Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Књига пророка Данила — број шездесет пет

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Пророчко откривање: разумевање разочарања од 18. јула 2020. и постепеног развијања поруке поноћног вапаја у последњим данима

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

Дана 18. јула 2020. године стигло је прво разочарање за Божји последњедански реформаторски покрет. Оно је означило прекретницу у историји трећег Тешко, која је историја позне кише, а такође и историја запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде. Та историја била је представљена сваким реформаторским покретом у светој историји, а још одређеније је била представљена историјом милеритског покрета, и приказана причом о десет девојака, и она представља пророчку историју коју је сваки пророк идентификовао.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18. јул 2020. године представља прво разочарање покрета, и као такав означава наступање времена одлагања у причи о десет девојака и код Авакума. У милеритској историји, исти докази који су довели до њиховог погрешног објављивања увидело се да одређују прави датум. Време одлагања из приче о десет девојака тада је било препознато као садашња истина, а то време одлагања било је исто оно време одлагања у другој глави Авакума. Прича о десет девојака понавља се до самог слова, и та стварност показује да су једино они који су били укључени у разочарање кандидати да буду или мудре или луде девојке.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Велико тело лаодикејског адвентизма било је испитано доласком трећег Тешко 11. септембра 2001. године, и када је прошло неуспело предсказање од 18. јула 2020. године, лаодикејски адвентизам био је остављен за собом да без циља одлута натраг ка Риму, као што су то били и протестанти у милеритској историји.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Милерити не само што су у времену одлагања препознали испуњење приче о десет девојака, него су увидели и да је у Авакуму заповест да се чека на виђење, иако одуговлачи, била исти пророчки путоказ. Авакум затим потврђује да је виђење које је било погрешно представљено и које је произвело прво разочарање било оно виђење које ће на крају „проговорити“.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Јер је виђење још за одређено време, али ће на крају проговорити, и неће слагати; ако и оклева, чекај га, јер ће заиста доћи, неће одоцнити. Авакум 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Poruka koja je izazvala prvo razočaranje bila je ista ona poruka koja je trebalo da bude prepoznata kao ispunjena u neposrednoj budućnosti, ali je to još uvek bila poruka zasnovana na prethodnim proročkim argumentima koji su bili upotrebljeni u prvom pogrešnom objavljivanju.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

У милеритској историји некадашњи заветни народ био је најпре стављен на пробу, а потом је на пробу био стављен новозаветни народ. Проба је за протестанте отпочела када је први анђео из Откривења десет и први анђео из Откривења четрнаест (јер су то исти анђео) сишао 11. августа 1840. Њихова проба окончана је првим разочарањем и доласком другог анђела из Откривења четрнаест.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

У милеритској историји испит за милерите започео је доласком другог анђела при првом разочарању и окончао се доласком Поноћног поклича, који Сестра Вајт приказује као мноштво анђела који се придружују другом анђелу. Под силом Светога Духа, милерити који су препознали и прихватили вест Поноћног поклича тада су били одвојени од милерита који нису препознали вест која је падала свуда око њих. Дана 22. октобра 1844. дошао је трећи анђео, и визија која је оклевала тада је проговорила.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

У историји запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде, народ старога завета најпре је био кушан, а потом народ новога завета. Испит за лаодикијски адвентизам отпочео је када се први глас анђела из Откривења осамнаест и трећег анђела из Откривења четрнаест (јер то је исти анђео) спустио 11. септембра 2001. године. Њихов испит окончао се разочарањем од 18. јула 2020. године.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

У покрету трећег анђела, испит за сто четрдесет и четири хиљаде започео је доласком првог разочарања, а окончаће се доласком поруке Поноћног вапаја. Под силом Светога Духа, они који сада препознају и прихватају поруку Поноћног вапаја, тада се одвајају од неразумних и злих који нису препознали вишестрану поруку која сада пада свуда око њих.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

