Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Thirty-Two

Књига пророка Јоила и Лаодикијска црква адвентиста седмога дана — број тридесет два

Number Thirty-Two

Број Тридесет и Два

Author

Jeff Pippenger

Published

January 20, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

It has been a slow-moving journey to get to the book of Joel, with Peter as our witness. Peter is one of the most amazing symbols within God’s prophetic Word, but aren’t they all? Peter is at Caesarea Philippi, and he is also at Pentecost in the upper room at the third hour, and then in the temple at the ninth hour of the same day. Jesus was crucified at the third hour and died at the ninth hour. Peter is called to Caesarea at the ninth hour, but the Caesarea that he is called to in the story of Cornelius, is not Caesarea Philippi at the base of Mount Hermon, it was Caesarea by the sea, called Caesarea Maritima.

Било је то споро одвијајуће путовање до књиге пророка Јоила, с Петром као нашим сведоком. Петар је један од најзадивљујућих симбола унутар Божје пророчке Речи, али зар то нису сви? Петар је у Кесарији Филиповој, а такође је и на Педесетницу у горњој одаји о трећем часу, а потом у храму о деветом часу истога дана. Исус је био распет о трећем часу и умро је о деветом часу. Петар је позван у Кесарију о деветом часу, али Кесарија у коју је позван у приповести о Корнилију није Кесарија Филипова у подножју горе Хермон, него Кесарија на мору, звана Кесарија Маритима.

Caesarea Maritima is the coastal city on the Mediterranean Sea, about 30–35 miles north of modern Tel Aviv (built by Herod the Great as a grand Roman port city). It appears frequently in the book of Acts (mentioned 15 times), and is the one most people refer to simply as “Caesarea” in the New Testament. Philip the Evangelist lived there with his four prophesying daughters (Acts 8:40; 21:8). Paul was imprisoned there for two years, appeared before governors Felix and Festus, and King Agrippa (Acts 23–26). More significantly, perhaps, Peter preached to the Roman centurion Cornelius here—the first major Gentile conversion to Christianity (Acts 10) in 34 AD, when the week that Christ confirmed the covenant with many, ended.

Кесарија Маритима је приморски град на Средоземном мору, око 30–35 миља северно од савременог Тел Авива (саградио ју је Ирод Велики као величанствен римски лучки град). Често се појављује у књизи Дела апостолских (помиње се 15 пута) и она је та на коју већина људи мисли када се у Новом завету једноставно каже „Кесарија“. Филип Јеванђелист је тамо живео са своје четири кћери које су пророковале (Дела 8:40; 21:8). Павле је тамо био заточен две године, изведен пред намеснике Феликса и Феста, и цара Агрипу (Дела 23–26). Још значајније, можда, јесте то што је Петар овде проповедао римском капетану Корнилију — прво велико обраћење незнабожаца у хришћанство (Дела 10) 34. године н. е., када се завршила седмица у којој је Христос потврдио завет с многима.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> И утврдиће завет с многима за једну седмицу; и усред седмице укинуће жртву и принос, и због ширења гадости учиниће да опусти, све до свршетка, и што је одређено излиће се на пустошника. Данило 9:27.

Caesarea Maritima served as the Roman administrative capital of Judea and a major Gentile hub. Caesarea Philippi is a different city, located in the far north near the base of Mount Hermon (about 25–30 miles north of the Sea of Galilee), in what is now the Golan Heights area (modern Banias). It is mentioned only in the Gospels (Matthew 16:13 and Mark 8:27), when Jesus took His disciples to Caesarea Philippi. This is the famous location where Peter confessed that Jesus is “the Messiah, the Son of the living God,” and where Jesus declared, “On this rock I will build my church, and the gates of Hades will not overcome it” (Matthew 16:13–20). It was a pagan area with temples to Greek gods, especially the goat-god Pan, whose grotto of Pan was called the “gates of hell,” making Jesus’ declaration there particularly striking.

Кесарија Приморска служила је као римска управна престоница Јудеје и као велико незнабожачко средиште. Кесарија Филипова је други град, смештен далеко на северу, близу подножја горе Хермон (око 25–30 миља северно од Галилејског мора), на подручју данашње Голанске висоравни (савремени Банијас). Помиње се само у Јеванђељима (Матеј 16:13 и Марко 8:27), када је Исус одвео Своје ученике у Кесарију Филипову. То је чувено место где је Петар исповедио да је Исус „Христос, Син Бога живога“, и где је Исус објавио: „На овоме камену сазидаћу Цркву своју, и врата паклена неће је надвладати“ (Матеј 16:13–20). То је било паганско подручје са храмовима грчким боговима, нарочито козјем богу Пану, чија је Панова пећина називана „вратима пакла“, што Исусову објаву на том месту чини нарочито упечатљивом.

The two cities are completely separate geographically and historically—one a bustling Roman seaport in the south-west, the other a northern Hellenistic/pagan site near the headwaters of the Jordan River. The coastal one dominates the Book of Acts, while the northern one is central to a pivotal moment in the Gospels. Caesarea of the sea is a symbol of Rome—the beast, and Caesarea of the earth is a symbol of the dragon. Sister White identifies the period from the cross to Pentecost, the “Pentecostal season,” which began at the cross and ended at Pentecost.

Та два града су потпуно одвојена географски и историјски — један је ужурбана римска морска лука на југозападу, а други северно хеленистичко/паганско место близу извора реке Јордан. Онај на обали доминира Књигом о Делима апостолским, док је северни у средишту пресудног тренутка у Јеванђељима. Цезареја приморска је симбол Рима — звери, а Цезареја земаљска је симбол аждаје. Сестра Вајт поистовећује раздобље од крста до Педесетнице, „педесетничко време“, које је започело на крсту и завршило се на Педесетници.

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> „Са усрдном чежњом ишчекујем време када ће се догађаји дана Педесетнице поновити с још већом силом него том приликом. Јован каже: ‘И видех другога анђела где силази с неба, који имаше велику власт; и земља се осветли од славе његове.’ Тада ће, као у време Педесетнице, народ чути истину која му се говори, сваки човек на своме језику.

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him, and can touch the lips with a live coal from off the altar, and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed, and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement, and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> „Бог може удахнути нови живот у сваку душу која искрено жели да Му служи, и може дотаћи усне живим угљеном са олтара, и учинити да постану речите у Његовој хвали. Хиљаде гласова биће прожете силом да објављују чудесне истине Речи Божје. Муцави језик биће одрешен, а плашљиви ће бити оснажени да храбро сведоче за истину. Нека Господ помогне Своме народу да очисти храм душе од сваке нечистоте и да одржава тако тесну везу с Њим да могу бити учесници позног дажда када се буде изливао.” Review and Herald, July 20, 1886.

