Article

# Elijah - Number Three

Илија — Број Три

Let it be Known

Нека буде познато

Author

Jeff Pippenger

Published

September 29, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. 1 Kings 18:36.

> И догоди се у време приношења вечерње жртве да приступи пророк Илија и рече: Господе, Боже Авраамов, Исаков и Израиљев, нека се данас зна да си ти Бог у Израиљу, и да сам ја слуга твој, и да сам по твојој речи учинио све ово. 1. Царевима 18:36.

We have been identifying the characteristics of Elijah as a symbol. One of those characteristics is that the ministry and message of Elijah, John the Baptist and William Miller were instruments of judgment. Their message was used by the Lord to test their respective histories. Jesus said that if He had not come, then the quibbling Jews would have had no sin.

Разматрали смо обележја Илије као симбола. Једно од тих обележја јесте да су служба и порука Илије, Јована Крститеља и Вилијама Милера били оруђа суда. Господ је употребио њихову поруку да испита њихове одговарајуће историје. Исус је рекао да, да Он није дошао, свадљиви Јевреји не би имали грех.

> If I had not come and spoken unto them, they had not had sin: but now they have no cloak for their sin. John 15:22.

> Да нисам дошао и говорио им, не би имали греха; а сада немају изговора за свој грех. Јован 15:22.

Ezekiel identifies the same principle for the quibbling Jews of his history.

Језекиљ указује на исто начело за цепидлачаве Јевреје свога доба.

> For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. Ezekiel 2:4, 5.

> Јер су они дрска деца и тврда срца. Шаљем те к њима; и рећи ћеш им: Овако говори Господ Бог. А они, било да ће чути, било да ће одустати, (јер су дом одметнички,) ипак ће знати да је пророк био међу њима. Језекиљ 2:4, 5.

The symbolism of Elijah includes his role as an instrument of judgment.

Симболика Илије обухвата и његову улогу као оруђа суда.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:

> „Они који су ангажовани у објављивању поруке трећег анђела истражују Свето писмо по истом плану који је усвојио отац Милер. У малој књизи под насловом Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, отац Милер даје следећа једноставна, али разумна и важна правила за проучавање и тумачење Библије:

> “‘1. Every word must have its proper bearing on the subject presented in the Bible; 2. All Scripture is necessary, and may be understood by diligent application and study; 3. Nothing revealed in Scripture can or will be hid from those who ask in faith, not wavering; 4. To understand doctrine, bring all the scriptures together on the subject you wish to know, then let every word have its proper influence; and if you can form your theory without a contradiction, you cannot be in error; 5. Scripture must be its own expositor, since it is a rule of itself. If I depend on a teacher to expound to me, and he should guess at its meaning, or desire to have it so on account of his sectarian creed, or to be thought wise, then his guessing, desire, creed, or wisdom is my rule, and not the Bible.’

> „1. Свака реч мора имати своје одговарајуће место у предмету изложеном у Библији; 2. Целокупно Писмо је неопходно и може се разумети марљивом применом и проучавањем; 3. Ништа што је откривено у Писму не може нити ће бити сакривено од оних који ишту у вери, не сумњајући; 4. Да би се разумела наука, саберите сва места Писма о предмету који желите да упознате, затим допустите да свака реч има свој одговарајући утицај; и ако своје гледиште можете образовати без противречности, не можете бити у заблуди; 5. Писмо мора бити свој сопствени тумач, јер је само себи правило. Ако зависим од учитеља да ми га тумачи, а он би нагађао његово значење, или желео да оно буде такво због свога секташког вероисповедања, или да би га сматрали мудрим, тада су његово нагађање, његова жеља, његово вероисповедање или његова мудрост моје правило, а не Библија.’“

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.

> „Горе наведено представља део ових правила; и у нашем проучавању Библије сви ћемо добро учинити ако обратимо пажњу на изложена начела. “

> “Genuine faith is founded on the Scriptures; but Satan uses so many devices to wrest the Scriptures and bring in error, that great care is needed if one would know what they really do teach. It is one of the great delusions of this time to dwell much upon feeling, and to claim honesty while ignoring the plain utterances of the word of God because that word does not coincide with feeling. Many have no foundation for their faith but emotion. Their religion consists in excitement; when that ceases, their faith is gone. Feeling may be chaff, but the word of God is the wheat. And ‘what,’ says the prophet, ‘is the chaff to the wheat?’

