Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Five

Књига пророка Данила – сто педесет пети

Unveiling Daniel’s Last Vision: A Parallel Journey of the Wise Virgins

Откривање Данилове последње визије: упоредно путовање мудрих девојака

Author

Jeff Pippenger

Published

March 24, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have begun our consideration of Daniel’s last vision by identifying Daniel as a symbol of God’s last day covenant people, and we have used the first verse in conjunction with the last chapter to begin to identify the prophetic characteristics of those last day people represented by Belteshazzar. God’s last day covenant people represent the Millerites of the movement of the first angel, and the one hundred and forty-four thousand of the movement of the third angel. The Millerites fulfilled the parable of the ten virgins, and that parable is repeated to the very letter in the last days.

Започели смо наше разматрање Даниловог последњег виђења тиме што смо Данила препознали као симбол Божјег заветног народа последњих дана, и употребили смо први стих у вези с последњим поглављем да бисмо започели да утврђујемо пророчке особине тог народа последњих дана, представљеног Велтешазаром. Божји заветни народ последњих дана представља милерите из покрета првог анђела, и сто четрдесет и четири хиљаде из покрета трећег анђела. Милерити су испунили причу о десет девојака, и та се прича у последњим данима понавља до у најситније слово.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ми се указује на причу о десет девојака, од којих је пет било мудро, а пет неразумно. Ова прича се испунила и испуниће се до најситнијег слова, јер има нарочиту примену на ово време, и, као и порука трећег анђела, испунила се и наставиће да буде садашња истина до свршетка времена.“ Review and Herald, 19. август 1890.

The experience of both movements of the last days, is the experience of Adventism.

Искуство оба покрета последњих дана јесте искуство адвентизма.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Прича о десет девојака из Матеја 25 такође илуструје искуство адвентистичког народа.“ Велика борба, 393.

The Millerites represented the movement of the first angel, and their experience was also represented by the church of Philadelphia. In 1856, the Philadelphian Millerite movement transitioned to the Laodicean movement, and in the rebellion of 1863, it further transitioned into the Laodicean Seventh-day Adventist church.

Милерити су представљали покрет првог анђела, а њихово искуство било је такође представљено црквом у Филаделфији. Године 1856, филаделфијски милеритски покрет прешао је у лаодикијски покрет, а у побуни 1863. године даље је прешао у лаодикијску Цркву адвентиста седмог дана.

The one hundred and forty-four thousand represent the movement of the third angel, and their experience was also represented by the church of Philadelphia. In 1989, the book of Daniel was unsealed to the Laodicean Seventh-day Adventist church, and on September 11, 2001, the Laodicean Adventist movement began, and in July of 2023, the transition back to the Philadelphian movement arrived.

Сто четрдесет и четири хиљаде представљају покрет трећег анђела, а њихово искуство такође је било представљено црквом у Филаделфији. Године 1989. књига пророка Данила била је распечаћена лаодикијској Цркви адвентиста седмога дана, а 11. септембра 2001. започео је лаодикијски адвентистички покрет, и у јулу 2023. наступио је прелазак назад ка филаделфијском покрету.

Belteshazzar, or Daniel represents the Philadelphian movement of the last days, that repeats the Philadelphian movement of the Millerites “to the very letter.” The first verse of the last vision represents those last day people, and the last testimony of the last vision must agree with the first testimony of the last vision. The purification process of Daniel chapter twelve identifies the increase of knowledge, and the two classes that are thereby produced. Belteshazzar is the ultimate representation of the wise of the last days. In Daniel chapter twelve there are at least five prophetic truths that were anchors for the Millerite movement, which must be repeated in the movement of the third angel.

Валтасар, или Данило, представља филаделфијски покрет последњих дана, који понавља филаделфијски покрет милерита „до у најмање слово.” Први стих последњег виђења представља те људе последњих дана, и последње сведочанство последњег виђења мора се слагати с првим сведочанством последњег виђења. Процес очишћења у дванаестом поглављу Данилове књиге указује на умножавање знања и на две класе које се тиме производе. Валтасар је коначно представљање мудрих у последњим данима. У дванаестом поглављу Данилове књиге налази се најмање пет пророчких истина које су биле сидра милеритског покрета, а које се морају поновити у покрету трећег анђела.

