Article

# Elijah - Number Two

Илија — број два

Prophetic Characteristics

Пророчке одлике

Author

Jeff Pippenger

Published

September 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the previous article we identified Elijah as a symbol. In agreement with William Miller’s rules, “symbols” may have more than one meaning. Therefore, Elijah as a symbol may also represent one part of the two-fold symbol of Elijah and Moses. The two-fold symbol of Elijah and Moses runs through the entire book of Revelation, and to be uncertain about what the two-fold symbol represents is to be uncertain about the message in the book of Revelation that is unsealed just before probation closes. For this reason, we will now specifically address certain prophetic characteristics that are identified with the symbol of Elijah.

У претходном чланку смо препознали Илију као симбол. У складу са правилима Вилијама Милера, „симболи“ могу имати више од једног значења. Стога, Илија као симбол може такође представљати један део двоструког симбола Илије и Мојсија. Тај двоструки симбол Илије и Мојсија провлачи се кроз целу књигу Откривења, а бити несигуран у погледу онога што тај двоструки симбол представља значи бити несигуран у погледу поруке у књизи Откривења која се отпечаћује непосредно пре затварања времена милости. Из тог разлога, сада ћемо се посебно позабавити одређеним пророчким обележјима која су поистовећена са симболом Илије.

We have three primary witnesses to establish those prophetic characteristics. Those witnesses are the prophet Elijah, John the Baptist and William Miller who inspiration identifies as interchangeable symbols.

Имамо три главна сведока да утврдимо те пророчке одлике. Ти сведоци су пророк Илија, Јован Крститељ и Вилијам Милер, које надахнуће препознаје као међусобно заменљиве симболе.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> „Хиљаде су биле наведене да прихвате истину коју је проповедао Вилијам Милер, и слуге Божје биле су подигнуте у духу и сили Илијиној да објављују ту вест. Као Јован, Претеча Исуса, они који су проповедали ову свечану вест осећали су се побуђеним да положе секиру на корен дрвету и позову људе да доносе родове достојне покајања. Њихово сведочанство било је срачунато да пробуди и силно утиче на цркве и да покаже њихов прави карактер. И када је одјекивало свечано упозорење да беже од гнева који долази, многи који су били повезани с црквама примили су исцељујућу вест; увидели су своја отпаднућа, и с горким сузама покајања и дубоком душевном агонијом понизили су се пред Богом. И када је Дух Божји почивао на њима, помогли су да се разлеже повик: ‘Бојте се Бога, и подајте Му славу; јер дође час суда Његова.’“ Early Writings, 233.

Elijah, John the Baptist and Miller were given a specific spirit that guided and defined their work. Their testimony was “calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest” those churches’ “real character.” Whether it was in the time of Ahab, John the Baptist or William Miller the churches they were addressing all possessed a Laodicean blindness that was so deep and dark that the message needed to be as direct as laying an “ax at the root of the tree.” It included the announcement of the close of probation, which with John the Baptist’s was the warning of “the wrath” that was about “to come.” Miller’s message of proclaiming “Fear God and give glory to Him; for the hour of His judgment is come,” was also a warning of the wrath to come.

Илији, Јовану Крститељу и Милеру био је дат одређени дух који је управљао њиховим делом и одређивао га. Њихово сведочанство било је „срачунато да пробуди и силно утиче на цркве и објави“ „стварни карактер“ тих цркава. Било да је то било у време Ахава, Јована Крститеља или Вилијама Милера, цркве којима су се обраћали све су поседовале лаодикијску слепоћу која је била толико дубока и мрачна да је порука морала бити непосредна као полагање „секире на корен дрвета“. Она је укључивала објаву завршетка времена милости, што је, код Јована Крститеља, било упозорење о „гневу“ који је требало „да дође“. Милерова порука, којом је објављивао: „Бојте се Бога и подајте Му славу; јер дође час суда Његова“, такође је била упозорење о гневу који долази.

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 148.

> „Глас Јованов подигао се као труба. Његово послање било је: „Објави народу мојему безакоња његова, и дому Јаковљеву грехе његове“ (Исаија 58:1). Није стекао никакво људско образовање. Бог и природа били су његови учитељи. Али био је потребан неко да припреми пут пред Христом, довољно смело да се његов глас чује као глас старих пророка, позивајући искварени народ на покајање.“ Selected Messages, књига 2, 148.

Elijah commanded that his generation choose that day whether they would serve God or Baal, and that generation answered not a word, which equates to choosing Baal.

Илија је заповедио своме нараштају да тога дана изабере хоће ли служити Богу или Валу, а тај нараштај не одговори ни речи, што је равнозначно избору Вала.

> “Never was there greater need of faithful warnings and reproofs, and close, straight dealing, than at this very time. Satan has come down with great power, knowing that his time is short. He is flooding the world with pleasing fables, and the people of God love to have smooth things spoken to them. Sin and iniquity are not abhorred. I was shown that God’s people must make more firm, determined efforts to press back the incoming darkness. The close work of the Spirit of God is needed now as never before. Stupidity must be shaken off. We must arouse from the lethargy that will prove our destruction unless we resist it. Satan has a powerful, controlling influence upon minds. Preachers and people are in danger of being found upon the side of the powers of darkness. There is no such thing now as a neutral position. We are all decidedly for the right or decidedly with the wrong. Said Christ: ‘He that is not with Me is against Me; and he that gathereth not with Me scattereth abroad.’” Testimonies, volume 3, 327.