При ускоро долазећем недељном закону, проговара други „глас“ анђела из Откривења осамнаест, што је такође и виђење које је „оклевало“ да проговори. Оно такође представља поруку трећег анђела која „нараста“ до гласног поклича.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Пonoћни поклич је представљен као многи анђели који се придружују претходном анђелу. Порука Пonoћног поклича има више саставних елемената који доприносе целокупној поруци, а анђели су симболи порука. У милеритској историји пионир који је препознат као онај који је предводио у доношењу поруке истинског Пonoћног поклича био је Самјуел С. Сноу. У тој историји је добро документовано да се Сноуово разумевање поруке Пonoћног поклича развијало током извесног временског периода.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Та историја се понавља до у најситније слово, а порука завршног Поноћног вапаја јавно се развија још од краја јула 2023. године. То није једноставно порука ислама, него она такође обухвата и поруку о запечаћењу сто четрдесет и четири хиљаде. Она обухвата откривење да оба рога звери из земље пролазе кроз „смрт и васкрсење“, будући да су паралела лику звери, који у истој историји испуњава пророчку загонетку да је „осми од седморице“. Она обухвата откривења повезана са „скривеном историјом“ Седам громова, и испуњава пророчку загонетку о „камену“ који је био одбачен, а постао „глава од угла“, јер се открива да је „седам времена“ из Левитске двадесет шест нит која испреплиће све истине Милерове историје са истинама које су биле отпечаћене у време краја 1989. године. Псалмист то каже овако:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Камен који одбацише зидари поста глава од угла. Од Господа би то; чудесно је у очима нашим. Ово је дан који створи Господ; радујмо се и веселимо се у њему. Псалми 118:22–24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

„Камен“, који је био први „драгуљ“ што га је Вилијам Милер открио (а драгуљи су камење), јесте „дан који створи Господ“. У претходним чланцима је показано да су устројство и речи заповести о суботи истоветни устројству светог циклуса од седам, као што је изложено у двадесет петом поглављу Левитске књиге. Починак седмога дана представљао је починак земље седме године, и када се ове две заповести разматрају на овај начин, оне пружају сведочанство да у библијском пророчанству један дан представља једну годину.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Оне такође показују да је разумевање које је Милер објављивао у погледу Божјег негодовања од „седам времена“, у двадесет шестој глави Левитске књиге, представљено као „дан“, јер је Господ установио свети циклус од седам година, исто тако сигурно као што је створио небеса и земљу за шест дана и отпочинуо седмога.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Када је Исус завршио причу о винограду, поставио је фарисејима једно питање.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> Када, дакле, дође господар винограда, шта ће учинити тим виноградарима? Рекоше му: Зле ће људе љуто погубити, а виноград ће дати другим виноградарима, који ће му давати родове у њихово време. Исус им рече: Зар никада нисте читали у Писмима: Камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла; то је дело Господње, и дивно је у нашим очима? Зато вам кажем: узеће се од вас царство Божје и даће се народу који доноси његове плодове. И ко падне на овај камен, разбиће се; а на кога он падне, сатрће га у прах. А кад чуше његове приче првосвештеници и фарисеји, разумеше да о њима говори. Матеј 21:40–45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Прича о винограду јесте прича о томе да је некадашњи изабрани народ заобиђен, а да је царство дато новом изабраном народу. „Камен“ који је, према Исусу, био одбачен, јесте „камен“ који или спасава или уништава, зависно од тога како је примљен. „Камен“ мора бити библијска истина у контексту у коме га Исус употребљава, јер има способност да донесе праведан род, а Христова праведност рађа се у мушкарцима и женама једино онда када приме Његову Реч истине.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Освети их истином својом: реч је твоја истина. Јован 17,17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

„Камен“ је учење које се или прихвата или одбацује, а Исус је Реч, и у књизи Дела апостолских Петар поистовећује „камен“ са Христом.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Нека је знано свима вама, и свему народу Израиљеву, да у име Исуса Христа Назарећанина, кога ви распесте, кога Бог васкрсе из мртвих, Њиме стоји овај човек пред вама здрав. Ово је камен који ви зидари одбацисте, а који постаде глава од угла. И нема ни у једноме другом спасења; јер нема другога имена под небом данога људима којим бисмо се могли спасти. Дела апостолска 4:10–12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

A zatim u Prvoj Petrovoj on simboliku „kamena“ razvija još dalje, ali je zadržava u istom kontekstu prolaska nekadašnjeg zavetnog naroda i izbora novog izabranog naroda, koji, kao što on kaže, „nekad ne bijaste narod, a sad ste narod Božiji; koji ne bijaste pomilovani, a sad ste pomilovani.“