Technically the Pentecostal season would start at the feast of first fruits, which aligns with Christ’s resurrection; but without the death of the cross there would be no blood for the risen savior to take with Him when He arose. Without His death, He, as the Bread of life would not have rested on the day of the feast of unleavened bread, and the Bread of life needed to rest in advance of it’s rising on the feast of first fruits, thus beginning the fifty-day period that led to the day and feast of Pentecost.

Технички посматрано, пентекостно раздобље би започело празником првина, који се подудара са Христовим васкрсењем; али без смрти на крсту не би било крви коју би васкрсли Спаситељ понео са Собом када је устао. Без Његове смрти, Он, као Хлеб живота, не би починуо на дан празника бесквасних хлебова, а Хлебу живота било је потребно да отпочине пре Свога васкрсавања на празник првина, чиме је започео педесетодневни период који је водио ка дану и празнику Педесетнице.

When Christ came to confirm the covenant for one week; the week began at His baptism and then “in the midst of the week,” three and a half years later, He was crucified, rested in the tomb on the day of unleavened Bread, rose as the feast of the first fruits of the barley harvest on Sunday, thus starting the fifty-day Pentecostal season that reached to the first fruits feast of the wheat. From the cross to the end of the week, three and a half years later, the seven-year-period came to its conclusion with Cornelius of Caesarea Maritima, who became the very first Gentile convert–to the Christian church at the end of the week in 34 AD.

Када је Христос дошао да потврди завет за једну седмицу, та седмица је започела Његовим крштењем; а затим је „усред седмице“, три и по године касније, био распет, починуо у гробу на дан Бесквасних хлебова, васкрсао у недељу као празник првина жетве јечма, започевши тако педесетодневно Педесетничко раздобље које је досегло до празника првина пшенице. Од крста до краја седмице, три и по године касније, тај седмогодишњи период привео се своме завршетку с Корнилијем из Цезареје Маритиме, који је постао први незнабожачки обраћеник — хришћанској цркви на крају седмице, 34. године н. е.

The week Christ came to confirm the covenant is prophetically 2,520 days, and the cross is “in the midst of the week,” so it was 1,260 days after the baptism and 1,260 days before Cornelius was converted. At the cross Christ was crucified at the third hour, and He died at the ninth hour. That was the beginning of the Pentecostal season and at the end, (for Jesus always illustrates the end with the beginning) on the day of Pentecost, Peter gives his first sermon of the book of Joel at the third hour in the upper room, where Christ met the disciples on the day of His resurrection. Peter then gives his second sermon on Joel in the temple at the ninth hour. Clearly the third and ninth hour are an alpha and omega symbol of the beginning and ending of the Pentecostal season.

Седмица у којој је Христос дошао да потврди савез пророчки износи 2.520 дана, а крст је „усред седмице“, тако да је то било 1.260 дана после крштења и 1.260 дана пре него што се Корнилије обратио. На крсту је Христос био разапет у трећи час, а умро је у девети час. То је био почетак пентекостног раздобља, а на његовом крају (јер Исус увек крај приказује почетком), на дан Педесетнице, Петар држи своју прву проповед из књиге о Јоилу у трећи час у горњој соби, где се Христос састао с ученицима на дан Свога васкрсења. Потом Петар држи своју другу проповед о Јоилу у храму у девети час. Јасно је да су трећи и девети час алфа и омега симбол почетка и завршетка пентекостног раздобља.

Line upon line, when we align the third and ninth hour of these two events, we find the six hours as a prophetic period that both provide a witness of a division. Christ goes from life to death to life. He goes from earth to heaven and back to earth. Peter is outside and then inside the temple. There are of course other parallel alignments of the third to ninth hour, but we first need to consider Peter, Cornelius and Caesarea by the sea.

Ред по ред, када ускладимо трећи и девети час ова два догађаја, налазимо шест часова као пророчки период који у оба случаја пружа сведочанство о једном раздвајању. Христос прелази из живота у смрт, па у живот. Он иде са земље на небо и натраг на земљу. Петар је најпре изван, а потом унутар храма. Наравно, постоје и друга паралелна усклађивања трећег и деветог часа, али најпре треба да размотримо Петра, Корнилија и Кесарију на мору.

As with the prophetic divisions that are represented in the six hours, when the angel was sent to Cornelius to direct him to send for Peter it was the ninth hour.

Као и у пророчким раздобљима која су представљена у шест часова, када је анђео био послат Корнилију да га упути да пошаље по Петра, био је девети час.

> There was a certain man in Caesarea called Cornelius, a centurion of the band called the Italian band, A devout man, and one that feared God with all his house, which gave much alms to the people, and prayed to God alway. He saw in a vision evidently about the ninth hour of the day an angel of God coming in to him, and saying unto him, Cornelius. And when he looked on him, he was afraid, and said, What is it, Lord? And he said unto him, Thy prayers and thine alms are come up for a memorial before God. And now send men to Joppa, and call for one Simon, whose surname is Peter. Acts 10:1–5.

> А у Кесарији беше неки човек по имену Корнилије, капетан чете која се називала Италијанска чета, побожан и богобојазан човек са свим својим домом, који је народу давао многе милостиње и свагда се молио Богу. Он виде јасно у виђењу, око деветога часа дана, анђела Божјег где улази к њему и говори му: Корнилије! А он, погледавши у њега, уплаши се и рече: Шта је, Господе? А он му рече: Молитве твоје и милостиње твоје узишле су на спомен пред Богом. И сада пошаљи људе у Јопу и дозови неког Симона, прозваног Петра. Дела 10:1–5.

The arrival of an angel is a symbol of a message, and of a waymark, and the angel confirms that it is a waymark when he says, “Thy prayers and thine alms are come up for a memorial before God.” The waymark of the conclusion of the week is Cornelius sending for Peter at the ninth hour after fasting for four days, and it is called a “memorial,” which is a waymark. As a “centurion,” Cornelius was a captain over one hundred men.

Долазак анђела је симбол поруке и путоказа, а анђео потврђује да је то путоказ када каже: „Молитве твоје и милостиње твоје узиђоше за спомен пред Богом.” Путоказ завршетка седмице јесте то што Корнилије шаље по Петра у девети час, после четири дана поста, и то се назива „споменом“, што је путоказ. Као „сотник“, Корнилије је био заповедник над сто људи.