> „Никада није постојала већа потреба за верним опоменама и укорима, и за присним, одлучним поступањем, него управо у ово време. Сотона је сишао с великом силом, знајући да му је време кратко. Он преплављује свет пријатним баснама, а Божји народ воли да му се говоре ласкаве ствари. Грех и безакоње не мрзе се. Показано ми је да Божји народ мора уложити чвршће, одлучније напоре да потисне надирућу таму. Присно дело Божјег Духа потребно је сада као никада раније. Отупелост се мора стреси са себе. Морамо се пробудити из обамрлости која ће се показати нашим уништењем ако јој се не одупремо. Сотона има моћан, владајући утицај на умове. Проповедници и народ у опасности су да се нађу на страни сила таме. Сада не постоји нешто као неутралан положај. Сви смо или одлучно за право или одлучно са злом. Христос је рекао: ‘Ко није са Мном, против Мене је; и ко не сабира са Мном, расипа.’” Testimonies, volume 3, 327.

John called “the degenerate nation” of his history “a generation of vipers.” The Millerites ultimately identified the degenerate nation of their history as the daughters of Babylon. Whether Elijah, John or Miller none of the three were theologians. They were all called from the common walks of life.

Јован је „изопачени народ“ свога доба назвао „породом аспидиним“. Милерити су на крају изопачени народ своје историје препознали као кћери Вавилона. Било да је реч о Илији, Јовану или Милеру, ниједан од те тројице није био теолог. Сви су били позвани из обичних животних околности.

> “The truth as it is in Jesus, as it was proclaimed by Him when He was enshrouded by the pillowy cloud, is verity and truth in this our day, and will just as surely renovate the mind of the receiver as it has renovated minds in the past. Christ has declared, ‘If they hear not Moses and the Prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ (Luke 16:31).

> „Истина каква је у Исусу, какву ју је Он објављивао док је био обавијен облаком налик јастуку, јесте стварност и истина и у ово наше време, и исто тако сигурно ће обновити ум онога ко је прими као што је обнављала умове у прошлости. Христос је изјавио: ‘Ако не слушају Мојсија и Пророке, неће се дати уверити ни ако неко и из мртвих устане.’ (Luke 16:31).”

> “As a people, we must prepare the way of the Lord, under the overruling guidance of the Holy Spirit, for the spread of the gospel in its purity. The stream of living water is to deepen and widen in its course. In all fields, nigh and afar off, men will be called from the plow, and from the more common commercial business vocations that largely occupy the mind, and will become educated in connection with men who have had experience—men who understand the truth. Through most wonderful workings of God, mountains of difficulty will be removed and cast into the sea. Let us labor as those who have experienced the virtue of truth as it is in Jesus.

> „Као народ, ми морамо припремити пут Господњи, под надмоћним вођством Светога Духа, за ширење јеванђеља у његовој чистоти. Ток живе воде треба да се продубљује и шири на своме путу. У свим пољима, и близу и далеко, људи ће бити позивани од плуга, и из уобичајенијих трговачких занимања која у великој мери заокупљају ум, и биће поучавани у заједници с људима који имају искуства — људима који разумеју истину. Кроз најчудеснија Божја дејства, планине тешкоћа биће уклоњене и бачене у море. Радимо као они који су искусили силу истине каква је у Исусу.“

> “There is to be, at this period, a series of events which will reveal that God is master of the situation. The truth will be proclaimed in clear, unmistakable language. Those who preach the truth will strive to demonstrate the truth by a well-ordered life and godly conversation. And as they do this, they will become powerful in advocating the truth, and in giving it the sure application that God has given it.

> „У овом раздобљу треба да уследи низ догађаја који ће открити да је Бог господар ситуације. Истина ће бити објављивана јасним, недвосмисленим језиком. Они који проповедају истину настојаће да је покажу добро уређеним животом и побожним владањем. И чинећи то, постајаће моћни у заступању истине и у давању оног сигурног примењивања које јој је Бог дао.“

> “When the men, who have known and taught the truth, turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables, it is high time for those who have once been laborers in evangelistic work, but who have been drawn away into the management of restaurants, food stores, and other commercial lines of work, to come into line, study their Bibles diligently, and with the word of God in hand, dispense the Bible truth, the spiritual food, in cooperation with the heavenly angels. This work now calls loudly for workmen of divine appointment. Omnipotence will then say to the mountains of difficulty, Be thou removed and cast into the sea.” Paulson Collection, 73, 74.

> „Када се људи, који су познали и поучавали истину, одврате ка људском разумевању и обмањеним умовима раздељују сопствено јело бајки, крајње је време да они који су некада били радници у евангелистичком делу, али су били одвучени у управљање ресторанима, продавницама хране и другим комерцијалним гранама рада, стану у строј, марљиво проучавају своје Библије и, са речју Божјом у руци, раздају библијску истину, духовну храну, у сарадњи са небеским анђелима. Ово дело сада силно призива раднике по божанском постављењу. Свемоћ ће тада рећи горама тешкоћа: Помери се и баци се у море.” Paulson Collection, 73, 74.

Elijah, John and Miller were and thus represent men that are called from the “more common” “vocations,” for “the men” who had formerly taught the truth ultimately “turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables.” The common men that are called will give “the sure application” of biblical prophecy as “God has given it.” Twice, in the passage Sister White identified “mountains” as “mountains of difficulty.” The work of these men included laying low “every mountain.” The work that is accomplished by the common men that were called from the plow of humble circumstances represents the work of identifying the correct biblical methodology in contrast with the dishes of human fables that is handed out by the theologians of the time.

Илија, Јован и Милер били су, и стога представљају, људе који су позвани из „обичнијих“ „занимања“, јер „људи“ који су раније поучавали истину на крају „скрећу ка људском разумевању и обманутим умовима раздељују своје сопствено јело бајки“. Обични људи који су позвани даће „сигурну примену“ библијског пророштва онако како ју је „Бог дао“. Двапут је, у том одломку, сестра Вајт поистоветила „горе“ са „горама тешкоће“. Рад ових људи обухватао је поравнавање „сваке горе“. Дело које извршавају обични људи, позвани од плуга понизних околности, представља дело препознавања исправне библијске методологије насупрот јелима људских бајки које деле теолози тог времена.