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> Приступајући к Њему, камену живом, који је, додуше, од људи одбачен, али од Бога изабран и драгоцен, и ви сами, као живо камење, зидајте се у дом духовни, у свето свештенство, да приносите духовне жртве, угодне Богу кроз Исуса Христа. Зато и стоји у Писму: Ево, полажем на Сиону камен крајеугаони, изабрани, драгоцени; и који верује у Њега неће се постидети. Вама, дакле, који верујете, Он је драгоцен; а онима који су непослушни: камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла, и камен спотицања, и стена саблазни, онима који се спотичу о реч, будући непослушни; на то су и били одређени. 1 Петрова 2:4–8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Петар каже о некадашњем изабраном народу: „Онима, пак, који су непокорни, камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла, и камен спотицања и стена саблазни, онима који се спотичу о реч, будући непокорни; на шта су и били одређени.“

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

Исус је представљен сваком светом сликом темеља.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Јер темељ други нико не може поставити осим онога који је постављен, а то је Исус Христос. 1. Коринћанима 3:11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Темељ који су милерити изградили био је Стена векова (Камен).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Упозорење је дошло: не сме се допустити да уђе ишта што би пореметило темељ вере на коме зидамо још откако је порука дошла 1842, 1843. и 1844. године. Била сам у овој поруци, и од тада стојим пред светом, верна светлости коју нам је Бог дао. Не намеравамо да скинемо своја стопала с платформе на коју су била постављена док смо из дана у дан тражили Господа у усрдној молитви, тражећи светлост. Мислите ли да бих могла да се одрекнем светлости коју ми је Бог дао? Она треба да буде као Стена векова. Она ме је водила откако ми је дата.“ Review and Herald, April 14, 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Први драгуљ који је Милер открио и који је постао део милеритског темеља, који је као Стена векова, био је „седам времена“ из Левитске двадесет шесте, а „седам времена“ била су прва темељна истина коју су одбацили они милеритски пионири који су управо били саградили милеритски темељ. Градитељи су били ти који је требало да одбаце камен темељац. Тај „камен“, који је праслика Христа, јесте и дан који је Господ начинио, јер је Он створио седми дан као дан одмора, а седму годину као годину у којој ће земља почивати. Године 1863. камен темељац био је одбачен, али треба да буде постављен за „главу од угла“ и за „камен спотицања“ непослушнима.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Poruka islama trećeg teškoća jeste tema reformnog pokreta sto četrdeset i četiri hiljade, a proces proveravanja otpočeo je kada je anđeo iz Otkrivenja osamnaest sišao, dok su velike zgrade grada Njujorka bile oborene 11. septembra 2001. godine. Adventizam je ćutao u pogledu proročkog poistovećenja da je 11. septembar 2001. godine bio dolazak „dana istočnoga vetra“. Dana 18. jula 2020. godine bili su ostavljeni, dok su dva svedoka iz jedanaeste glave Otkrivenja bila pobijena na ulicama toga velikoga grada. Proba adventizma bila je završena, a proba za one koji su ispovedali da su prepoznali poruku islama bila je u toku.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

Након што су лежале мртве по улицама до краја јула 2023. године, мртве сухе кости су затим биле подигнуте првом Језекиљевом поруком. Друга Језекиљева порука јесте порука четири ветра ислама трећег Тешко, која представља прогресивно скидање печата са поруке Поноћног поклича, која је виђење што је оклевало, и тему читавог раздобља покрета. Тада су разне истине биле отпечаћене, јер порука Поноћног поклича представља вишеслојну поруку. Прва истина која се суочила са мртвим сухим костима била је прва истина коју је Лаодикејски адвентизам одбацио, и она представља истину која означава прелаз Лаодикеје у Филаделфију.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Истина је порука запечаћења, и стога треба да буде утврђена и у уму и у духу. Није довољно препознати да је раздобље у коме су два сведока лежала мртва на улици симбол расејања током „седам времена“; оно такође захтева искуствено прихватање истине.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Milerovi dragulji, koji predstavljaju istine otpečaćene u vreme kraja 1798. godine, postaju proba za device poslednjih dana. Iskustvo utvrđivanja u istini „duhovno“ predstavljeno je Milerovim prvim draguljem, a „intelektualno“ utvrđivanje u istini predstavljeno je porukom islama trećeg teško. Poziv na pokajanje i priznanje, predstavljen „sedam vremena“, označava delo koje se vrši u zajednici sa Hristom u Svetinji nad svetinjama, i predstavljeno je viđenjem „mareh“.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