The first is the purification process that produces two classes of worshippers, and therefore fulfills the parable of the ten virgins in both the beginning and ending movements.

Први је процес очишћења који производи две класе богослужитеља, и стога испуњава параболу о десет девојака и у почетном и у завршном покрету.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. . .. And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4, 9, 10.

> А ти, Даниле, затвори ове речи и запечати књигу до времена свршетка: многи ће пролазити тамо-амо, и знање ће се умножити.... И рече: Иди својим путем, Даниле, јер су ове речи затворене и запечаћене до времена свршетка. Многи ће се очистити, и убелити, и бити окушани; а безбожни ће безбожно чинити; и нико од безбожних неће разумети; али мудри ће разумети. Данило 12:4, 9, 10.

The distinction between the wise and the wicked (foolish), is based upon their understanding (mentally dividing) the increase of knowledge that is opened up at the time of the end, either in 1798 for the Millerites, or 1989 for the one hundred and forty-four thousand. God’s people are required to know that Adventism is the experience of the parable of the ten virgins, for without that understanding they will not seek to understand when the “time of the end” for the final generation arrived, or what was the message that was then unsealed. Without the understanding that the Adventist experience is a three-step testing process, based upon a progressive development of truth, which leads to a “life-or-death” outcome it is impossible to recognize the high calling of every Seventh-day Adventist. Belteshazzar represents a people who know they went through the purification process represented as being “purified, made white, and tried.” That very three-step purification process is specifically identified as the work of the Holy Spirit.

Разлика између мудрих и злих (лудих) заснива се на њиховом разумевању (умном раздељивању) умножења знања које се отвара у време краја, било 1798. године за милерите, било 1989. године за сто четрдесет и четири хиљаде. Од Божјег народа се захтева да зна да је адвентизам искуство приче о десет девојака, јер без тог разумевања неће настојати да разумеју када је наступило „време краја“ за последњи нараштај, нити која је била порука која је тада била отпечаћена. Без разумевања да је адвентистичко искуство тростепени процес испитивања, заснован на поступном развоју истине, који води ка исходу „живот или смрт“, немогуће је препознати узвишени позив сваког адвентисте седмог дана. Валтасар представља народ који зна да је прошао кроз процес очишћења представљен речима: „очишћени, убељени и окушани“. Управо тај тростепени процес очишћења изричито је означен као дело Светога Духа.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will show you things to come. John 16:7–13.

> Ипак, ја вам истину говорим: боље је за вас да ја одем; јер ако не одем, Утешитељ неће доћи к вама; а ако одем, послаћу га к вама. И када он дође, осведочиће свет о греху, и о правди, и о суду: о греху, што не верују у мене; о правди, што идем Оцу своме, и више ме нећете видети; о суду, што је кнез овога света осуђен. Још имам много да вам кажем, али сада не можете носити. А када дође он, Дух истине, увешће вас у сваку истину; јер неће говорити сам од себе, него ће говорити оно што чује, и јавиће вам оно што долази. Јован 16:7–13.

The work of the Holy Spirit in guiding the wise virgins into “all truth,” requires that He reproves, which means to admonish or convict, the world of sin, righteousness and judgment, which is the very same three steps that produces either a wise or foolish virgin in Daniel chapter twelve. The message that Jesus identified as the work of the Holy Spirit is the “oil,” that reveals the distinction between the wise and the wicked in Daniel twelve. God’s last day people must understand the increase of knowledge for their generation, and that knowledge includes their recognition that they are either foolish or wise virgins in the parable of Matthew chapter twenty-five.