> “The work of John the Baptist, and the work of those who in the last days go forth in the spirit and power of Elijah to arouse the people from their apathy, are in many respects the same. His work is a type of the work that must be done in this age. Christ is to come the second time to judge the world in righteousness. The messengers of God who bear the last message of warning to be given to the world, are to prepare the way for Christ’s second advent, as John prepared the way for his first advent. In this preparatory work, ‘every valley shall be exalted, and every mountain shall be made low; and the crooked shall be made straight, and the rough places plain’ for history is to be repeated, and once again ‘the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together; for the mouth of the Lord hath spoken it.’” Southern Watchman, March 21, 1905.

> „Дело Јована Крститеља, и дело оних који у последње дане излазе у духу и сили Илијиној да пробуде народ из његове равнодушности, у многим погледима јесте исто. Његово дело је праслика дела које се мора извршити у овом добу. Христос треба да дође по други пут да суди свету по правди. Весници Божји, који носе последњу вест опомене која треба да буде дата свету, треба да припреме пут за Христов други долазак, као што је Јован припремио пут за Његов први долазак. У овом припремном делу, „свака долина нека се повиси, и свака гора и хум нека се снизе; и што је криво нека се исправи, и неравна места нека постану равна“, јер историја треба да се понови, и још једном „јавиће се слава Господња, и видеће свако тело заједно; јер уста Господња рекоше.“ Southern Watchman, 21. март 1905.

The characteristics of the three reformers which was identified by Isaiah are that every valley shall be exalted, every mountain made low, the crooked shall be made straight and the rough places made plain. The way of the Lord that is prepared by exalting the valleys, laying low the mountains and making the crooked straight and rough places plain is the old paths.

Особине трију реформатора које је Исаија означио јесу да ће свака долина бити узвишена, свака гора снижена, криво ће се исправити и неравна места постаће равна. Пут Господњи који се припрема узвишавањем долина, снижавањем гора и исправљањем кривога и поравнавањем неравних места јесте старе стазе.

> The voice of him that crieth in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make straight in the desert a highway for our God. Every valley shall be exalted, and every mountain and hill shall be made low: and the crooked shall be made straight, and the rough places plain: And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:3–5.

> Глас онога који виче у пустињи: Приправите пут Господњи, поравните у пустињи друм Богу нашему. Свака долина нека се узвиси, и свака гора и хум нека се снизе; и што је криво нека се исправи, и неравна места нека постану равна. И откриће се слава Господња, и свако тело видеће је заједно; јер уста Господња рекоше. Исаија 40:3–5.

When the quibbling Jews asked John the Baptist if he was the Elijah to come, he answered that he was not, but he then identified himself with the passage from Isaiah.

Када су ситничави Јевреји упитали Јована Крститеља да ли је он Илија који треба да дође, он је одговорио да није, али се потом поистоветио са местом из Исаије.

> And this is the record of John, when the Jews sent priests and Levites from Jerusalem to ask him, Who art thou? And he confessed, and denied not; but confessed, I am not the Christ. And they asked him, What then? Art thou Elias? And he saith, I am not. Art thou that prophet? And he answered, No. Then said they unto him, Who art thou? that we may give an answer to them that sent us. What sayest thou of thyself? He said, I am the voice of one crying in the wilderness, Make straight the way of the Lord, as said the prophet Esaias. John 1:19–23.

> И ово је сведочанство Јованово, кад Јудејци послаше из Јерусалима свештенике и левите да га упитају: Ко си ти? И он признаде, и не одрече се; него признаде: Ја нисам Христос. И упиташе га: Шта, дакле? Јеси ли Илија? И он рече: Нисам. Јеси ли онај пророк? И одговори: Не. Тада му рекоше: Ко си? да дамо одговор онима који су нас послали. Шта кажеш за себе? Рече: Ја сам глас онога који виче у пустињи: Поравните пут Господњи, као што каза пророк Исаија. Јован 1:19–23.

The preparation of the “way of the Lord” identifies the methodology that the angels guided Miller to understand and employ in order to prepare the biblical understanding of the “way” that men were to walk in. Every “mountain” was to be made low, for the mountains of biblical prophecy represents truths that at first glance are apparently too difficult to understand. To understand the glorious holy mountain of Daniel chapter eleven verse forty-five that the king of the north is attempting to conquer is understood by first identifying the literal glorious holy mountain in Jerusalem which prophetically defines the spiritual glorious holy mountain. To explain the mountain that is identified as Armageddon, which means mountain of Megiddo, one must go to literal Megiddo. The prophetic difficulties that are represented as difficult are removed when the principle that the beginning of a thing illustrates the end of a thing is employed.

Припрема „пута Господњег“ препознаје методологију коју су анђели водили Милера да разуме и примени, како би припремио библијско разумевање „пута“ којим су људи требало да ходе. Свака „гора“ требало је да буде понижена, јер горе у библијском пророчанству представљају истине које на први поглед изгледају сувише тешке за разумевање. Да би се разумела славна света гора из Данила, једанаеста глава, четрдесет пети стих, коју цар севера настоји да освоји, она се разуме тако што се најпре препозна дословна славна света гора у Јерусалиму, која пророчки одређује духовну славну свету гору. Да би се објаснила гора која је означена као Армагедон, што значи гора Мегида, мора се поћи од дословног Мегида. Пророчке тешкоће које су представљене као тешке уклањају се када се примени начело да почетак нечега илуструје крај нечега.