> „Истинска вера заснива се на Светом писму; али Сотона употребљава тако многа средства да изврне Свето писмо и уведе заблуду, да је потребна велика опрезност ако неко жели да сазна шта оно заиста учи. Једна од великих обмана овога времена јесте да се много задржава на осећањима, и да се полаже право на поштење, док се занемарују јасне изјаве Божје речи зато што се та реч не подудара са осећањем. Многи немају никаквог темеља за своју веру осим осећања. Њихова религија састоји се у узбуђењу; када то престане, њихова вера ишчезава. Осећање може бити плева, али реч Божја је пшеница. И „шта“, каже пророк, „има плева с пшеницом?““

> “None will be condemned for not heeding light and knowledge that they never had, and they could not obtain. But many refuse to obey the truth that is presented to them by Christ’s ambassadors, because they wish to conform to the world’s standard; and the truth that has reached their understanding, the light that has shone in the soul, will condemn them in the Judgment. In these last days we have the accumulated light that has been shining through all the ages, and we shall be held correspondingly responsible. The path of holiness is not on a level with the world; it is a way cast up. If we walk in this way, if we run in the way of the Lord’s commandments, we shall find that the ‘path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day.’” Review and Herald, November 25, 1884.

> „Нико неће бити осуђен зато што није послушао светлост и знање које никада није имао и које није могао да стекне. Али многи одбијају да се покоре истини која им се износи преко Христових посланика, јер желе да се прилагоде мерилу овога света; и истина која је допрла до њиховог разума, светлост која је засјала у души, осудиће их на Суду. У овим последњим данима ми имамо нагомилану светлост која је сијала кроз све векове, и сходно томе бићемо држани одговорнима. Пут светости није у равни са светом; то је насут пут. Ако ходимо тим путем, ако трчимо путем Господњих заповести, наћи ћемо да је „стаза праведничка као видело светло, које светли све више и више до потпунога дана.“ Review and Herald, November 25, 1884.

We are not “condemned for not heeding light and knowledge that” we “never had, and” we “could not obtain.” The important aspect of this statement is the expression “could not obtain.” Elijah, John and Miller represent light for their respective generations that could be attained. The presence of their message removed the cloak of what is legally called in the United States “plausible deniability.” The Elijah message in any generation where it is manifested removes any “plausible deniability,” thus holding the entire generation accountable for the light that is then presented.

Нисмо „осуђени зато што нисмо послушали светлост и знање које“ „никада нисмо имали, и“ које „нисмо могли стећи.“ Важан аспект ове изјаве јесте израз „нисмо могли стећи.“ Илија, Јован и Милер представљају светлост за своје одговарајуће нараштаје, светлост која се могла стећи. Присуство њихове поруке уклонило је покров онога што се у Сједињеним Државама правно назива „уверљиво порицање“. Порука Илије у сваком нараштају у коме се објављује уклања свако „уверљиво порицање“, те тако цело то нараштаје држи одговорним за светлост која се тада износи.

> “My brother said at one time that he would not hear anything concerning the doctrine we hold, for fear he should be convinced. He would not come to the meetings, or listen to the discourses; but he afterward declared that he saw he was as guilty as if he had heard them. God had given him an opportunity to know the truth, and He would hold him responsible for this opportunity. There are many among us who are prejudiced against the doctrines that are now being discussed. They will not come to hear, they will not calmly investigate, but they put forth their objections in the dark. They are perfectly satisfied with their position. ‘Thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent’ (Revelation 3:17–19).

> „Мој брат је једном приликом рекао да неће слушати ништа у погледу науке коју ми држимо, из страха да не буде осведочен. Није хтео да долази на скупове, нити да слуша проповеди; али је касније изјавио да је увидео да је крив исто тако као да их је слушао. Бог му је дао прилику да упозна истину, и Он ће га сматрати одговорним за ту прилику. Међу нама има многих који имају предрасуде против учења о којима се сада расправља. Они неће да дођу да чују, неће да мирно истражују, него износе своје примедбе у тами. Они су потпуно задовољни својим положајем. ‘Јер говориш: богат сам, и обогатио сам се, и ништа ми не треба; а не знаш да си ти несрећан, и невољан, и сиромах, и слеп, и наг. Саветујем те да купиш од мене злата жеженога у огњу, да се обогатиш; и беле хаљине, да се обучеш, и да се не покаже срамота наготе твоје; и очи помажи машћу за очи, да видиш. Ја које год љубим, карам и поправљам; постарај се, дакле, и покај се’ (Откривење 3:17–19).”

> “This scripture applies to those who live under the sound of the message, but who will not come to hear it. How do you know but that the Lord is giving fresh evidences of His truth, placing it in a new setting, that the way of the Lord may be prepared? What plans have you been laying that new light may be infused through the ranks of God’s people? What evidence have you that God has not sent light to His children? All self-sufficiency, egotism, and pride of opinion must be put away. We must come to the feet of Jesus, and learn of Him who is meek and lowly of heart. Jesus did not teach His disciples as the rabbis taught theirs. Many of the Jews came and listened as Christ revealed the mysteries of salvation, but they came not to learn; they came to criticize, to catch Him in some inconsistency, that they might have something with which to prejudice the people. They were content with their knowledge, but the children of God must know the voice of the True Shepherd. Is not this a time when it would be highly proper to fast and pray before God? We are in danger of variance, in danger of taking sides on a controverted point; and should we not seek God in earnestness, with humiliation of soul, that we may know what is truth?” Selected Messages, book 1, 413.