„Интелектуално“ разумевање ислама трећег Јао представљено је визијом „chazon“, и обоје је потребно онима који ће бити запечаћени. Године 1863, лаодикијски адвентизам изабрао је да поново изгради Јерихон и напустио своје дело обнављања Јерусалима. Јерихон је симбол изобиља, као што је то представљено и лаодикијском слепилом.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> „Једна од најјачих тврђава у земљи — велики и богати град Јерихон — лежала је право пред њима, на малој удаљености од њиховог логора у Галгалу. На рубу плодне равнице, која је обиловала богатим и разноврсним производима тропских крајева, његове палате и храмови, пребивалиште раскоши и порока, овај охоли град, иза својих масивних бедема, пркосно је стајао насупрот Богу Израиљевом. Јерихон је био једно од главних средишта идолопоклонства, нарочито посвећен Астароти, богињи месеца. Ту се стицало све што је било најниже и најпонижавајуће у вери Хананејаца. Народ Израиљев, у чијем су се уму још свежо задржавале страшне последице њиховог греха код Вет-Фегора, могао је да посматра овај незнабожачки град само с гађењем и ужасом.“ — Патријарси и пророци, 487.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

„Камен“ који су зидари одбацили 1863. године, док су поново градили Јерихон, био је „седам времена“ које ће у последњим данима постати истина (драгуљ), која постаје „глава од угла“, јер је то истина која испреда заједно почетак адвентизма у покрету милерита са крајем адвентизма у покрету сто четрдесет и четири хиљаде. Тај драгуљ, који је „седам времена“, такође је „дан који створи Господ“, и то је сам Христос, јер Он је Реч, и Он је „Истина“. Тема ислама је предмет који производи очишћење и некадашњег и новог изабраног народа, а двоструко очишћење отпочело је 11. септембра 2001. године, што је био „дан источног ветра“. У тај дан стражари су требало да певају управо исту песму коју је Христос певао када је објавио причу о винограду. Сто четрдесет и четири хиљаде певају песму Мојсијеву („седам времена“) и песму Јагњетову.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> И видех као море стаклено помешано с огњем; и оне који победише звер, и лик њезин, и жиг њезин, и број имена њезина, где стоје на мору стакленом, имајући гусле Божје. И певају песму Мојсија, слуге Божјега, и песму Јагњетову, говорећи: Велика су и чудесна дела твоја, Господе Боже Сведржитељу; праведни су и истинити путеви твоји, Царе светих. Откривење 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

„Јагње“ је Христос који беше заклан, и Он беше заклан усред две хиљаде пет стотина и двадесет дана, повезујући тако жртву Свога живота и крви (где је потврдио завет), заједно са Мојсијевом „парницом Његовог завета“ у Левитској двадесет шест. Песма Мојсијева и Јагњетова јесте песма хазона пророчке историје и песма мареа Његовог „појављивања“. То је песма умног и духовног разумевања, као што је представљено двема визијама у осмом поглављу Данила. То је песма заветног народа коме се суди и који бива мимоиђен, док се бира нови изабрани народ. Процес избора, и стога песма, отпочео је 11. септембра 2001. године.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> Учиниће да они који потичу од Јакова пусте корен; Израиљ ће процветати и пупити, и испуниће лице света плодом. Да ли га је ударио као што је ударио оне који су њега ударали? Или је погубљен као што су погубљени они које је он погубио? С мером, кад потера, ти ћеш се с њим препирати; он задржава свој љути ветар у дан источнога ветра. Стога ће се овим очистити безакоње Јаковљево; и ово је сав плод уклањања његова греха: кад начини све камење олтара као кречњачко камење разбијено у комаде, лугови и ликови неће више стајати. Али ће утврђени град опустети, и насеље ће бити остављено и напуштено као пустиња: онде ће теле пасти, и онде ће лежати, и брстити његове гране. Кад му се гране осуше, биће поломљене; жене долазе и пале их огњем; јер то је народ без разума: зато му се неће смиловати онај који га је створио, и онај који га је саздао неће му указати милост. И догодиће се у тај дан да ће Господ отресати од тока реке до потока Египатског, а ви ћете бити сабрани један по један, о синови Израиљеви. И догодиће се у тај дан да ће се затрубити у велику трубу, и доћи ће они који беху на измаку да пропадну у земљи Асирској, и прогнаници у земљи Египатској, и поклониће се Господу на светој гори у Јерусалиму. Исаија 27:6–13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Правилно схваћени, ови стихови означавају период од 11. септембра 2001. године до закона о недељи који ускоро долази. Шести стих обухвата читаву историју тиме што означава почетак биљке која пушта корен, затим цвета и пупи, и најзад испуњава земљу плодом. Плод који испуњава земљу чини то током „часа“, што је криза закона о недељи. Док Христос тада сабира свој плод у своју житницу, Он уједно извршава и суд над Вавилоном. Суд који се одвија у време када је земља испуњена плодом представљен је у седмом стиху, када се постављају два питања: „Да ли га је ударио као што је ударио оне који су њега ударали? или је погубљен према покољу оних које је он погубио?“