The methodology represented by Isaiah and referenced by John and set forth by Miller exalts every valley. Whether it be the “valley of vision” in Isaiah twenty-two, the “valley of dead bones” in Ezekiel or the “valley of Jehoshaphat” in the book of Joel the methodology that is based upon the correct understanding of Christ’s character as represented as Palmoni the Wonderful Numberer in Millerite history, or as Alpha and Omega the wonderful linguist in our history is what exalts the prophetic truths that are represented in the “valleys” of God’s Word.

Методологија коју представља Исаија, на коју се позива Јован и коју излаже Милер, узвисује сваку долину. Било да је реч о „долини виђења“ у Исаији двадесет и другој глави, „долини мртвих костију“ у Језекиљу, или „долини Јосафатовој“ у књизи пророка Јоила, методологија која се заснива на исправном разумевању Христовог карактера, представљеног као Палмони, Дивни Бројилац, у милеритској историји, или као Алфа и Омега, чудесни лингвиста, у нашој историји, јесте оно што узвисује пророчке истине које су представљене у „долинама“ Божје Речи.

The crooked things that are to be made straight and the rough places that are made plain represents the work of correcting the customs and traditions that are employed by a Laodicean priesthood to uphold their poisoned dishes of fables. The work of Elijah is specifically identified as representing the correct biblical methodology in opposition to the fables of the theologians and priests. That work is accomplished by “common men,” not by the educated priests and theologians. Within the prophetic characteristics of these three witnesses is also the simple fact that the Elijah to come will be a man.

Искривљене ствари које треба исправити и неравна места која се поравнавају представљају дело исправљања обичаја и предања којима се служи лаодикијско свештенство да би подупрло своја отрована јела басни. Дело Илијино је изричито препознато као представљање исправне библијске методологије насупрот баснама теолога и свештеника. То дело извршавају „обични људи“, а не образовани свештеници и теолози. Унутар пророчких обележја ова три сведока налази се и проста чињеница да ће Илија који треба да дође бити човек.

That observation might seem unimportant, but as the theologians of Adventism seek to uphold their fables, they have taken a passage from Sister White where she speaks in the future tense about a man that would come in the spirit and power of Elijah and they add their own fable of explanation and insist that Sister White was speaking of herself.

То запажање може изгледати безначајно, али како теолози адвентизма настоје да одрже своје бајке, узели су један одломак од Сестре Вајт у коме она у будућем времену говори о човеку који ће доћи у духу и сили Илијиној, па додају сопствену бајковиту причу као објашњење и упорно тврде да је Сестра Вајт говорила о себи.

> “Prophecy must be fulfilled. The Lord says: ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord.’ Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, [See appendix.] and when he appears, men may say: ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> „Пророштво се мора испунити. Господ каже: ‘Ево, послаћу вам Илију пророка пре него што дође велики и страшни дан Господњи.’ Неко треба да дође у духу и сили Илијиној, [Види додатак.] а када се појави, људи могу рећи: ‘Превише си ревностан, не тумачиш Писмо на исправан начин. Допусти ми да ти кажем како да поучаваш своју поруку.’”

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth. Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now.’ They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them.

> „Многи не могу да разликују дело Божје од дела човечјег. Говорићу истину онако како ми је Бог даје, и сада кажем: ако наставите да налазите мане, да негујете дух неслагања, никада нећете познати истину. Исус је рекао Својим ученицима: ‘Још много имам да вам кажем, али сада не можете носити.’ Они нису били у стању да цене свете и вечне ствари; али Исус је обећао да ће послати Утешитеља, који ће их научити свему и подсетити их на све што им је Он казао.

> “Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of heaven guide into all truth.” Testimonies to Ministers, 475, 476.

> „Браћо, не смемо своје поуздање полагати у човека. ‘Прођите се човека, коме је дах у носу; јер шта вреди?’ Морате своје беспомоћне душе обесити о Исуса. Не приличи нам да пијемо са извора у долини када постоји извор на гори. Оставимо ниже токове; дођимо ка вишим изворима. Ако постоји нека тачка истине коју не разумете, око које се не слажете, истражујте, упоређујте Писмо с Писмом, спустите окно истине дубоко у рудник Божје речи. Морате себе и своја мишљења положити на Божји олтар, одбацити своје унапред створене идеје и допустити да Дух неба води у сваку истину.“ Testimonies to Ministers, 475, 476.

> “Somebody is to come in the spirit and power of Elijah: These words have been mistakenly applied by some to some individual who it was thought would appear with a prophetic message subsequent to Mrs. White’s life and work. The three paragraphs comprising this article titled ‘Let heaven Guide’ are only a small portion of a talk given by Ellen White in Battle Creek, Michigan, the morning of January 29, 1890. As this was published in the the Review and Herald of February 18, 1890, it carried the title of ‘How to meet a Controverted Point of Doctrine.’ Other excerpts drawn from this article and used largely to fill out certain pages of this volume, may be found on pages 23, 104, 111, 119, 158, 278, and 386. The article has been reproduced in its entirety in Selected Messages 1:406–416, with the portion comprising the excerpt entitled ‘Let Heaven Guide’ appearing on pages 412 and 413. When the article is read in its entirety it becomes apparent that Ellen White, in this statement made just a little more than a year after the Minneapolis Conference to a group in Battle Creek, was speaking of her own ministry. Some had grown critical of her work. Note that in the paragraph preceding that which appears in this volume on page 475, Ellen White states:

> „Неко треба да дође у духу и сили Илијиној“: Ове речи су неки погрешно применили на неку личност за коју се мислило да ће се појавити са пророчком поруком након живота и рада госпође Вајт. Три пасуса који сачињавају овај чланак под насловом „Нека небо води“ представљају само мали део говора који је Елен Вајт одржала у Батл Крику, у Мичигену, ујутру 29. јануара 1890. године. Пошто је ово објављено у Review and Herald од 18. фебруара 1890, носило је наслов „Како приступити спорној тачки учења“. Други одломци преузети из овог чланка и у великој мери употребљени да попуне одређене странице овог тома, могу се наћи на страницама 23, 104, 111, 119, 158, 278. и 386. Чланак је у целини поново објављен у Selected Messages 1:406–416, при чему се део који обухвата одломак под насловом „Нека небо води“ налази на страницама 412. и 413. Када се чланак прочита у целини, постаје јасно да је Елен Вајт, у овој изјави датој тек нешто више од годину дана после конференције у Минеаполису једној групи у Батл Крику, говорила о сопственој служби. Неки су постали критични према њеном раду. Запазите да у пасусу који претходи ономе који се у овом тому појављује на страни 475, Елен Вајт каже:

> “‘We should come into a position where every difference will be melted away. If I think I have light, I shall do my duty in presenting it. Suppose I consulted others concerning the message the Lord would have me give to the people, the door might be closed so that the light might not reach the ones to whom God had sent it. When Jesus rode into Jerusalem, `the whole multitude of the disciples began to rejoice and praise God with a loud voice for all the mighty works that they had seen; saying, blessed be the King that cometh in the name of the Lord: peace in heaven, and glory in the highest. And some of the Pharisees from among the multitude said unto Him, master, rebuke thy disciples. And He answered and said unto them, I tell you that, if these should hold their peace, the stones would immediately cry out’ (Luke 19:37–40).

> „Треба да дођемо у такав положај да ће свака разлика бити уклоњена. Ако сматрам да имам светлост, извршићу своју дужност тиме што ћу је изнети. Претпоставимо да сам се саветовао с другима у погледу поруке коју би Господ хтео да дам народу; врата би се могла затворити, тако да светлост не би допрла до оних којима ју је Бог послао. Када је Исус ушао у Јерусалим, „све мноштво ученика поче да се радује и да хвали Бога из свега гласа за сва силна дела која беху видели; говорећи: благословен Цар који долази у име Господње; мир на небу и слава на висинама. И неки од фарисеја из народа рекоше Му: Учитељу, укори своје ученике. А Он одговарајући рече им: Кажем вам, ако ови ућуте, камење ће одмах повикати“ (Лука 19:37–40).

> “‘The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the word of God.’

> „Јевреји су настојали да зауставе објављивање поруке која је била проречена у Речи Божјој.“

> “Then she makes reference again to her own experience:

> „Затим се она поново осврће на сопствено искуство:“

> “‘Prophecy must be fulfilled. The Lord says, “Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord” (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, “You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way.”—Selected Messages, volume 1, 412.

> „Пророштво се мора испунити. Господ каже: „Ево, ја ћу вам послати Илију пророка пре него што дође велики и страшни дан Господњи“ (Малахија 4:5). Неко треба да дође у духу и сили Илијиној, и када се он појави, људи могу рећи: „Сувише сте ревносни, не тумачите Писма на исправан начин.“ — Selected Messages, књига 1, 412.

> “That she was referring to her own experience is also made clear from the paragraph which follows, in which she declares:

> „Да је мислила на сопствено искуство, такође постаје јасно из одломка који следи, у коме она изјављује:“

> “‘I shall tell the truth as God gives it to me….’” Appendix to Testimonies to Ministers.

> „Говорићу истину онако како ми је Бог даје…“ Додатак делу Сведочанства за проповеднике.

The fact that Ellen White had to address the fables of the theologians and leaders of her time period provides no evidence that she was identifying herself as the “man” that would come in the future in the spirit and power of Elijah. Where is any evidence of Ellen White’s many opponents within Adventism that attack the method of biblical application she employed? Where was she ever told “you do not interpret the Scriptures the proper way”? She clearly identifies that there would be a movement of people at the end of the world that would be empowered by the spirit and power of Elijah, and there is no legitimate way to suggest that she thought that movement of the loud cry of the third angel was happening at the time she prophesied of the future manifestation of the power of Elijah. The Laodicean Adventist theologians would have their flock believe that Sister White was “making reference” to “her own experience” as a fulfillment of the prophet Elijah that would be sent before the great and dreadful day of the Lord.

Чињеница да је Елен Вајт морала да се позабави бајкама теолога и вођа свога времена не пружа никакав доказ да је себе поистовећивала са „човеком“ који ће доћи у будућности у духу и сили Илијиној. Где постоји икакав доказ о многим противницима Елен Вајт унутар адвентизма који нападају метод библијске примене којим се она служила? Где јој је икада било речено: „Ти не тумачиш Писма на исправан начин“? Она јасно указује да ће на крају света постојати покрет људи који ће бити оснажен духом и силом Илијином, и не постоји никакав оправдан начин да се тврди да је она мислила да се тај покрет гласног вапаја трећег анђела дешавао у време када је пророковала о будућем испољавању Илијине силе. Лаодикијски адвентистички теолози желели би да њихово стадо верује да се сестра Вајт „позивала“ на „сопствено искуство“ као на испуњење пророка Илије који ће бити послан пре великог и страшног дана Господњег.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord. Malachi 4:5.

> Ево, ја ћу вам послати Илију пророка пре него што дође велики и страшни дан Господњи. Малахија 4:5.

One prophetic characteristic of Elijah as a symbol is that he presents a biblical methodology that opposes the fables of a priesthood that dishes out fables of customs and traditions. His work of preparing the way (this is the way, walk ye in it) is accomplished with the biblical methodology that opposes the teachings of a corrupted priesthood. And according to the three witnesses of Elijah, John the Baptist and Miller; accompanied with Sister White’s testimony of the then future appearing of Elijah, he will be a man, not a woman. When the methodology of Palmoni and Alpha and Omega is correctly understood, it is recognized not simply a set of biblical rules for interpreting the Scriptures, but as a transcript of Christ’s character, which is His glory.