> „Ово место из Писма односи се на оне који живе под звуком поруке, али који неће да дођу да је чују. Како знате да Господ не даје свеже доказе Своје истине, стављајући је у нови оквир, да би се приправио пут Господњи? Какве сте планове полагали да се нова светлост улије кроз редове Божјег народа? Какве доказе имате да Бог није послао светлост Својој деци? Свака самодовољност, егоизам и гордост мишљења морају се одбацити. Морамо доћи к Исусовим ногама и учити од Њега, који је кротак и смеран у срцу. Исус није поучавао Своје ученике као што су рабини поучавали своје. Многи од Јевреја долазили су и слушали како Христос открива тајне спасења, али нису долазили да уче; долазили су да критикују, да Га ухвате у некој недоследности, како би имали нешто чиме би створили предрасуду у народу. Били су задовољни својим знањем, али деца Божја морају познавати глас Истинитог Пастира. Није ли ово време када би било веома прикладно постити и молити се пред Богом? У опасности смо од раздора, у опасности смо да станемо на стране у спорном питању; и зар не треба усрдно да тражимо Бога, са понижењем душе, да бисмо знали шта је истина?“ Selected Messages, књига 1, 413.

Those that represent the Elijah message are instruments of judgment in a process of purification that prepares the way for the messenger of the covenant to cleanse the temple. In accomplishing the work of cleansing the temple the light of present truth is revealed. If it were not to be revealed, those Christ was and is seeking to cleanse would retain their Laodicean cloak of self-deception. Elijah symbolizes a ministry that presents the truth as an instrument of judgment. That is why we are informed that those who rejected the message of John the Baptist could not be benefitted by the teaching of Jesus.

Они који представљају Илијину поруку јесу оруђа суда у процесу очишћења који припрема пут Веснику завета да очисти храм. У извршавању дела чишћења храма открива се светлост садашње истине. Када се она не би открила, они које је Христос тражио и које и даље тражи да очисти задржали би свој лаодикијски плашт самообмане. Илија симболизује службу која износи истину као оруђе суда. Зато смо обавештени да они који су одбацили поруку Јована Крститеља нису могли имати користи од Исусовог учења.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus.” Early Writings, 258.

> „Било ми је указано натраг на објављивање првог Христовог доласка. Јован је био послан у духу и сили Илијиној да припреми пут Исусу. Они који су одбацили Јованово сведочанство нису имали користи од Исусовог учења.“ Early Writings, 258.

In the prophetic histories that typify the cleansing of God’s people a present truth message is unsealed that holds the generation accountable for either choosing darkness or light.

У пророчким историјама које представљају очишћење Божјег народа, открива се порука садашње истине која тај нараштај чини одговорним за то да ли ће изабрати таму или светлост.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased…. And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4, 9, 10.

> А ти, Даниле, затвори ове речи и запечати књигу до времена свршетка: многи ће претраживати, и знање ће се умножити…. И рече: Иди својим путем, Даниле; јер су ове речи затворене и запечаћене до времена свршетка. Многи ће се очистити, убелити и бити окушани; а безбожници ће чинити безбожно; и ниједан од безбожника неће разумети; али ће разумни разумети. Данило 12:4, 9, 10.

Those who represent the Elijah message for their respective generations are identified by Christ as His ambassadors in order to use them as instruments of judgment. This is what Elijah was identifying when he said, “let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word.”

Они који представљају Илијину поруку за своја поколења Христос препознаје као Своје посланике, да би их употребио као оруђа суда. То је оно што је Илија означавао када је рекао: „нека се данас зна да си ти Бог у Израиљу, и да сам ја слуга твој, и да сам све ово учинио по твојој речи.“

This truth is also set forth by Jesus concerning John the Baptist.

Ову истину је и Исус изнео у вези са Јованом Крститељем.

> And as they departed, Jesus began to say unto the multitudes concerning John, What went ye out into the wilderness to see? A reed shaken with the wind? But what went ye out for to see? A man clothed in soft raiment? behold, they that wear soft clothing are in kings’ houses. But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet. For this is he, of whom it is written, Behold, I send my messenger before thy face, which shall prepare thy way before thee. Matthew 11:7–10.

> И кад они одлажаху, Исус стаде говорити мноштву о Јовану: Шта сте изишли у пустињу да видите? Трску коју ветар љуља? Него шта сте изишли да видите? Човека обучена у меке хаљине? Ето, они што носе меке хаљине по царским су дворима. Него шта сте изишли да видите? Пророка? Да, кажем вам, и више од пророка. Јер то је онај за кога је написано: Ево, ја шаљем анђела својега пред лицем твојим, који ће приправити пут твој пред тобом. Матеј 11:7–10.

