо, не са немарним, непоштовањем испуњеним мислима, не ужурбаним корацима, него са страхопоштовањем и побожним страхом. Приближавамо се времену када пророчанства књиге Откривења треба да се испуне.“ Testimonies to Ministers, 113.

Back to Articles