Дело Светога Духа у вођењу мудрих девојака у „сву истину“ захтева да Он укори, што значи да опомене или осведочи, свет за грех, праведност и суд, што су управо она иста три корака која у дванаестом поглављу Данила производе или мудру или луду девојку. Порука коју је Исус означио као дело Светога Духа јесте „уље“, које открива разлику између мудрих и безбожних у Данилу 12. Божји народ последњих дана мора разумети умножење знања за свој нараштај, а то знање укључује и њихово препознавање да су они или луде или мудре девојке у причи из Матеја 25.

> “John was shown these things in holy vision. He saw the company represented by the five wise virgins, with their lamps trimmed and burning, and he exclaimed in rapture, ‘Here is the patience of the saints; here are they that keep the commandments of God and the faith of Jesus. And I heard a voice from heaven saying unto me, Write, Blessed are the dead which die in the Lord from henceforth: Yea, saith the Spirit, that they may rest from their labors; and their works do follow them.’

> „Јовану су ове ствари биле показане у светом виђењу. Видео је друштво представљено са пет мудрих девојака, са својим светиљкама уређеним и упаљеним, и у заносу је узвикнуо: ‘Овде је трпљење светих; овде су они који држе заповести Божје и веру Исусову. И чух глас с неба где ми говори: Напиши: Блажени су мртви који умиру у Господу одсад: Да, говори Дух, да почину од трудова својих; а дела њихова иду за њима.’“

> “Many who heard the first and second angels’ messages thought they would live to see Christ coming in the clouds of heaven. Had all who claimed to believe the truth acted their part as wise virgins, the message would ere this have been proclaimed to every nation, kindred, tongue, and people. But five were wise and five were foolish. The truth should have been proclaimed by the ten virgins, but only five had made the provision essential to join that company who walked in the light that had come to them. The third angel’s message was needed. This proclamation was to be made. Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third angel’s message, the last testing message to be given to the world.

> „Многи који су чули поруке првог и другог анђела мислили су да ће доживети да виде Христа како долази на облацима небеским. Да су сви који су тврдили да верују истини одиграли своју улогу као мудре девојке, порука би до сада већ била објављена сваком народу, племену, језику и људима. Али пет је било мудрих, а пет лудих. Истину је требало да објаве свих десет девојака, али само пет их је извршило припрему неопходну да се придруже тој дружини која је ходила у светлости која им је дошла. Била је потребна порука трећег анђела. Ова објава требало је да буде дата. Многи који су под порукама првог и другог анђела изишли у сусрет Женику, одбили су поруку трећег анђела, последњу поруку кушње која треба да буде дата свету.“

> “A similar work will be accomplished when that other angel, represented in Revelation 18, gives his message. The first, second, and third angels’ messages will need to be repeated. The call will be given to the church, ‘Come out of her, My people, that ye be not partakers of her sins.’ ‘Babylon, the great, is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies…. Come out of her, My people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues: for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ [Revelation 18:2–5].

> „Слично дело биће извршено када онај други анђео, представљен у Откривењу 18, објави своју поруку. Поруке првог, другог и трећег анђела мораће да се понове. Цркви ће бити упућен позив: ‘Изађите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њеним гресима.’ ‘Паде, паде Вавилон велики, и поста станиште демонима и склониште свакоме нечистоме духу, и кавез сваке нечисте и мрске птице. Јер сви народи пили су вино гнева блуда њезина, и цареви земаљски чинили су блуд с њом, и трговци земаљски обогатили су се од обиља њеног раскошја…. Изађите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њеним гресима, и да вас не задесе зла њезина; јер греси њезини допреше до неба, и Бог се опомену безакоња њезиних’ [Откривење 18:2–5].”

> “Take each verse of this chapter, and read it carefully, especially the last two: ‘And the light of a candle shall shine no more at all in thee; and the voice of the bridegroom and of the bride shall be heard no more at all in thee: for thy merchants were the great men of the earth; for by thy sorceries were all nations deceived. And in her was found the blood of prophets, and of saints, and of all that were slain upon the earth.’