John was more than a prophet, he was an instrument of judgment, and his ministry was identified to his generation, for they had went out into the wilderness to see him, just as surely as all Israel came to Carmel at Ahab’s command. William Miller understood the increase of knowledge that was unsealed in 1798. He represented those that ran to and fro in God’s Word as the knowledge increased. His message was based upon prophetic time and in 1840 his message and ministry were placed into his generation in such a fashion that all the Protestant world watched to see if his methodology worked. When it was confirmed, his message was carried around the world.

Јован је био више него пророк; био је оруђе суда, и његова служба била је препозната од његовог нараштаја, јер су они изашли у пустињу да га виде, исто онако сигурно као што је сав Израиљ дошао на Кармил по Ахавовој заповести. Вилијам Милер је разумео умножење знања које је било отпечаћено 1798. године. Он је представљао оне који су протрчавали тамо-амо по Божјој Речи како се знање умножавало. Његова порука била је заснована на пророчком времену, и 1840. године његова порука и служба били су постављени пред његов нараштај на такав начин да је сав протестантски свет посматрао да види да ли његова методологија делује. Када је то било потврђено, његова порука била је пронета широм света.

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> „Године 1840. још једно изванредно испуњење пророштва изазвало је широко интересовање. Две године раније, Џосаја Лич, један од водећих проповедника који су проповедали други долазак, објавио је тумачење 9. поглавља Откривења, предсказујући пад Османског царства. Према његовим прорачунима, та сила је требало да буде оборена... 11. августа 1840, када се може очекивати да османска власт у Цариграду буде сломљена. И ја верујем да ће се показати да је тако.“

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> „Управо у означено време Турска је, преко својих посланика, прихватила заштиту савезничких сила Европе и тако се ставила под контролу хришћанских народа. Тај догађај је тачно испунио пророчанство. Када се то прочуло, мноштво људи било је уверено у исправност начела пророчког тумачења које су усвојили Милер и његови сарадници, и адвентном покрету дат је чудесан подстрек. Људи од учености и угледа придружили су се Милеру, како у проповедању тако и у објављивању његових гледишта, а од 1840. до 1844. дело се брзо ширило.“ Велика борба, 334, 335.

From “1840 to 1844” represents the history of the “seven thunders” of Revelation chapter ten. In that history a purification process that was represented in Malachi chapter three, and the two temple cleansings of Christ was initiated. The process of purification was a progressive testing process, based upon Miller’s understanding of the day for a year principle. Those who represent the Elijah message prepare the way for the messenger of the covenant to come suddenly to His temple, and they are the symbol of an instrument of judgment that is employed by the messenger of the covenant to sweep out those who choose darkness rather than light.

Период од „1840. до 1844.“ представља историју „седам громова“ из десете главе Откривења. У тој историји био је покренут процес очишћења који је био представљен у трећој глави Малахије и у два Христова чишћења храма. Процес очишћења био је поступан процес испитивања, заснован на Милеровом разумевању начела дан за годину. Они који представљају Илијину поруку припремају пут да весник завета изненада дође у свој храм, и они су симбол оруђа суда којим се весник завета служи да избаци оне који изабирају таму пре него светлост.

> I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:11, 12.

> Ја вас, дакле, крштавам водом за покајање; али Онај који долази за мном јачи је од мене, коме ја нисам достојан ни обућу понети; Он ће вас крстити Духом Светим и огњем. У Његовој је руци вејача, и Он ће темељно очистити своје гумно, и сабраће своју пшеницу у житницу; а плеву ће спалити огњем неугасивим. Матеј 3:11, 12.

In Christ’s day represented in John 6:66 he lost more disciples than any other time. In The Desire of Ages where this passage of John is addressed the methodology of prophetic application was the very reason the disciples left. They could not understand that the literal represented the spiritual, and according to the apostle Paul the literal comes before the spiritual.

У Христово доба, представљено у Јовану 6:66, Он је изгубио више ученика него у било које друго време. У Чежњи векова, где се разматра овај одломак из Јована, управо је методологија пророчке примене била сам разлог што су ученици отишли. Они нису могли да разумеју да дословно представља духовно, а према апостолу Павлу дословно долази пре духовног.

> And so it is written, The first man Adam was made a living soul; the last Adam was made a quickening spirit. Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. 1 Corinthians 15:45, 46.

> Тако је и написано: Први човек, Адам, поста душа жива; последњи Адам поста дух који оживљује. Али није најпре духовно, него природно, а потом духовно. 1. Коринћанима 15:45, 46.