When Peter is at Caesarea Philippi in Matthew sixteen there is no reference to any hour. Caesarea Philippi is the name of the city at the time when Jesus took the disciples there. In the history of Daniel eleven, verses thirteen to fifteen, verses that were fulfilled at the battle of Panium, and that typify the war that leads to the Sunday law in the United States, Caesarea Philippi was named Panium. Peter is in verses thirteen through fifteen when he is at Caesarea Philippi, which is Panium.

Када је Петар у Кесарији Филиповој у шеснаестој глави Јеванђеља по Матеју, нема никаквог указивања ни на какав час. Кесарија Филипова је назив града у време када је Исус одвео ученике тамо. У историји из Данила 11, стихови тринаест до петнаест, стихови који су се испунили у бици код Панија и који представљају праслику рата који води ка недељном закону у Сједињеним Државама, Кесарија Филипова се звала Панијум. Петар је у стиховима тринаест до петнаест када је у Кесарији Филиповој, која је Панијум.

Identifying that the Battle of Panium was a fulfillment of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, and that the verses and the history of the Battle of Panium identifies a war that leads to the Sunday law in the United States is exactly how the methodology of line upon line is designed to work. Employing that methodology demands that Caesarea Philippi and Panium must be aligned, for the primary rule of prophecy that addresses this truth is that “each of the ancient prophets spoke more for our day than the days in which they lived.” Paul adds that the spirits of the prophets are subject to the prophets, so not only do they all identify the latter days, but they all agree.

Препознавање да је битка код Панијума била испуњење стихова тринаест до петнаест из једанаесте главе Данила, и да ти стихови, као и историја битке код Панијума, указују на рат који води ка недељном закону у Сједињеним Државама, управо је начин на који је замишљено да делује методологија „ред на ред“. Примена те методологије захтева да Кесарија Филипова и Панијум буду усклађени, јер је основно правило пророчанства које се односи на ову истину да су „сваки од древних пророка говорили више за наше време него за дане у којима су живели“. Павле додаје да су духови пророчки покорни пророцима, тако да они не само што сви указују на последње дане, него су и сви сагласни.

For this reason if and when Panium is identified in God’s prophetic Word as Panium and thereafter as Caesarea Philippi, they must both be applied in the latter days, and they must align together, for they are the same city.

Из тог разлога, ако и када се Панијум у пророчкој Речи Божјој идентификује као Панијум, а потом као Кесарија Филипова, оба назива морају се применити у последњим данима и морају бити узајамно усклађена, јер је то исти град.

In conjunction with this logic, though slightly different, is Caesarea Philippi and Caesarea Maritima. Peter went to Caesarea Philippi with Christ, but he was sent to Caesarea Maritima by the Holy Spirit. Yet at both Caesarea’s it is Peter who is the main covenant character. What is wonderful about this line is that it was at the ninth hour that Cornelius was visited by the angel and instructed to send for Peter. Peter at Caesarea is a prophetic symbol, but the two Caesarea’s are distinctly different. One is Caesarea by the sea, and the other Caesarea on the earth. Caesarea by the sea is associated with the Gentiles, and Cornelius was the first Gentile convert exactly at the end of the covenant week in 34 AD. Caesarea by the sea is the ninth hour and aligns with Peter in the temple at Pentecost, and the death of Christ at the ninth hour.

У вези с овом логиком, премда донекле другачијом, стоје Кесарија Филипова и Кесарија Приморска. Петар је са Христом отишао у Кесарију Филипову, али је био послан од Светога Духа у Кесарију Приморску. Ипак, у обе Кесарије управо је Петар главни заветни лик. Оно што је чудесно у овој линији јесте то што је у девети час Корнилија посетио анђео и наложио му да пошаље по Петра. Петар у Кесарији је пророчки симбол, али су те две Кесарије јасно различите. Једна је Кесарија крај мора, а друга Кесарија на земљи. Кесарија крај мора повезана је са незнабошцима, а Корнилије је био први незнабожачки обраћеник управо на крају заветне седмице, 34. године н. е. Кесарија крај мора јесте девети час и поравнава се са Петром у храму на Педесетницу, и са Христовом смрћу у девети час.

Caesarea by the earth, that is Caesarea Philippi is the third hour. There is no other options to choose. Caesarea Philippi at the beginning, the third hour and Caesarea Maritima at the end, the ninth hour. Philippi is the alpha of the period of six hours and Maritima is the omega. The omega at the ninth hour was the death of Christ in the midst of the covenant week, and Peter in the temple at Pentecost was also the ninth hour. Cornelius calling for Peter aligns with the death of Christ, which typifies the Sunday law, and also Peter in the temple at Pentecost, which once again typifies the Sunday law. Cornelius, as the first Gentile convert represents the first eleventh-hour worker at the Sunday law.

Цезареја на земљи, то јест Цезареја Филипова, јесте трећи час. Не постоји ниједна друга могућност избора. Цезареја Филипова на почетку, трећи час, и Цезареја Маритима на крају, девети час. Филипова је алфа периода од шест часова, а Маритима је омега. Омега у девети час била је Христова смрт усред седмице завета, а Петар у храму на Педесетницу такође је био девети час. Корнилијево позивање Петра подудара се са Христовом смрћу, која представља праслику закона о недељи, а такође и са Петром у храму на Педесетницу, што поново представља праслику закона о недељи. Корнилије, као први незнабожачки обраћеник, представља првог радника једанаестога часа код закона о недељи.

The third hour when Christ was crucified, and the third hour when Peter was in the upper room must, and can only represent Caesarea Philippi. The upper room that Peter was in on the day of Pentecost, was the very same upper room that Christ appeared after His resurrection, ascension and descent. Christ came to the upper room and then fifty days later, on the day of Pentecost, Peter presented the message of the book of Joel in the same upper room.

Трећи час када је Христос био распет, и трећи час када је Петар био у горњој соби, мора, и може једино, представљати Кесарију Филипову. Горња соба у којој је Петар био на дан Педесетнице била је управо она иста горња соба у којој се Христос јавио после Свога васкрсења, вазнесења и силаска. Христос је дошао у горњу собу, а затим је педесет дана касније, на дан Педесетнице, Петар изнео поруку књиге пророка Јоила у тој истој горњој соби.