> „Узмите сваки стих овога поглавља и читајте га пажљиво, а нарочито последња два: ‘И светлост свеће неће више никако засијати у теби; и глас жеников и невестин неће се више никако чути у теби; јер трговци твоји беху великаши земаљски; јер твојим враџбинама беху преварени сви народи. И у њој се нађе крв пророка и светих, и свих који су побијени на земљи.’“

> “The parable of the ten virgins was given by Christ Himself, and every specification should be carefully studied. A time will come when the door will be shut. We are represented either by the wise or the foolish virgins. We cannot now distinguish, nor have we authority to say, who are wise and who foolish. There are those who hold the truth in unrighteousness, and these appear outwardly like the wise.” Manuscript Releases, volume 16, 270.

> „Причу о десет девојака дао је сам Христос, и сваку појединост треба пажљиво проучити. Доћи ће време када ће се врата затворити. Ми смо представљени или мудрим или лудим девојкама. Ми сада не можемо разликовати, нити имамо овлашћење да кажемо, ко су мудре, а ко луде. Има оних који држе истину у неправди, и они се споља показују као мудре.“ Manuscript Releases, volume 16, 270.

As Adventists who are to call men and women out of Babylon at the soon-coming Sunday law, we “are represented either by the wise or the foolish virgins.” The company that John saw “represented by the five wise virgins, with their lamps trimmed and burning,” who John further identified as those who possess “the patience of the saints,” and who “keep the commandments of God and the faith of Jesus” are the one hundred and forty-four thousand who are required to keep God’s commandments, exercise the faith of Jesus, and know they are the virgins in the parable of Matthew twenty-five. Not only do they need to understand that they are either wise or foolish virgins, but they must repeat the experience represented by Daniel as being “purified, made white and tried.”

Као адвентисти који при скорошњем недељном закону треба да позову мушкарце и жене да изађу из Вавилона, ми „смо представљени или мудрим или лудим девојкама“. Скупина коју је Јован видео, „представљена са пет мудрих девојака, са својим светиљкама уређеним и упаљеним“, коју је Јован даље поистоветио као оне који поседују „трпљење светих“ и који „држе заповести Божје и веру Исусову“, јесте сто четрдесет и четири хиљаде, од којих се захтева да држе Божје заповести, упражњавају веру Исусову и знају да су оне девојке у причи из двадесет пете главе Матеја. Не само да треба да разумеју да су или мудре или луде девојке, него морају да понове искуство које је Данило представио као да буду „очишћени, убељени и окушани“.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:3–5.

> И певаху као нову песму пред престолом, и пред четири жива бића, и старешинама; и нико не могаше научити ту песму осим сто четрдесет и четири хиљаде, који су откупљени са земље. Ово су они који се не оскврнише са женама, јер су девственици. Ово су они који иду за Јагњетом куда год Оно пође. Ови су откупљени између људи, као првенци Богу и Јагњету. И у устима њиховим не нађе се превара; јер су без мане пред престолом Божјим. Откривење 14:3–5.

There are at least five truths represented in Daniel chapter twelve, which are truths associated with the Millerite movement of the first angel, that will be repeated and understood more fully by the movement of the one hundred and forty-four thousand. One of those truths is the three-step purification process associated with the parable of the ten virgins. The first truth William Miller understood in terms of prophetic time, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and that truth is identified in Daniel twelve, and it is the first truth of Millerite history that is there mentioned.

Постоји најмање пет истина представљених у дванаестој глави Данила, које су истине повезане са милеритским покретом првог анђела, а које ће бити поновљене и потпуније схваћене од стране покрета сто четрдесет и четири хиљаде. Једна од тих истина јесте тростепени процес очишћења повезан са причом о десет девојака. Прва истина коју је Вилијам Милер разумео у погледу пророчког времена била су „седам времена“ из Левитске двадесет шест, и та истина је означена у Данилу дванаест, и то је прва истина милеритске историје која се тамо помиње.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4–10.