Unwilling and therefore unable the Jews refused to understand Christ when he identified that He was the bread of heaven that needed to be eaten. Customs and traditions overruled the methodology that was exercised by Christ himself. Concerning this history Sister White recorded:

Невољни, и стога неспособни, Јевреји су одбили да разумеју Христа када је објавио да је Он хлеб с неба који треба јести. Обичаји и предања надвладали су методологију коју је примењивао сам Христос. У вези с овом историјом, сестра Вајт је записала:

> “By the public rebuke of their unbelief these disciples were still further alienated from Jesus. They were greatly displeased, and wishing to wound the Saviour and gratify the malice of the Pharisees, they turned their backs upon Him, and left Him with disdain. They had made their choice, had taken the form without the spirit, the husk without the kernel. Their decision was never afterward reversed; for they walked no more with Jesus.

> „Јавним укором због њиховог неверја ови ученици су се још више отуђили од Исуса. Били су веома незадовољни, и желећи да повреде Спаситеља и удовоље злобi фарисеја, окренули су Му леђа и с презиром Га оставили. Начинили су свој избор, узели су облик без духа, љуску без језгра. Своју одлуку никада потом нису опозвали; јер више нису ходили с Исусом.“

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „Коме је лопата у руци Његовој, и очистиће добро гумно своје, и скупиће пшеницу своју у житницу.“ Матеј 3,12. То је било једно од времена прочишћавања. Речима истине кукољ се одвајао од пшенице. Пошто су били сувише сујетни и самоправедни да би примили укор, сувише привржени свету да би прихватили живот понизности, многи су се одвратили од Исуса. Многи и данас чине исто. Душе се данас испитују као што су били испитани они ученици у синагоги у Капернауму. Када се истина приближи срцу, они увиђају да њихов живот није у складу са вољом Божјом. Они увиђају потребу за потпуном променом у себи; али нису вољни да прихвате дело самоодрицања. Зато се гневе када се њихови греси открију. Одлазе увређени, као што су и ученици оставили Исуса, мрмљајући: „Ово је тврда беседа; ко је може слушати?“ Чежња векова, 392.

It is Malachi’s messenger of the covenant that purges the sons of Levi with fire. He thoroughly purges his floor, separating the wheat from the chaff. He does this work with a fan. The fan is what accomplishes the separation, and the fan is the message of present truth for each respective history where He purifies the sons of Levi. The fan is the Elijah message and messengers, who represent an instrument of judgment.

То је Малахијин весник завета који огњем прочишћава синове Левијеве. Он темељно чисти своје гумно, одвајајући жито од кукоља. Тај посао врши лопатом за вејање. Лопата за вејање је оно што остварује раздвајање, а лопата за вејање јесте вест садашње истине за сваку одговарајућу историју у којој Он прочишћава синове Левијеве. Лопата за вејање јесте Илијина вест и весници, који представљају оруђе суда.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ево, ја ћу послати гласника свога, и он ће приправити пут преда мном; и Господ, кога тражите, изненада ће доћи у храм свој, и гласник савеза, коме се радујете; ево, он ће доћи, вели Господ над војскама. Али ко ће поднети дан његова доласка? и ко ће опстати кад се он појави? јер је он као огањ топиочев и као сапун белиочев. И седеће као онај који топи и прочишћава сребро; и очистиће синове Левијеве, и прочистиће их као злато и сребро, да би приносили Господу принос у праведности. Тада ће принос Јудин и Јерусалимов бити мио Господу као у старе дане и као у пређашње године. Малахија 3:1–4.

The one who comes after John the Baptist is He who purges His floor with a fan, and is like a refiner’s fire. The purification process is accomplished by the messenger of the covenant, and therefore identifies a history where the Lord is entering into covenant with a new chosen covenant people. When ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt, a theme of that sacred history was the issue of the “firstborn.” Whether it was the death of Egypt’s firstborn, or God’s identification of Israel as His firstborn.

Онај који долази после Јована Крститеља јесте Онај који веје своје гумно лопатом и који је као огањ рафинилачев. Дело очишћења извршава гласник завета и, стога, оно указује на историју у којој Господ ступа у завет са новим изабраним заветним народом. Када је древни Израиљ био избављен из ропства египатског, једна од тема те свете историје било је питање „првенца“. Било да је реч о смрти египатских првенаца, или о Божјем одређењу Израиља као Свога првенца.

> And thou shalt say unto Pharaoh, Thus saith the Lord, Israel is my son, even my firstborn: And I say unto thee, Let my son go, that he may serve me: and if thou refuse to let him go, behold, I will slay thy son, even thy firstborn. Exodus 4:22, 23.

> И реци фараону: Овако говори Господ: Израел је син мој, првенац мој. И кажем ти: пусти сина мојега да ми послужи; а ако одбијеш да га пустиш, ево, убићу сина твојега, првенца твојега. Излазак 4:22, 23.