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Затим је у осмом стиху шкропљење позног дажда обележено изразом: „у мери“. Оно што чини да биљке изникну јесте дажд, а када се означава почетак позног дажда, он се означава као почетак „у мери, кад изниче“. Када позни дажд отпочне, он се излива „у мери“, јер се не излива без мере ако је жетва мешавина истинитог и лажног.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Свака душа која је заиста обраћена биће силно жељна да друге изведе из таме заблуде у чудесну светлост праведности Исуса Христа. Велико изливање Духа Божјега, које обасјава сву земљу Његовом славом, неће доћи док не будемо имали просвећен народ, који из искуства зна шта значи бити сарадник Богу. Када будемо имали потпуно, свесрдно посвећење служби Христовој, Бог ће ту чињеницу признати изливањем Свога Духа без мере; али то се неће догодити док највећи део цркве не буду сарадници Богу. Бог не може излити Свога Духа када су себичност и угађање себи тако очигледни; када преовлађује дух који би, кад би се преточио у речи, изразио Каинов одговор: — ‘Зар сам ја чувар брата својега?’ Ако истина за ово време, ако знаци који се на све стране умножавају и сведоче да је крај свему близу, нису довољни да пробуде успавану снагу оних који тврде да познају истину, тада ће таму, сразмерну светлости која је сијала, снаћи ове душе. Ни трага од изговора за своју равнодушност неће моћи да изнесу пред Богом у велики дан коначног обрачуна. Неће бити разлога који би могли навести зашто нису живели, ходили и радили у светлости свете истине Речи Божје, и тако својим владањем, својом саосећајношћу и својом ревношћу открили свету помраченом грехом да се сила и стварност јеванђеља не могу оспорити.“ Review and Herald, July 21, 1896.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Sestra Vajt poistovećuje ovaj odlomak sa trenutkom kada anđeo iz Otkrivenja silazi, jer kaže: „veliko izlivanje Duha Božjeg, koje obasjava svu zemlju njegovom slavom.” U drugom odlomku, koji smo često navodili u ovim člancima, ona je utvrdila da će se, kada „velike zgrade Njujorka” „budu oborene”, „ispuniti Otkrivenje, osamnaesta glava, prvi do treći stih.”

We will continue these thoughts in the next article.

Наставићемо ова разматрања у следећем чланку.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> Сада ћу запевати љубљеноме своме песму љубљенога мог о винограду његову. Љубљени мој има виноград на врло родном брегу. И огради га, и очисти га од камења његова, и засади га најодабранијом лозом, и сагради кулу усред њега, и ископа у њему и кацу; и надаше се да ће родити грожђе, а он роди дивље грожђе. Сада, дакле, становници јерусалимски и људи Јудини, судите, молим вас, између мене и винограда мога. Шта се још могло учинити винограду моме, а да му нисам учинио? Зашто, кад очекивах да роди грожђе, роди дивље грожђе? И сада, хајде, казаћу вам шта ћу учинити винограду своме: уклонићу ограду његову, и биће опустошен; развалићу зид његов, и биће погажен. И опустошићу га: неће се орезивати нити окопавати; него ће израсти трње и чкаљ; и заповедићу облацима да не дају дажда на њ. Јер виноград Господа над војскама јесте дом Израиљев, и људи Јудини милина су засада Његова; и чекаше суд, а гле насиље; правду, а гле вика. Исаија 5:1–7.

Back to Articles