> А ти, Даниле, затвори ове речи и запечати књигу до времена свршетка: многи ће пролазити тамо-амо, и знање ће се умножити. Тада ја Данило погледах, и гле, стајаху друга двојица, један с ове стране обале реке, а други с оне стране обале реке. И један рече човеку обученом у ланене хаљине, који беше над водама реке: Докле ће трајати крај ових чудеса? И чух човека обученог у ланене хаљине, који беше над водама реке, кад подиже своју десну руку и своју леву руку к небу, и закле се Оним који живи довека да ће то бити за време, времена и по времена; и кад доврши да разбије силу светога народа, све ће се ово свршити. И ја чух, али не разумех; тада рекох: Господару мој, какав ће бити крај овога? А он рече: Иди својим путем, Даниле, јер су ове речи затворене и запечаћене до времена свршетка. Многи ће се очистити, и убелити, и бити окушани; а безбожници ће безбожно чинити; и нико од безбожника неће разумети; али ће разумни разумети. Данило 12:4–10.

This passage begins with the book of Daniel being sealed up until the time of the end, and the passage concludes with the book of Daniel being sealed up to the time of the end. Between the first and last sealings of Daniel’s words, the sworn testimony of “Him, that liveth forever,” was “that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.”

Овај одломак започиње тиме што је књига пророка Данила запечаћена до времена краја, а завршава се тиме што је књига пророка Данила запечаћена до времена краја. Између првог и последњег запечаћивања Данилових речи, заклето сведочанство „Онога, који живи вавек“, гласило је „да ће бити за време, времена и по времена; и кад доврши да расеје силу светога народа, све ће се ово свршити“.

The One who provided this sworn testimony was the One who was upon the waters, clothed in linen. Daniel saw an angel on one bank of the Hiddekel River and another angel on the other bank, and one of those angel’s asked a question, which the One upon the waters answered. The question was, “How long?” This is the same first two words of the question asked in verse thirteen of Daniel chapter eight.

Онај који је дао ово сведочанство под заклетвом био је Онај који беше над водама, одевен у лан. Данило је видео једног анђела на једној обали реке Хидекела, а другог анђела на другој обали, и један од тих анђела поставио је питање, на које је Онај над водама одговорио. Питање је било: „Докле?“ То су исте прве две речи питања постављеног у тринаестом стиху осмог поглавља Данилове књиге.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тада чух једнога свеца где говори, и други светац рече ономе извесном свецу који говораше: Докле ће трајати утвара о свагдашњој жртви и о преступу опустошења, да се и светиња и војска предају да се газе? И рече ми: До две хиљаде и три стотине дана; тада ће се светиња очистити. Данило 8:13, 14.

The same prophetic structure is found in both conversations, except that in chapter eight, Daniel is by the Ulai River, and not the Hiddekel River. In chapter eight an angel (saint) “said unto that certain saint which spake, how long.” The Hebrew word translated as “that certain saint,” is the Hebrew word “Palmoni,” meaning the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets. In chapter eight Jesus (the Wonderful Numberer) was speaking, and another saint asked Jesus (that certain saint), “how long.”

Иста пророчка структура налази се у оба разговора, осим што је у осмом поглављу Данило крај реке Улај, а не крај реке Хидекел. У осмом поглављу један анђео (светац) „рече ономе светцу који говораше: Докле?“ Јеврејска реч преведена као „ономе светцу“ јесте јеврејска реч „Палмони“, што значи Дивни Бројилац, или Бројилац Тајни. У осмом поглављу Исус (Дивни Бројилац) је говорио, а други светац упитао је Исуса (оног светца): „Докле?“

In chapter twelve, the One who is standing on the water is asked by an angel who was on one of the banks of the Hiddekel River, “how long.” These two passages must be considered together, line upon line. The first question of chapter eight is “how long is the vision concerning the trampling down of the sanctuary and host, that is accomplished first by paganism, and then by papalism?” The question of chapter twelve is, “how long shall it be to the end of these wonders.” The sworn answer is then given by Palmoni, the Wonderful Numberer who was clothed in linen and standing upon the waters, “it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.”