Caesarea Philippi is the third hour that aligns with the crucifixion and the upper room at Pentecost. The crucifixion is a symbol of scattering and the upper room a symbol of unity. This identifies Caesarea Philippi as the point just before the Sunday law where one class is scattered, and the other is gathered. When the history of the Battle of Panium begins to be repeated, the foolish and wise virgins will be forever separated, and they will be separated over the cross, which represents the approach of the Sunday law. It was at Caesarea Philippi that Christ began to teach about the approaching Sunday law. When He did so, Peter opposed the message, thus in nine verses, Peter represents those who are sealed and those who are scattered by the message of the cross, which is the Sunday law.

Цезареја Филипова је трећи час који се подудара са распећем и горњом собом на Педесетницу. Распеће је симбол расејања, а горња соба симбол јединства. То одређује Цезареју Филипову као тачку непосредно пре закона о недељи, где се једна класа расејава, а друга сабира. Када историја битке код Панијума почне да се понавља, луде и мудре девојке биће заувек раздвојене, и биће раздвојене преко крста, који представља приближавање закона о недељи. Управо је у Цезареји Филиповој Христос почео да поучава о приближавању закона о недељи. Када је то учинио, Петар се успротивио поруци; тако у девет стихова Петар представља оне који су запечаћени и оне који су поруком крста — што је закон о недељи — расејани.

> He saith unto them, But whom say ye that I am?

> Рече им: А ви, за кога ме држите?

> And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God.

> А Симон Петар одговори и рече: Ти си Христос, Син Бога живога.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven.

> А Исус одговарајући рече му: Благо теби, Симоне, сине Јонин, јер ти то не открише тело и крв, него Отац мој који је на небесима. А и ја теби кажем: ти си Петар, и на овоме камену сазидаћу Цркву своју, и врата пакла неће је надвладати. И даћу ти кључеве Царства небескога; и што свежеш на земљи биће свезано на небесима; и што раздрешиш на земљи биће раздрешено на небесима.

> Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to shew unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day.

> Тада заповеди својим ученицима да никоме не казују да је он Исус Христос. Од тада поче Исус казивати својим ученицима како му ваља ићи у Јерусалим, и много пострадати од старешина и првосвештеника и књижевника, и бити убијен, и трећи дан васкрснути.

> Then Peter took him, and began to rebuke him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee.

> Тада га Петар узе на страну и поче га прекоравати говорећи: Боже сачувај, Господе; то ти се неће догодити.

> But he turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men. Matthew 16:15–23.

> А он се окрену и рече Петру: Иди од мене, Сатано; ти си ми саблазан; јер не мислиш што је Божије, него што је људско. Матеј 16:15–23.

The third hour crucifixion and Peter’s upper room message aligns the prophetic transition of the church militant, defined as the church with both wheat and tares, unto the church triumphant. The church triumphant is the first fruit wheat offering of Pentecost, which is the Sunday law. When the tares and the wheat reach maturity, the angels separate the two classes. It is the rain that began to sprinkle at 9/11 that causes the wheat and tares to come to fruition.

Распеће у трећи час и Петрова порука у горњој соби усклађују пророчки прелаз Цркве војујуће, одређене као Цркве у којој су и пшеница и кукољ, ка Цркви торжествујућој. Црква торжествујућа јесте принос првина од пшенице на Педесетницу, што је закон о недељи. Када кукољ и пшеница достигну зрелост, анђели раздвајају те две класе. Киша која је почела да ромиња 11. септембра јесте оно што доводи пшеницу и кукољ до сазревања.

A period of six hours represents the history of the Exeter camp meeting unto October 22, 1844, the triumphal entry of Christ into Jerusalem and the entry of king David into Jerusalem with the ark. The ninth hour is also the time of the evening sacrifice, around 3 PM.

Период од шест часова представља историју ексетерског таборског скупа до 22. октобра 1844. године, тријумфални улазак Христа у Јерусалим и улазак цара Давида у Јерусалим с ковчегом. Девети час је такође време вечерње жртве, око 15 часова.

> Now this is that which thou shalt offer upon the altar; two lambs of the first year day by day continually. The one lamb thou shalt offer in the morning; and the other lamb thou shalt offer at even. Exodus 29:38, 39.

> А ово је оно што ћеш приносити на олтару: два јагњета од прве године, сваки дан непрестано. Једно јагње приносићеш ујутру, а друго јагње приносићеш увече. Излазак 29:38, 39.

The word translated as “even,” is sometimes represented as “between the evenings.” Between the evenings speaks to the six-hour period between the third and ninth hours. Christ’s covenant week represents the six-hour period at the cross, which becomes the alpha of the six-hour period on Pentecost. Two witnesses in the covenant week that identify a period of six-hours that are directly connected with not only the prophecy of the sacred week, but also with the symbols of the Pentecostal season. Then at the conclusion of that very same prophetic week, Peter is called to Caesarea at the ninth hour. The fact that three ninth hours within the same prophetic structure of the sacred week; two of which are omega endings of a six-hour period, that was also the period between the morning and evening offerings, demand of prophetic necessity that a third hour exist as the alpha of a period that ended at Cornelius’ ninth hour.

Реч преведена као „чак“ понекад се изражава и као „између две вечери“. „Између две вечери“ указује на шесточасовни период између трећега и деветога часа. Христова заветна седмица представља шесточасовни период на крсту, који постаје алфа шесточасовног периода на Педесетницу. Два сведока у заветној седмици који означавају период од шест часова непосредно су повезани не само са пророштвом свете седмице, него и са симболима пентекостне сезоне. Затим, на завршетку те исте пророчке седмице, Петар је позван у Кесарију у девети час. Чињеница да у оквиру исте пророчке структуре свете седмице постоје три девета часа, од којих су два омега-завршетка једног шесточасовног периода, који је уједно био и период између јутарње и вечерње жртве, по пророчкој нужности захтева да постоји и трећи час као алфа периода који се окончао у Корнилијев девети час.

Two Caesarea’s, both with Peter as a central figure identify Caesarea Philippi as the third hour. That six-hour period begins and ends with Caesarea, because the end is illustrated by the beginning.

Две Кесарије, у обема са Петром као средишњом личношћу, означавају Кесарију Филипову као трећи час. Тај шесточасовни период почиње и завршава се Кесаријом, јер је крај приказан почетком.

The Passover lamb was to be killed in the evening, which is the ninth hour—when Christ died.

Пасхално јагње требало је да буде заклано увече, што је девети час — када је Христос умро.

> And ye shall keep it up until the fourteenth day of the same month: and the whole assembly of the congregation of Israel shall kill it in the evening. Exodus 12:6.