When God entered into covenant with Israel in the deliverance from Egypt the divine plan was that every firstborn son of each of the tribes would be dedicated to the work of the priesthood. But at the rebellion of the golden calf, it was only the tribe of Levi that stood on Moses’ side of the rebellion. For their faithfulness, God disannulled His plan that each firstborn from every tribe would be dedicated to the priesthood and he passed by the other tribes and gave the tribe of Levi the exclusive right of the priesthood. When the messenger of the covenant purifies the sons of Levi it is representing a history where a former covenant people are being set aside for a new covenant people. This was the case with John the Baptist, the Millerites and will be with the one hundred and forty-four thousand. From 1840 to 1844 a purification process was initiated by the testing issue of the prophetic message that had been given to William Miller. It led to the Lord suddenly coming to his temple on October 22, 1844, but the process of purification did not end until 1863.

Када је Бог ступио у завет са Израиљем приликом избављења из Египта, божански план је био да сваки прворођени син из сваког племена буде посвећен делу свештенства. Али у побуни око златног телета, једино је Левијево племе стало на Мојсијеву страну у тој побуни. Због њихове верности, Бог је укинуо Свој план да сваки прворођени из сваког племена буде посвећен свештенству, те је мимоишао остала племена и Левијевом племену дао искључиво право на свештенство. Када весник завета очисти синове Левијеве, то представља историју у којој се један некадашњи заветни народ оставља по страни ради новог заветног народа. То је био случај са Јованом Крститељем, милеритима, а тако ће бити и са сто четрдесет и четири хиљаде. Од 1840. до 1844. године започет је процес очишћења кроз пробно питање пророчке поруке која је била дата Вилијаму Милеру. То је довело до тога да Господ изненада дође у свој храм 22. октобра 1844, али процес очишћења није био окончан све до 1863. године.

> “Both the prophecy of Daniel 8:14, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed,’ and the first angel’s message, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come,’ pointed to Christ’s ministration in the most holy place, to the investigative judgment, and not to the coming of Christ for the redemption of His people and the destruction of the wicked. The mistake had not been in the reckoning of the prophetic periods, but in the event to take place at the end of the 2300 days. Through this error the believers had suffered disappointment, yet all that was foretold by the prophecy, and all that they had any Scripture warrant to expect, had been accomplished. At the very time when they were lamenting the failure of their hopes, the event had taken place which was foretold by the message, and which must be fulfilled before the Lord could appear to give reward to His servants.

> „И пророчанство из Данила 8,14: ‘До две хиљаде и три стотине дана; онда ће се светилиште очистити’, и вест првог анђела: ‘Бојте се Бога и подајте Му славу; јер дође час суда Његова’, указивали су на Христову службу у Светињи над светињама, на истражни суд, а не на Христов долазак ради откупљења Његовог народа и уништења безбожника. Грешка није била у рачунању пророчких раздобља, него у догађају који је требало да се збуде на крају 2300 дана. Због те заблуде верници су претрпели разочарање, ипак се све што је било проречено тим пророчанством, и све што су на основу Светога писма имали право да очекују, испунило. Управо у време када су оплакивали неуспех својих нада, догодио се догађај који је вест наговестила и који је морао бити испуњен пре него што би се Господ могао појавити да да награду Својим слугама.“

> “Christ had come, not to the earth, as they expected, but, as foreshadowed in the type, to the most holy place of the temple of God in heaven. He is represented by the prophet Daniel as coming at this time to the Ancient of Days: ‘I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came’—not to the earth, but—’to the Ancient of Days, and they brought Him near before Him.’ Daniel 7:13.

> „Христос је дошао, не на земљу, као што су они очекивали, већ, као што је било предсказано праобразом, у Светињу над светињама храма Божјег на небу. Пророк Данило Га представља као Онога који у то време долази Старцу дана: ‘Гледах у ноћним виђењима, и гле, као Син човечји иђаше с облацима небеским, и дође’ — не на земљу, него — ‘до Старца дана, и приведоше Га к Њему.’ Данило 7:13.“

> “This coming is foretold also by the prophet Malachi: ‘The Lord, whom ye seek, shall suddenly come to His temple, even the Messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, He shall come, saith the Lord of hosts.’ Malachi 3:1. The coming of the Lord to His temple was sudden, unexpected, to His people. They were not looking for Him there. They expected Him to come to earth, ‘in flaming fire taking vengeance on them that know not God, and that obey not the gospel.’ 2 Thessalonians 1:8.

> „Овај долазак прорекао је и пророк Малахија: ‘Господ, кога тражите, изненада ће доћи у свој храм, и Анђео завета, кога желите; ево, доћи ће, говори Господ над војскама.’ Малахија 3:1. Долазак Господа у Његов храм био је изненадан, неочекиван, за Његов народ. Они Га нису тамо очекивали. Очекивали су да дође на земљу, ‘у пламеном огњу да освети оне који не познају Бога и који се не покоравају јеванђељу.’ 2. Солуњанима 1:8.“

> “But the people were not yet ready to meet their Lord. There was still a work of preparation to be accomplished for them. Light was to be given, directing their minds to the temple of God in heaven; and as they should by faith follow their High Priest in His ministration there, new duties would be revealed. Another message of warning and instruction was to be given to the church.