У дванаестом поглављу, Онога који стоји над водом један анђео, који је био на једној обали реке Хидекел, пита: „Докле?“ Ова два одломка морају се разматрати заједно, правило на правило. Прво питање у осмом поглављу гласи: „Докле траје виђење о погажавању Светилишта и војске, које се најпре извршава паганством, а затим папством?“ Питање у дванаестом поглављу гласи: „Докле ће бити до краја ових чудеса?“ Потом Палмони, Чудесни Бројилац, који беше обучен у платно и стајаше над водама, даје одговор потврђен заклетвом: „биће за време, времена и по времена; и кад сврши расејавање силе светога народа, све ће се ово свршити.“

The questions of the Ulai and Hiddekel Rivers are “how long shall be the vision of the scattering of God’s people that is accomplished by paganism and then papalism as they trample down the sanctuary and host?” The answer is the trampling down ends in 1798, when the work of Palmoni in raising up the Millerite temple begins, and then ends forty-six years later in 1844 when the sanctuary was to be cleansed.

Питања река Улај и Хидекел гласе: „Докле ће трајати виђење о расејавању Божјег народа, које остварују најпре паганизам, а затим папство, док газе светилиште и војску?“ Одговор је да се то гажење окончава 1798. године, када почиње дело Палмонија у подизању милеритског храма, а затим се завршава четрдесет шест година касније, 1844. године, када је светилиште требало да буде очишћено.

In chapter twelve Daniel heard the conversation, “but I understood not.” Daniel expressed a desire to understand, as represented by him asking Christ. “O my Lord, what shall be the end of these things?” His expression of desire to understand represented the desire of the wise virgins to understand, for the entire dialogue was placed between the two references of the book of Daniel being sealed to the time of the end. Daniel represented the desire placed upon William Miller to understand the truth which was unsealed in 1798, and the first truth he was led to recognize was the trampling down of the sanctuary and host, first by paganism and then papalism during the period when the power of the holy people was scattered in fulfillment of the “seven times,” of Leviticus twenty-six.

У дванаестој глави Данило је чуо разговор, „али не разумех“. Данило је изразио жељу да разуме, што је представљено тиме што је упитао Христа: „Господару мој, какав ће бити крај томе?“ Његов израз жеље да разуме представљао је жељу мудрих девојака да разумеју, јер је читав тај разговор постављен између два навода о томе да ће књига Данилова бити запечаћена до времена свршетка. Данило је представљао жељу положену на Вилијама Милера да разуме истину која је била отпечаћена 1798. године, а прва истина коју је био наведен да препозна била је гажење светиње и војске, најпре од стране паганства, а потом папства, током раздобља у коме је сила светог народа била расејана, у испуњењу „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске књиге.

Miller’s desire to know the truth is represented by Daniel’s desire, but Miller’s understanding was incomplete. Daniel represents Miller’s desire, and Belteshazzar represents those that have a complete understanding of the thing and the vision. There are at least five important truths that were part of the experience of the Millerites in chapter twelve of Daniel, that will find a parallel counterpart in the history of the one hundred and forty-four thousand. One is that they fulfilled and understood that they were fulfilling the parable of the ten virgins, with its three-step testing process, and the other is that they understand the foundation stone of the “seven times,” of Leviticus chapter twenty-six.

Милерова жеља да спозна истину представљена је Даниловом жељом, али је Милерово разумевање било непотпуно. Данило представља Милерову жељу, а Валтасар представља оне који имају потпуно разумевање ствари и виђења. Постоји најмање пет важних истина које су биле део искуства милерита у дванаестом поглављу Данилове књиге, а које ће наћи своју паралелну противслику у историји сто четрдесет и четири хиљаде. Једна је да су испунили и разумели да испуњавају причу о десет девојака, са њеним тростепеним процесом испитивања, а друга је да разумеју темељни камен „седам времена“ из двадесет шестог поглавља Левитске књиге.

We will continue this study in our next article.

Наставићемо ово проучавање у нашем следећем чланку.