> И чуваћете га до четрнаестога дана истога месеца; и сав збор заједнице Израиљеве заклаће га увече. 2. Мојсијева 12:6.

The hour of prayer is also the ninth hour, for it was at the evening sacrifice.

Час молитве је такође девети час, јер је то било време вечерње жртве.

> Let my prayer be set forth before thee as incense; and the lifting up of my hands as the evening sacrifice. Psalms 141:2.

> Нека молитва моја буде постављена пред тобом као кад; и подизање руку мојих као вечерња жртва. Псалми 141:2.

In agreement with the evening sacrifice being the hour of prayer, Ezra is praying at the evening sacrifice, so he is praying at the ninth hour, when Peter is in the temple, when Christ died and when Cornelius was told to send for Peter.

У сагласности с тим да је вечерња жртва час молитве, Јездра се моли при вечерњој жртви, дакле, моли се у девети час, када је Петар у храму, када је Христос умро и када је Корнилију речено да пошаље по Петра.

> And at the evening sacrifice I arose up from my heaviness; and having rent my garment and my mantle, I fell upon my knees, and spread out my hands unto the Lord my God. Ezra 9:5.

> А о вечерњој жртви устадох из своје потиштености; и раздравши хаљину своју и плашт свој, падох на колена своја и раширих руке своје ка Господу Богу своме. Јездра 9:5.

In his prayer, Ezra is repenting after understanding that those who came out of Babylon to rebuild the temple and Jerusalem were joined to heathen wives.

У својој молитви, Јездра се каје након што је разумео да су се они који су изишли из Вавилона да обнове храм и Јерусалим сјединили са незнабожачким женама.

> Now when Ezra had prayed, and when he had confessed, weeping and casting himself down before the house of God, there assembled unto him out of Israel a very great congregation of men and women and children: for the people wept very sore. And Shechaniah the son of Jehiel, one of the sons of Elam, answered and said unto Ezra, We have trespassed against our God, and have taken strange wives of the people of the land: yet now there is hope in Israel concerning this thing. Now therefore let us make a covenant with our God to put away all the wives, and such as are born of them, according to the counsel of my lord, and of those that tremble at the commandment of our God; and let it be done according to the law. Arise; for this matter belongeth unto thee: we also will be with thee: be of good courage, and do it.

> А кад се Јездра помолио, и кад се исповедао, плачући и павши ничице пред домом Божјим, сабра се к њему из Израиља веома велик збор људи и жена и деце; јер народ плакаше веома горко. Тада проговори Сеханија, син Јехила, један од синова Еламових, и рече Јездри: Сагрешили смо Богу своме, и узели жене туђинке из народа ове земље; али и сада има наде за Израиља у овој ствари. Зато сада да учинимо савез с Богом својим да отпустимо све жене и оне који су се од њих родили, по савету господара мога и оних који дрхте пред заповешћу Бога нашега; и нека буде по закону. Устани, јер ова ствар припада теби; и ми ћемо бити с тобом; буди храбар и учини то.

> Then arose Ezra, and made the chief priests, the Levites, and all Israel, to swear that they should do according to this word. And they sware. Then Ezra rose up from before the house of God, and went into the chamber of Johanan the son of Eliashib: and when he came thither, he did eat no bread, nor drink water: for he mourned because of the transgression of them that had been carried away. And they made proclamation throughout Judah and Jerusalem unto all the children of the captivity, that they should gather themselves together unto Jerusalem; And that whosoever would not come within three days, according to the counsel of the princes and the elders, all his substance should be forfeited, and himself separated from the congregation of those that had been carried away. Then all the men of Judah and Benjamin gathered themselves together unto Jerusalem within three days. It was the ninth month, on the twentieth day of the month; and all the people sat in the street of the house of God, trembling because of this matter, and for the great rain. Ezra 10:1–9.

> Тада уста Јездра и закле главаре свештеничке, Левите и свега Израиља да ће поступити по овој речи. И заклеше се. Потом уста Јездра испред дома Божјега и оде у келију Јоанана, сина Елијасивова; и кад дође онде, не једе хлеба нити пи воде, јер туговаше због преступа оних који се беху вратили из ропства. И објавише по Јуди и Јерусалиму свим синовима ропства да се саберу у Јерусалим; и да ће свакоме ко не дође у року од три дана, по савету кнезова и старешина, сва имовина бити одузета, а он сам одлучен од збора оних који су се вратили из ропства. Тада се сви људи из Јуде и Венијамина сабраше у Јерусалим у року од три дана. Беше девети месец, двадесети дан у месецу; и сав народ сеђаше на тргу код дома Божјега, дрхтећи због ове ствари и због велике кише. Јездра 10:1–9.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented as a separation from those who had taken strange wives. This is the separation of the wise and foolish virgins, and it occurs at the ninth hour, which is the death of Christ, Peter in the temple on Pentecost, and Peter being called to Caesarea by the sea. Ezra’s separation is also the purging of the Levites by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. The purging in Malachi illustrates the two temple cleansings of Christ.

Савез сто четрдесет и четири хиљаде представљен је као одвајање од оних који су узели туђинске жене. То је одвајање мудрих и лудих девојака, и оно се збива о деветом часу, што је Христова смрт, Петар у храму на Педесетницу, и Петров позив у Кесарију крај мора. Јездрино одвајање такође је и очишћење Левита од стране Весника Савеза у трећем поглављу Малахијином. Очишћење у Малахији приказује два Христова очишћења храма.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Чистећи храм од купаца и продаваца овога света, Исус је објавио своју мисију да очисти срце од оскврњења греха,—од земаљских жеља, себичних пожуда, злих навика које кваре душу. Малахија 3:1–3 наведено.“ Чежња векова, 161.

Ezra and those who enter into the covenant are told to “arise” and Joshua was told to rise up after all the rebels died over a period of thirty-eight years. It took two years for ancient Israel to fail the tenfold testing process, and thirty-eight years later the rebels were all dead and God tells them to arise.

Јездри и онима који ступају у завет речено је да „устану“, а Исусу Навину било је речено да устане пошто су сви побуњеници помрли током раздобља од тридесет осам година. Древном Израилу биле су потребне две године да не прође десетоструки процес кушања, а тридесет осам година касније сви побуњеници беху мртви, и Бог им говори да устану.

> Now rise up, said I, and get you over the brook Zered. And we went over the brook Zered. And the space in which we came from Kadeshbarnea, until we were come over the brook Zered, was thirty and eight years; until all the generation of the men of war were wasted out from among the host, as the Lord sware unto them. Deuteronomy 2:13, 14.