> „Али народ још није био спреман да се сретне са својим Господом. За њих је још требало да се изврши дело припреме. Требало је да им буде дата светлост која ће њихове мисли упутити ка Божјем храму на небу; и док буду вером следили свога Првосвештеника у Његовој служби тамо, биће им откривене нове дужности. Цркви је требало упутити још једну вест опомене и поуке.

> “Says the prophet: ‘Who may abide the day of His coming? and who shall stand when He appeareth? for He is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and He shall sit as a refiner and purifier of silver: and He shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’ Malachi 3:2, 3. Those who are living upon the earth when the intercession of Christ shall cease in the sanctuary above are to stand in the sight of a holy God without a mediator. Their robes must be spotless, their characters must be purified from sin by the blood of sprinkling. Through the grace of God and their own diligent effort they must be conquerors in the battle with evil. While the investigative judgment is going forward in heaven, while the sins of penitent believers are being removed from the sanctuary, there is to be a special work of purification, of putting away of sin, among God’s people upon earth. This work is more clearly presented in the messages of Revelation 14.

> „Каже пророк: ‘А ко ће поднети дан Његова доласка? и ко ће опстати кад се Он појави? јер је Он као огањ топиочев и као сапун бељачки: и сешће као онај који топи и пречишћава сребро; и очистиће синове Левијеве, и прочистиће их као злато и сребро, да би Господу приносили принос у праведности.’ Малахија 3:2, 3. Они који буду живели на земљи када Христово посредовање престане у небеској светињи мораће да стоје пред очима светога Бога без посредника. Њихове хаљине морају бити без мрље, њихови карактери морају бити очишћени од греха крвљу шкропљења. Благодаћу Божјом и сопственим марљивим настојањем они морају бити победници у борби са злом. Док се на небу одвија истражни суд, док се греси покајаних верника уклањају из светиње, међу Божјим народом на земљи треба да се изврши посебно дело очишћења, уклањања греха. Ово дело је јасније изложено у вестима Откривења 14.“

> “When this work shall have been accomplished, the followers of Christ will be ready for His appearing. ‘Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.’ Malachi 3:4. Then the church which our Lord at His coming is to receive to Himself will be a ‘glorious church, not having spot, or wrinkle, or any such thing.’ Ephesians 5:27. Then she will look ‘forth as the morning, fair as the moon, clear as the sun, and terrible as an army with banners.’ Song of Solomon 6:10.

> „Када ово дело буде било извршено, Христови следбеници биће спремни за Његово јављање. ‘Тада ће принос Јудин и Јерусалимов бити мио Господу као у старе дане и као пређашњих година.’ Малахија 3:4. Тада ће црква коју ће наш Господ при свом доласку примити к Себи бити ‘славна црква, која нема мрље, ни боре, ни ишта томе слично’. Ефесцима 5:27. Тада ће она изгледати ‘као зора, лепа као месец, чиста као сунце, страшна као војска са заставама’. Песма над песмама 6:10.“

> “Besides the coming of the Lord to His temple, Malachi also foretells His second advent, His coming for the execution of the judgment, in these words: ‘And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not Me, saith the Lord of hosts.’ Malachi 3:5. Jude refers to the same scene when he says, ‘Behold, the Lord cometh with ten thousands of His saints, to execute judgment upon all, and to convince all that are ungodly among them of all their ungodly deeds.’ Jude 14, 15. This coming, and the coming of the Lord to His temple, are distinct and separate events.

> „Осим Господњег доласка у Његов храм, Малахија такође прориче Његов други долазак, Његов долазак ради извршења суда, овим речима: ‘И доћи ћу к вама на суд; и бићу брз сведок против врачара, и против прељубочинаца, и против оних који се лажно заклињу, и против оних који закидају најамника у његовој плати, удовицу и сироче, и који странца лишавају његовог права, и не боје се Мене, говори Господ над војскама.’ Малахија 3:5. Јуда упућује на исти призор када каже: ‘Ено, иде Господ с мноштвом светих Својих, да изврши суд над свима и да осведочи све безбожнике међу њима за сва њихова безбожна дела.’ Јуда 14, 15. Овај долазак, и Господњи долазак у Његов храм, јесу различити и одвојени догађаји.“

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 424–426.

> „Христов долазак као нашег Првосвештеника у Светињу над светињама, ради очишћења светиње, приказан у Данилу 8:14; долазак Сина човечјега к Старцу дана, како је представљено у Данилу 7:13; и долазак Господа у Његов храм, који је прорекао Малахија, описи су истог догађаја; а то је такође представљено и доласком женика на свадбу, који је Христос описао у причи о десет девојака, у Матеју 25.“ Велика борба, 424–426.