> “‘Then shall the kingdom of heaven be likened unto ten virgins, which took their lamps, and went forth to meet the bridegroom. And five of them were wise, and five were foolish. They that were foolish took their lamps, and took no oil with them; but the wise took oil in their vessels with their lamps. While the bridegroom tarried, they all slumbered and slept. And at midnight there was a cry made, Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him. Then all those virgins arose, and trimmed their lamps. And the foolish said unto the wise, Give us of your oil; for our lamps are gone out. But the wise answered, saying, Not so; lest there be not enough for us and you: but go ye rather to them that sell, and buy for yourselves. And while they went to buy, the bridegroom came; and they that were ready went in with him to the marriage: and the door was shut. Afterward came also the other virgins, saying, Lord, Lord, open to us. But he answered and said, Verily I say unto you, I know you not. Watch therefore; for ye know neither the day nor the hour wherein the Son of man cometh.’

> „Тада ће Царство небеско бити као десет девојака које узеше своје светиљке и изиђоше у сусрет женику. Пет од њих беху мудре, а пет луде. Јер луде, узевши своје светиљке, не узеше са собом уља; а мудре узеше уље у својим судовима са својим светиљкама. А пошто женик одоцни, све задремаше и заспаше. А у поноћ настаде вика: Ево, женик иде; изиђите му у сусрет. Тада устадоше све оне девојке и уредише своје светиљке. А луде рекоше мудрима: Дајте нам од вашега уља, јер се наше светиљке гасе. Али мудре одговорише говорећи: Никако; да не би недостало и нама и вама; него идите радије онима што продају и купите себи. И док оне одоше да купе, дође женик; и које беху спремне уђоше с њим на свадбу, и врата се затворише. После дођоше и остале девојке, говорећи: Господару, господару, отвори нам. А он одговарајући рече: Заиста вам кажем, не познајем вас. Стражите, дакле, јер не знате ни дана ни часа у који Син човечији долази.’“

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> „Сада живимо у најпогубнијем времену, и нико од нас не би требало да оклева у тражењу припреме за Христов долазак. Нека нико не следи пример лудих девојака и не мисли да ће бити безбедно чекати док криза не дође пре него што стекне припрему карактера да опстане у то време. Биће прекасно тражити Христову праведност када гости буду позвани да уђу и буду испитани. Сада је време да се обуче Христова праведност — свадбено рухо које ће вас оспособити да уђете на свадбену вечеру Јагњетову. У причи су луде девојке представљене како моле за уље и не успевају да га добију на свој захтев. То је симбол оних који се нису припремили развијањем карактера који ће опстати у време кризе. Као да би отишли својим суседима и рекли: Дајте ми свој карактер, или ћу бити изгубљен. Оне које су биле мудре нису могле да предају своје уље треперавим светиљкама лудих девојака. Карактер није преносив. Он се не може ни купити ни продати; он се мора стећи. Господ је сваком појединцу дао прилику да стекне праведан карактер у току времена милости; али Он није обезбедио начин да један људски чинилац може другоме пренети карактер који је развио пролазећи кроз тешка искуства, учећи поуке од великог Учитеља, тако да може показивати стрпљење у невољи и испољавати веру којом може премештати горе немогућности. Немогуће је пренети миомирис љубави — дати другоме благост, тактичност и истрајност. Немогуће је да једно људско срце улије у друго љубав према Богу и човечанству.“

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth Instructor, January 16, 1896.

> „Али долази дан, и близу нам је, када ће свака страна карактера бити откривена кроз нарочито искушење. Они који остану верни начелу, који до краја буду испољавали веру, биће они који су се показали вернима под испитом и кушњом током претходних часова свога времена милости, и који су изградили карактер по обличју Христовом. То ће бити они који су неговали блиско заједништво са Христом, који су, кроз Његову мудрост и благодат, заједничари у божанској природи. Али ниједно људско биће не може другоме дати преданост срца и племените особине ума, нити његове недостатке надокнадити моралном снагом. Свако од нас може много учинити један за другога дајући људима христолики пример, и тако утицати на њих да пођу Христу ради праведности без које не могу опстати на суду. Људи треба молитвено да размотре важно питање изградње карактера и да обликују свој карактер према божанском узору.“ The Youth Instructor, January 16, 1896.

Back to Articles