> „Сада устаните“, рекох, „и пређите преко потока Зареда.“ И пређосмо преко потока Зареда. А време у којем смо ишли од Кадис-Варније док не пређосмо преко потока Зареда беше тридесет и осам година, док сав нараштај ратника не ишчезе између збора, као што им се Господ беше заклео. Поновљени закони 2:13, 14.

In John five, Jesus healed the impotent man that had been that way for thirty-eight years, and when He healed him, He told the man to “arise.”

У Јовану пет, Исус је исцелио узетога човека који је тако био тридесет и осам година, и када га је исцелио, рекао му је: „Устани.“

> For an angel went down at a certain season into the pool, and troubled the water: whosoever then first after the troubling of the water stepped in was made whole of whatsoever disease he had. And a certain man was there, which had an infirmity thirty and eight years. When Jesus saw him lie, and knew that he had been now a long time in that case, he saith unto him, Wilt thou be made whole?

> Јер анђео силажаше у одређено време у бању и узбуркаваше воду; и ко би први, пошто се вода узбурка, ушао, оздравио би, ма од какве болести боловао. А онде беше неки човек који је боловао тридесет и осам година. Када га Исус виде где лежи, и дознаде да је већ дуго у томе стању, рече му: Хоћеш ли да оздравиш?

> The impotent man answered him, Sir, I have no man, when the water is troubled, to put me into the pool: but while I am coming, another steppeth down before me.

> Болесник му одговори: Господе, немам никога да ме спусти у бању кад се вода узбурка; а док ја долазим, други силази пре мене.

> Jesus saith unto him, Rise, take up thy bed, and walk. And immediately the man was made whole, and took up his bed, and walked: and on the same day was the sabbath. John 5:4–9.

> Исус му рече: Устани, узми одар свој и ходи. И одмах оздрави човек, и узе одар свој и хођаше; а тај дан беше субота. Јован 5:4–9.

At Ezra’s illustration of the covenant of the one hundred and forty-four thousand, the people were to “arise.” In 1838 Josiah Litch, a prominent Millerite preacher predicted the end of the Ottoman supremacy around 1840, and the Millerite message arose, only to be empowered with the exact fulfillment on August 11, 1840. The lifting up of the church triumphant includes a prediction that causes God’s people to arise when the covenant is established. In Ezra’s separation from strange wives we find Malachi’s purging of the Levites, and also the two temple cleansings of Christ, and each line identifies a separation of wheat and tares, that is accomplished when Christ forever removes sin from the hearts of the one hundred and forty-four thousand. Christ’s ninth hour, and Peter’s two ninth hours along with Ezra’s prayer for purification align with the Sunday law, when the latter rain will be poured out without measure. In Daniel chapter nine, Daniel receives and answer to his petitions at the time of the evening oblation, which is the ninth hour.

Приликом Јездриног приказа савеза сто четрдесет и четири хиљаде, народ је требало да „устане“. Године 1838. Јосија Лич, истакнути милеритски проповедник, предсказао је крај отоманске надмоћи око 1840. године, и милеритска вест је устала, да би потом била оснажена тачним испуњењем 11. августа 1840. године. Уздизање победоносне цркве укључује предсказање које наводи Божји народ да устане када се савез успостави. У Јездрином одвајању од туђих жена налазимо Малахијино очишћење Левита, а такође и два Христова очишћења храма, и свака линија указује на раздвајање пшенице и кукоља, које се извршава када Христос заувек уклони грех из срца сто четрдесет и четири хиљаде. Христов девети час, и Петрова два девета часа, заједно с Јездрином молитвом за очишћење, подударају се са законом о недељи, када ће позни дажд бити изливен без мере. У деветом поглављу Данила, Данило прима одговор на своје молбе у време вечерње жртве, што је девети час.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. Daniel 9:21.

> Да, док још говорах у молитви, онај човек Гаврило, кога видех у виђењу на почетку, долете брзо и дотаче ме око времена вечерњег приноса. Данило 9:21.

We are informed that the visions given to Daniel by the great rivers of Shinar are now in the process of fulfillment, and that we are to consider the circumstances when the prophecies were given.

Обавештени смо да су виђења дата Данилу крај великих река Синара сада у процесу испуњења, и да треба да размотримо околности у којима су пророштва била дата.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> „Светлост коју је Данило примио од Бога дата је нарочито за ове последње дане. Виђења која је видео на обалама Улаја и Хидекела, великих река Синара, сада су у процесу испуњења, и сви предсказани догађаји ускоро ће се збити.״

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.” Testimonies to Ministers, 113.

> „Размотрите околности јеврејског народа у време када су дата Данилова пророчанства.“ Testimonies to Ministers, 113.

The light of the visions associated with the Hiddekel and Ulai rivers represents the last six chapters of Daniel chapter eleven. In chapter nine, represented by the Ulai river, Daniel is given light upon chapters seven, eight and nine. In chapter ten, represented by the Hiddekel river, Daniel is given the light of chapters ten, eleven and twelve. The prophetic information is represented by both the prophetic events represented within the chapters, but also by Daniel, for we are to consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies were given.

Светлост виђења повезаних с рекама Хидекел и Улај представља последњих шест поглавља једанаестог поглавља Данила. У деветом поглављу, представљеном реком Улај, Данилу се даје светлост о седмом, осмом и деветом поглављу. У десетом поглављу, представљеном реком Хидекел, Данилу се даје светлост десетог, једанаестог и дванаестог поглавља. Пророчке информације представљене су како пророчким догађајима приказаним унутар тих поглавља, тако и самим Данилом, јер треба да разматрамо околности јеврејског народа у време када су пророштва била дата.

We are to bring those considerations to the latter days and align them with the other prophet’s testimonies. This means that just as Peter is at Caesarea Philippi and also Caesarea Maritima, Daniel is visited by Gabriel at the ninth hour in chapter nine, and he is visited on the twenty-second day in chapter ten. The light of the Ulai and the Hiddekel for the last days is unsealed to Daniel at the ninth hour of the twenty-second day. That light represents the outpouring of the latter rain without measure at the Sunday law.

Ова разматрања треба да пренесемо на последње дане и да их ускладимо са сведочанствима другог пророка. То значи да, као што се Петар налази у Кесарији Филиповој, а такође и у Кесарији Приморској, тако и Данила посећује Гаврило у девети час у деветом поглављу, а посећује га и двадесет другог дана у десетом поглављу. Светлост Улаја и Хидекела за последње дане бива откривена Данилу у девети час двадесет другог дана. Та светлост представља изливање позног дажда без мере у време недељног закона.