Four “comings” are referred to in the last paragraph and they are all the same coming symbolized four different ways. One of those “comings” is the parable of the ten virgins.

У последњем пасусу помињу се четири „доласка“, и сви они представљају исти долазак, символички приказан на четири различита начина. Један од тих „долазака“ јесте прича о десет девојака.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ми се указује на причу о десет девојака, од којих је пет било мудрих, а пет неразумних. Ова прича се испунила и испуниће се до самог слова, јер има нарочиту примену за ово време и, као и вест трећег анђела, испунила се и наставиће да буде садашња истина до свршетка времена.“ Review and Herald, 19. август 1890.

If the four “comings” “are descriptions of the same event,” then those four “comings” that were fulfilled in the beginning of Adventism in the Millerite movement, “will be fulfilled” again “to the very letter” in the Elijah movement at the end of Adventism.

Ако су та четири „доласка“ „описи истог догађаја“, онда ће се та четири „доласка“, која су се испунила на почетку адвентизма у милеритском покрету, поново „испунити“ „до најситнијег слова“ у Илијином покрету на крају адвентизма.

William Miller and the Millerites were the representatives of the first angel’s message, and in the same passage from Early Writings that we recently cited, the message of the first angel possessed the identical characteristics of John the Baptist. We cited the passage that says those who rejected the message of John the Baptist could not be benefited by the teachings of Jesus. In the next paragraph she says, “Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary.” Both William Miller and John the Baptist represent instruments of judgment.

Вилијам Милер и милерити били су представници поруке првог анђела, а у истом одломку из Раних списа који смо недавно навели, порука првог анђела поседовала је истоветне одлике Јована Крститеља. Навели смо одломак који каже да они који су одбацили поруку Јована Крститеља нису могли имати користи од Исусовог учења. У следећем пасусу она каже: „Они који су одбацили прву поруку нису могли имати користи од друге; нити им је користио поноћни поклич, који је требало да их припреми да вером уђу са Исусом у светињу над светињама небеске светиње.“ И Вилијам Милер и Јован Крститељ представљају оруђа суда.

Had neither of them appeared, their respective generations would not be held accountable for rejecting light. God used those two messengers to remove the Laodicean cloak of sin, and thus demonstrated the Laodicean nakedness of the former chosen people, by introducing a message that whether accepted or rejected would be used in judgment as a symbol that a prophet had been among them. The history of 1840 to 1844 was typified by the fire coming down on Elijah’s offering on Mount Carmel. The true prophet had been distinguished from the false prophets.

Да се ниједан од њих двојице није појавио, њихови нараштаји не би се сматрали одговорнима за одбацивање светлости. Бог је употребио та два весника да уклони лаодикијски плашт греха, и тиме показао лаодикијску наготу некадашњег изабраног народа, уводећи вест која би, била прихваћена или одбачена, била употребљена на суду као знак да је пророк био међу њима. Историја од 1840. до 1844. године била је прасликована огњем који је сишао на Илијину жртву на гори Кармилу. Истинити пророк био је разлучен од лажних пророка.

We are at the point where we should outline the purification process that continued after October 22, 1844. Sister White stated that after October 22, 1844 “the people were not yet ready to meet their Lord. There was still a work of preparation to be accomplished for them. Light was to be given, directing their minds to the temple of God in heaven; and as they should by faith follow their High Priest in His ministration there, new duties would be revealed. Another message of warning and instruction was to be given to the church.”

Налазимо се на месту где треба да изложимо процес очишћења који је настављен после 22. октобра 1844. године. Сестра Вајт је изјавила да после 22. октобра 1844. „народ још није био спреман да сретне свога Господа. За њих је још требало да се изврши дело припреме. Требало је да им буде дата светлост која ће њихове мисли усмерити ка храму Божјем на небу; и док буду вером следили свога Првосвештеника у Његовој тамошњој служби, биће им откривене нове дужности. Цркви је требало да буде упућена још једна порука опомене и поуке.“

When Adventism rejected the “seven times” of Leviticus twenty-six that Daniel called the “oath” of Moses, they lost their ability to recognize that the process of purification continued beyond their initial work of understanding the truths connected with the opening of the judgment.

Када је адвентизам одбацио „седам времена“ из двадесет шесте главе Левитске, које је Данило назвао Мојсијевом „заклетвом“, изгубио је способност да препозна да се процес очишћења наставио и после њиховог почетног рада на разумевању истина повезаних са отпочињањем суда.

We will address the continued purification process in the next article, and begin to align the horn of true Protestantism that Millerite Adventism received in the 1840’s with the horn of Republicanism.

Процес даљег очишћења размотрићемо у следећем чланку и почети да усклађујемо рог истинског протестантизма, који је милеритски адвентизам примио током 1840-их, са рогом републиканизма.

Back to Articles