Једна пророчка одлика Илије као симбола јесте то што он представља библијску методологију која се супротставља бајкама свештенства које раздаје бајке о обичајима и предањима. Његово дело припремања пута („ово је пут, идите њиме“) извршава се библијском методологијом која се супротставља учењима исквареног свештенства. И према тројици сведока — Илији, Јовану Крститељу и Милеру — праћеним сведочанством сестре Вајт о тада будућем појављивању Илије, он ће бити мушкарац, а не жена. Када се методологија Палмонија и Алфе и Омеге исправно разуме, она се препознаје не просто као скуп библијских правила за тумачење Писма, већ као препис Христовог карактера, што је Његова слава.

> And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:5.

> И откриће се слава Господња, и свако тело видеће је заједно; јер уста Господња рекоше. Исаија 40:5.

Christ’s very character is represented by the methodology to be employed in understanding His Word, for He is the Word.

Сам Христов карактер представљен је методом који треба применити у разумевању Његове Речи, јер Он је Реч.

> “The law of God in the sanctuary in heaven is the great original, of which the precepts inscribed upon the tables of stone and recorded by Moses in the Pentateuch were an unerring transcript. Those who arrived at an understanding of this important point were thus led to see the sacred, unchanging character of the divine law. They saw, as never before, the force of the Saviour’s words: ‘Till heaven and earth pass, one jot or one tittle shall in no wise pass from the law.’ Matthew 5:18. The law of God, being a revelation of His will, a transcript of His character, must forever endure, ‘as a faithful witness in heaven.’ Not one command has been annulled; not a jot or tittle has been changed. Says the psalmist: ‘Forever, O Lord, Thy word is settled in heaven.’ ‘All His commandments are sure. They stand fast for ever and ever.’ Psalm 119:89; 111:7, 8.” The Great Controversy, 434.

> „Божји закон у светилишту на небу јесте велики изворник, чији су прописи, урезани на каменим плочама и забележени од стране Мојсија у Петокњижју, били непогрешив препис. Они који су дошли до разумевања ове важне тачке били су тако наведени да увиде свети, непроменљиви карактер божанског закона. Видели су, као никада раније, силу речи Спаситељевих: ‘Док не прођу небо и земља, ни једна јота или једна цртица неће ни у ком случају нестати из закона.’ Матеј 5:18. Божји закон, будући откривење Његове воље, препис Његовог карактера, мора трајати довека, ‘као веран сведок на небу.’ Ниједна заповест није укинута; ни једна јота ни цртица није измењена. Псалмиста каже: ‘Довека је, Господе, утврђена реч Твоја на небесима.’ ‘Све су заповести Његове поуздане. Тврде стоје довека и заувек.’ Псалам 119:89; 111:7, 8.” Велика борба, 434.

Just as the ten commandments are an unchangeable transcript of Christ’s character, so too are the rules of prophetic interpretation a transcript of His character.

Као што су Десет заповести непроменљиви препис Христовог карактера, тако су и правила пророчког тумачења препис Његовог карактера.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority. There are many who believe without a reason on which to base their faith, without sufficient evidence as to the truth of the matter. If an idea is presented that harmonizes with their own preconceived opinions, they are all ready to accept it. They do not reason from cause to effect, their faith has no genuine foundation, and in the time of trial they will find that they have built upon the sand.

> „Треба сами за себе да знамо шта сачињава хришћанство, шта је истина, шта је вера коју смо примили, каква су библијска правила — правила која су нам дата од највишег ауторитета. Многи верују без разлога на коме би утемељили своју веру, без довољно доказа у погледу истине те ствари. Ако се изнесе нека мисао која је у складу с њиховим унапред створеним мишљењима, они су сасвим спремни да је прихвате. Они не расуђују од узрока ка последици; њихова вера нема истински темељ, и у време кушње увидеће да су градили на песку.״

> “He who rests satisfied with his own present imperfect knowledge of the Scriptures, thinking this sufficient for his salvation, is resting in a fatal deception. There are many who are not thoroughly furnished with Scriptural arguments, that they may be able to discern error, and condemn all the tradition and superstition that has been palmed off as truth. Satan has introduced his own ideas into the worship of God, that he might corrupt the simplicity of the gospel of Christ. A large number who claim to believe the present truth, know not what constitutes the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory. They think they are defending the old landmarks, but they are lukewarm and indifferent. They know not what it is to weave into their experience and to possess the real virtue of love and faith. They are not close Bible students, but are lazy and inattentive. When differences of opinion arise upon the passages of Scripture, these who have not studied to a purpose and are not decided as to what they believe, fall away from the truth. We ought to impress upon all the necessity of inquiring diligently into divine truth, that they may know that they do know what is truth. Some claim much knowledge, and feel satisfied with their condition, when they have no more zeal for the work, no more ardent love for God, and for souls for whom Christ died, than if they had never known God. They do not read the Bible [in order] to appropriate the marrow and fatness to their own souls. They do not feel that it is the voice of God speaking to them. But, if we would understand the way of salvation, if we would see the beams of the Sun of righteousness, we must study the Scriptures for a purpose, for the promises and prophecies of the Bible shed clear beams of glory upon the divine plan of redemption, which grand truths are not clearly comprehended.” The 1888 Materials, 403.