Daniel’s testimony is fully opened at the ninth hour, for it identifies both the external and internal history of what “befalls” God’s people in the latter days. When that light is proclaimed the Gentiles, represented by Cornelius, will send for the one hundred and forty-four thousand, the law of God will be murdered by Sunday enforcement, and Peter will deliver a message to the temple that Christ had departed from and identified as the Jew’s empty house. Peter addresses the Gentiles, and also the Sanhedrin, while Ezra pleads for the separation and Daniel fasts and prays for light. The ninth hour at Pentecost, at Christ’s death, at Cornelius’s call of Peter, the evening sacrifice all align with Elijah on Mount Carmel.

Данилово сведочанство се у потпуности отвара у девети час, јер оно препознаје и спољашњу и унутрашњу историју онога што „сналази“ Божји народ у последњим данима. Када се та светлост објави незнабошцима, представљеним Корнилијем, они ће послати по сто четрдесет и четири хиљаде, закон Божји ће бити убијен наметањем недеље, а Петар ће објавити поруку храму који је Христос напустио и означио као празну кућу Јевреја. Петар се обраћа незнабошцима, а такође и Синедриону, док Јездра преклиње за одвајање, а Данило пости и моли се за светлост. Девети час на Педесетницу, при Христовој смрти, при Корнилијевом позиву Петру, вечерња жртва — све се то поравнава са Илијом на гори Кармил.

It is evident that the six-hour period represents a period that ends at the Sunday law, but that it begins with an event that is directly connected to the end, such was the morning and evening offerings. In terms of Peter, the six-hour period is Caesarea Philippi to Caesarea by the sea. At Pentecost it was the upper room to the temple. The period that is the bright light that is set up at the beginning of the path is the Midnight Cry, and that period reaches to the Sunday law. The six hours, between the evenings represent the triumphal entry of Christ into Jerusalem, which in turn represented the period from the Exeter camp meeting from August 12 to 17, 1844, that initiated the proclamation of the message that reached its conclusion on October 22, 1844. Exeter is Caesarea Philippi and Caesarea by the sea is October 22, 1844. The beginning is marked by Caesarea as is the ending.

Очигледно је да период од шест часова представља раздобље које се завршава на недељном закону, али да почиње догађајем који је непосредно повезан са свршетком, као што је био случај са јутарњим и вечерњим приносима. У Петровим оквирима, период од шест часова јесте од Кесарије Филипове до Кесарије на мору. На Педесетницу то је било од горње собе до храма. Период који је сјајна светлост постављена на почетку стазе јесте Поноћни поклич, и тај период сеже до недељног закона. Шест часова, између вечери, представљају Христов свечани улазак у Јерусалим, који је заузврат представљао раздобље од ексетерског таборског састанка од 12. до 17. августа 1844, који је покренуо објављивање поруке што је достигла свој завршетак 22. октобра 1844. Ексетер је Кесарија Филипова, а Кесарија на мору је 22. октобар 1844. Почетак је обележен Кесаријом, као и свршетак.

The triumphal entry is marked by a controversy at the beginning and a controversy at the end. The controversy at Exeter was represented by the false worship that was taking place on the grounds in the Watertown tent. Two messages were represented by those two tents, and when Christ entered Jerusalem the quibbling Jews complained about the message being proclaimed as He came down from the Mount of Olives, riding into Jerusalem on the recently loosed ass. The first and the last controversy identify an alpha and omega to the period. At Exeter the Watertown class represent a class of virgins that had no oil, and for them the door of salvation was closed. At the end of that period the door into the holy place was closed, thus providing an alpha and omega to the period. That alpha and omega aligns with the two controversies of the triumphal entry, and Caesarea to Caesarea with Peter.

Тријумфални улазак обележен је спором на почетку и спором на крају. Спор у Ексетеру био је представљен лажним богослужењем које се одвијало на том месту у вотертаунском шатору. Две поруке биле су представљене тим двама шаторима, и када је Христос ушао у Јерусалим, ситничави Јевреји приговарали су поруци која се објављивала док је силазио с Маслинске горе, јашући у Јерусалим на недавно одрешеном магарцу. Први и последњи спор одређују алфу и омегу тог раздобља. У Ексетеру вотертаунска скупина представља скупину девица које нису имале уља, и за њих су се врата спасења затворила. На крају тог раздобља затворила су се врата у Светињу, пружајући тако алфу и омегу том раздобљу. Та алфа и омега усклађује се с двама споровима тријумфалног уласка, и са Кесаријом до Кесарије с Петром.

In Caesarea Philippi, Simon Barjona’s name is changed to Peter, in a passage where he is praised as a mouthpiece of inspiration, then condemned as Satan, for opposing the message of the cross. Peter is a symbol of the two classes that are separated by the message of the baptism and cross, which is the message of 9/11 and the Sunday law.

У Кесарији Филиповој, име Симона Варјоне бива промењено у Петар, у одломку у којем је похваљен као уста надахнућа, а затим осуђен као Сатана, јер се успротивио поруци крста. Петар је симбол двеју класа које су раздвојене поруком о крштењу и крсту, што је порука 9/11 и недељног закона.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> „За сваки од разреда које представљају фарисеј и цариник постоји поука у историји апостола Петра. У својим раним ученичким данима Петар је мислио за себе да је јак. Попут фарисеја, по сопственој процени, није био ‘као остали људи’. Када је Христос, уочи Свога издања, унапред упозорио Своје ученике: ‘Сви ћете се саблазнити о мене ову ноћ’, Петар је самоуверено изјавио: ‘Ако се и сви саблазне, ја нећу.’ Марко 14:27, 29. Петар није познавао сопствену опасност. Самопоуздање га је завело. Мислио је да је у стању да одоли искушењу; али после само неколико кратких часова дошло је искушење, и он се, уз клетву и заклињање, одрекао свога Господа.“ Christ’s Object Lessons, 152.

At the ninth hour, which is the time of the evening offering in answer to the prayer of Elijah, fire came down and consumed the offering for the purpose of making God’s people know that the Lord is God. There are two classes symbolized at Mount Carmel, one class that then knows that the Lord He is God, and the other represented by the prophets of Baal who are thereafter slain.