> „Онај ко почива задовољан својим садашњим несавршеним познавањем Писма, мислећи да му је то довољно за спасење, почива у кобној обмани. Има многих који нису темељно снабдевени библијским доказима, како би могли да распознају заблуду и осуде свако предање и сујеверје које је подметнуто као истина. Сотона је увео своје сопствене замисли у богослужење Богу, да би искварио једноставност Христовог јеванђеља. Велики број оних који тврде да верују садашњу истину не зна шта сачињава веру која је једном предата светима — Христос у вама, нада славе. Они мисле да бране старе међе, али су млаки и равнодушни. Они не знају шта значи уткати у своје искуство и поседовати стварну силу љубави и вере. Они нису марљиви проучаваоци Библије, већ су лењи и непажљиви. Када настану разлике у мишљењу у погледу одломака Светога писма, они који нису проучавали са циљем и нису одлучни у ономе што верују отпадају од истине. Треба да свима утиснемо неопходност марљивог истраживања божанске истине, да би знали да заиста знају шта је истина. Неки полажу право на велико знање и осећају се задовољнима својим стањем, док немају ни више ревности за дело, ни више усрдне љубави према Богу и према душама за које је Христос умро, него да Бога никада нису ни познали. Они не читају Библију [да би] присвојили срж и тучину својим сопственим душама. Они не осећају да је то глас Божји који им говори. Али, ако бисмо разумели пут спасења, ако бисмо видели зраке Сунца правде, морамо проучавати Писмо с циљем, јер обећања и пророчанства Библије просипају јасне зраке славе на божански план искупљења, које велике истине нису јасно схваћене.“ The 1888 Materials, 403.

To genuinely be a Christian means to be like Christ. The passage identifies that we “should know for ourselves what constitutes Christianity.” It says we “should know” “what is truth.” We “should know” “what is the faith that we have received.” We should know “what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” To be Christlike requires knowing what the Bible rules are that were given us from the highest authority. Without those rules we cannot be Christlike, for the rules given by the highest authority are a transcript of His character.

Бити истински хришћанин значи бити сличан Христу. Овај одломак указује на то да „треба сами за себе да знамо шта сачињава хришћанство“. Он каже да „треба да знамо“ „шта је истина“. „Треба да знамо“ „која је вера коју смо примили“. Треба да знамо „која су библијска правила — правила дата нам од највишег ауторитета“. Бити сличан Христу захтева да знамо која су библијска правила која су нам дата од највишег ауторитета. Без тих правила не можемо бити слични Христу, јер су правила дата од највишег ауторитета препис Његовог карактера.

Another characteristic of Elijah is the work of preparing the way for the messenger of the covenant. Elijah represents the work that is accomplished during a history when a former chosen people are being passed by and a new chosen people are simultaneously being chosen. The history represents a purification process that produces a people who are represented as a pure offering, in contrast with the former impure chosen people.

Још једна одлика Илије јесте дело припремања пута за весника завета. Илија представља дело које се извршава током историје у којој се некадашњи изабрани народ заобилази, док се истовремено бира нови изабрани народ. Та историја представља процес прочишћења који производи народ представљен као чист принос, насупрот некадашњем нечистом изабраном народу.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ево, ја ћу послати гласника свога, и он ће приправити пут преда мном; и Господ, кога тражите, изненада ће доћи у храм свој, и анђео завета, коме се радујете; ево, доћи ће, говори Господ над војскама. Али ко ће поднети дан његова доласка? и ко ће опстати кад се он појави? јер је он као огањ топиочев и као сапун белилски. И сешће као онај који топи и чисти сребро; и очистиће синове Левијеве и пречистиће их као злато и сребро, да би приносили Господу принос у праведности. Тада ће принос Јудин и јерусалимски бити мио Господу као у старе дане и као пређашњих година. Малахија 3:1–4.

John the Baptist prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple. The cleansing of the temple at the beginning and ending of Christ’s ministry was a fulfillment of Malachi chapter three. John was the messenger that prepared the way for the messenger of the covenant to purify the sons of Levi.

Јован Крститељ је припремио пут да Христос изненада дође и очисти Свој храм. Очишћење храма на почетку и на крају Христове службе било је испуњење трећег поглавља Малахије. Јован је био весник који је припремио пут за Весника завета да очисти синове Левијеве.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts. In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘The Lord, whom ye seek, shall suddenly come to His temple, even the Messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, He shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of His coming? and who shall stand when He appeareth? for He is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and He shall sit as a refiner and purifier of silver: and He shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver.’ Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> „Очишћењем храма Исус је објављивао Своју мисију као Месије и ступао у Своје дело. Тај храм, подигнут за пребивалиште божанске Присутности, био је намењен да буде очигледна поука за Израиљ и за свет. Од вечних векова Божја је намера била да свако створено биће, од светлог и светог серафима до човека, буде храм за пребивање Творца. Због греха, човечанство је престало да буде храм за Бога. Помрачено и оскрнављено злом, човеково срце више није откривало славу Божанскога. Али оваплоћењем Сина Божјега, намера Неба бива испуњена. Бог пребива у човечанству, и кроз спасоносну благодат човеково срце поново постаје Његов храм. Бог је одредио да храм у Јерусалиму буде трајно сведочанство о узвишеној судбини која је отворена свакој души. Али Јевреји нису разумели значај грађевине коју су посматрали с толиком гордошћу. Они се нису предали као свети храмови за Божанског Духа. Тремови храма у Јерусалиму, испуњени вревом несвете трговине, сувише су истинито представљали храм срца, оскрнављен присуством чулне страсти и несветих мисли. Очишћујући храм од светских купаца и продаваца, Исус је објавио Своју мисију да очисти срце од оскврњења греха — од земаљских жеља, себичних пожуда, злих навика које кваре душу. ‘И изненада ће доћи у храм Свој Господ, кога ви тражите, и Анђео завета, кога желите; ево, доћи ће, вели Господ над војскама. Али ко ће поднети дан Његовог доласка? и ко ће опстати кад се Он јави? јер је Он као огањ топиочев и као сапун бељачки. И сешће као онај који топи и чисти сребро; и очистиће синове Левијеве, и претопиће их као злато и сребро.’ Малахија 3:1–3.” Чежња векова, 161.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple, and William Miller accomplished the same work of preparation for Christ to suddenly come to the Most Holy Place on October 22, 1844.

Јован Крститељ био је весник који је припремио пут да Христос изненада дође и очисти Свој храм, а Вилијам Милер извршио је исто дело припреме да Христос изненада дође у Светињу над светињама 22. октобра 1844. године.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Христов долазак као нашег Првосвештеника у Светињу над светињама, ради очишћења светиње, приказан у Данилу 8:14; долазак Сина човечијега к Старцу дана, како је изложен у Данилу 7:13; и долазак Господа у Његов храм, проречен од Малахије, описи су истог догађаја; а то је такође представљено доласком женика на свадбу, који је Христос описао у причи о десет девојака, у Матеју 25.“ Велика борба, 426.

John and Miller typified the cleansing represented by Malachi that is now being accomplished in our current history.

Jovan i Miler predstavljali su kroz tip službu očišćenja prikazanu kod Malahije, koja se sada izvršava u našoj sadašnjoj istoriji.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Пророк каже: ‘Видех другог анђела где силази с неба, који имаше велику власт; и земља се засветли од славе његове. И повика силно јаким гласом говорећи: Паде, паде Вавилон велики, и постаде станиште демона’ (Откривење 18:1, 2). То је иста порука која је дата од другог анђела. Вавилон је пао, ‘јер напоји све народе вином гнева блуда својега’ (Откривење 14:8). Шта је то вино? — Њене лажне доктрине. Она је дала свету лажну суботу уместо суботе четврте заповести, и поновила је лаж коју је Сотона најпре казао Еви у Едему — природну бесмртност душе. Многе сродне заблуде она је надалеко и нашироко раширила, ‘учећи као науке заповести људске’ (Матеј 15:9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Када је Исус започео Своју јавну службу, очистио је Храм од његовог светогрдног скрнављења. Међу последњим делима Његове службе било је друго очишћење Храма. Тако се и у последњем делу опомене свету упућују два посебна позива црквама. Порука другог анђела гласи: ‘Паде, паде Вавилон, онај велики град, јер вином гнева блуда својега напоји све народе’ (Откривење 14:8). А у силном покличу поруке трећег анђела чује се глас с неба који говори: ‘Изиђите из ње, народе мој, да не будете саучесници у њезиним гресима, и да вас не задесе зла њезина. Јер греси њезини допреше до неба, и Бог се опомену неправди њезиних’ (Откривење 18:4, 5).” Selected Messages, књига 2, 118.

The two temple cleansings of Christ’s ministry, and the two temple cleansings of the Millerite history, were fulfillments of Malachi chapter three and point forward to the two temple cleansings that began on September 11, 2001 when the great buildings of New York City were thrown down by a touch of God, and the mighty angel of Revelation eighteen descended to lighten the earth with his glory. Among other things this disproves the dish of fables offered by Adventism’s Laodicean theologians who claim Ellen White was the Elijah prophet that would come before the great and dreadful day of the Lord. The temple cleansing that takes place when the angel of Revelation eighteen descends began eighty-six years after Ellen White was laid to rest.

Два очишћења храма у току Христове службе, и два очишћења храма у милеритској историји, била су испуњења трећег поглавља Малахије и указују унапред на два очишћења храма која су отпочела 11. септембра 2001. године, када су велике зграде Њујорка биле оборене додиром Божјим, и када је силни анђео из Откривења осамнаест сишао да обасја земљу својом славом. Између осталог, ово побија јело од бајки које нуде лаодикијски теолози адвентизма, који тврде да је Елен Вајт била пророк Илија који ће доћи пре великог и страшног дана Господњег. Очишћење храма које се збива када анђео из Откривења осамнаест силази отпочело је осамдесет и шест година након што је Елен Вајт положена на починак.

John the Baptist and his disciples, Miller and the Millerites and Future for America represent the messengers that prepare the way for the messenger of the covenant to suddenly come to His temple and cleanse it from its sacrilegious profanation.

Јован Крститељ и његови ученици, Милер и милерити и Future for America представљају гласнике који припремају пут да гласник завета изненада дође у свој храм и очисти га од његовог светогрдног скрнављења.

Elijah as a symbol represents a man. He represents a man called from the common walk of life and not a priestly theologian. His ministry presents the correct biblical methodology, which are the rules given by the highest authority. His ministry is in confrontation with the current Laodicean priesthood’s methodology of fables, customs and traditions. He prepares the way for a cleansing process that raises up a new chosen people from the remains of a chosen people that are passed by. The cleansing process is set within the context of happening suddenly.

Илија као симбол представља човека. Он представља човека позваног из уобичајеног тока живота, а не свештеничког теолога. Његова служба износи исправну библијску методологију, то јест правила дата од највишег ауторитета. Његова служба стоји у сукобу са методологијом бајки, обичаја и предања садашњег лаодикијског свештенства. Он припрема пут за процес очишћења који подиже нови изабрани народ из остатака изабраног народа који је заобиђен. Процес очишћења постављен је у оквир изненадног збивања.

Elijah also represents a ministry and a work that God specifically establishes and identifies as the exclusive ministry of God.

Илија такође представља службу и дело које Бог посебно успоставља и означава као искључиву Божју службу.

We will demonstrate this in the history of the Millerites in the next article.

Ово ћемо показати на примеру историје милерита у следећем чланку.

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. 1 Kings 18:36.

> И догоди се у време приношења вечерње жртве да приступи Илија пророк и рече: Господе Боже Авраамов, Исаков и Израиљев, нека се данас позна да си Ти Бог у Израиљу, и да сам ја слуга Твој, и да сам све ово учинио по речи Твојој. 1. Царевима 18:36.

Back to Articles