У девети час, који је време вечерње жртве, као одговор на Илијину молитву, огањ је сишао и спалио жртву с циљем да Божји народ спозна да је Господ Бог. На гори Кармилу символизоване су две класе: једна класа која тада спознаје да је Господ Бог, и друга, представљена Валовим пророцима, која потом бива побијена.

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. Hear me, O Lord, hear me, that this people may know that thou art the Lord God, and that thou hast turned their heart back again.

> И догоди се у време приношења вечерње жртве да приступи пророк Илија и рече: Господе, Боже Авраамов, Исаков и Израиљев, нека се данас позна да си Ти Бог у Израиљу, и да сам ја слуга Твој, и да сам све ово учинио по Твојој речи. Услиши ме, Господе, услиши ме, да позна овај народ да си Ти Господ Бог, и да си Ти обратио срце њихово натраг.

> Then the fire of the Lord fell, and consumed the burnt sacrifice, and the wood, and the stones, and the dust, and licked up the water that was in the trench. And when all the people saw it, they fell on their faces: and they said, The Lord, he is the God; the Lord, he is the God.

> Тада паде огањ Господњи и прождре жртву паљеницу, и дрва, и камење, и прах, и полиza воду што беше у јарку. А кад сав народ то виде, падоше ничице и рекоше: Господ, Он је Бог; Господ, Он је Бог.

> And Elijah said unto them, Take the prophets of Baal; let not one of them escape. And they took them: and Elijah brought them down to the brook Kishon, and slew them there. 1 Kings 18:36–40.

> И Илија им рече: Похватајте Валове пророке; нека ниједан од њих не умакне. И похваташе их; а Илија их одведе доле на поток Кисон и тамо их погуби. 1. Царевима 18:36–40.

The evening sacrifice, the death of Christ, Peter healing the lame man, Peter taking the message to the Gentiles, Daniel receiving prophetic light, Elijah’s prayer being answered with fire, while Ezra is in sackcloth and ashes praying for the transition of Laodicea to Philadelphia, for the transition the church militant unto the church triumphant. The ninth hour is the hour of sacrifice, the hour of answered prayer, the hour heaven touches earth, the bridge between judgment and mercy and that is why Christ dies at the ninth hour, for the ninth hour of sacrifice opened the gospel to the Gentiles, who were those that sat in darkness, but would see great light when the book of Daniel is opened fully at the Sunday law.

Вечерња жртва, Христова смрт, Петрово исцељење хромога човека, Петрово доношење поруке незнабошцима, Данилово примање пророчке светлости, Илијина молитва услишена огњем, док је Јездра у кострети и пепелу, молећи се за прелаз Лаодикије у Филаделфију, за прелаз цркве ратујуће у цркву тријумфујућу. Девети час је час жртве, час услишене молитве, час у коме небо дотиче земљу, мост између суда и милости, и зато Христос умире у девети час, јер је девети час жртве отворио јеванђеље незнабошцима, онима који су седели у тами, али који ће видети велику светлост када књига пророка Данила буде потпуно отворена у време недељног закона.

At Gideon’s offering in Judges 6:21, the Angel of the Lord touches Gideon’s meat and unleavened bread offering with his staff, and fire springs up from the rock to consume it entirely. The fire confirmed God’s call to Gideon and his acceptance of the sign.

Kod Gedeonovog prinosa u Sudijama 6:21, Anđeo Gospodnji dotiče svojim štapom Gedeonov prinos od mesa i beskvasnih hlebova, i oganj izbija iz stene da ga sasvim sažeže. Taj oganj je potvrdio Božji poziv Gedeonu i Njegovo prihvatanje tog znaka.

> And he said unto him, If now I have found grace in thy sight, then shew me a sign that thou talkest with me. Depart not hence, I pray thee, until I come unto thee, and bring forth my present, and set it before thee. And he said, I will tarry until thou come again. And Gideon went in, and made ready a kid, and unleavened cakes of an ephah of flour: the flesh he put in a basket, and he put the broth in a pot, and brought it out unto him under the oak, and presented it. And the angel of God said unto him, Take the flesh and the unleavened cakes, and lay them upon this rock, and pour out the broth. And he did so. Then the angel of the Lord put forth the end of the staff that was in his hand, and touched the flesh and the unleavened cakes; and there rose up fire out of the rock, and consumed the flesh and the unleavened cakes. Then the angel of the Lord departed out of his sight. And when Gideon perceived that he was an angel of the Lord, Gideon said, Alas, O Lord God! for because I have seen an angel of the Lord face to face. Judges 6:17–22.

> И рече му: Ако сам сада нашао милост у твојим очима, онда ми дај знак да ти говориш са мном. Не одлази одавде, молим те, док не дођем к теби и не донесем свој дар, те га не ставим преда те. А он рече: Остаћу док се не вратиш. И Гедеон уђе, и приправи јаре, и бесквасне колаче од ефе брашна; месо стави у корпу, а чорбу сипа у лонац, па му то изнесе под храст и принесе. И анђео Божји рече му: Узми месо и бесквасне колаче, и положи их на ову стену, и изли чорбу. И он учини тако. Тада анђео Господњи пружи крај штапа који му беше у руци, и дотаче месо и бесквасне колаче; и огањ изађе из стене и спали месо и бесквасне колаче. Потом анђео Господњи ишчезе испред његових очију. А кад Гедеон разуме да је то био анђео Господњи, рече Гедеон: Јаох, Господе Боже! јер видех анђела Господњег лицем к лицу. Судије 6:17–22.

The angel appeared to Gideon in the first verse of the chapter and called Gideon, “a mighty man of valor” and Gideon asked for a sign to prove that claim. Then Gideon asks the angel to tarry, and the angel that tarries in prophecy is the second angel. After the tarrying time had ended, Gideon sets forth an offering and fire consumes the offering. Gideon is at the ninth hour for Elijah was the evening offering, and the ninth hour is the Sunday law when the Pentecostal tongues of fire align. Gideon represents a class that sees the Lord face to face, which is what happened to Daniel in chapter ten. When Gideon saw the fire consume the offering, he then realized that he had been interacting with the Lord, who he had seen face to face.

Анђео се јавио Гедеону у првом стиху тог поглавља и назвао Гедеона „силним јунаком“, а Гедеон је затражио знак да потврди ту тврдњу. Потом Гедеон моли анђела да остане, а анђео који остаје у пророчанству јесте други анђео. Пошто се време задржавања окончало, Гедеон износи жртвени принос, и огањ прождире принос. Гедеон је у девети час, јер је код Илије то била вечерња жртва, а девети час је недељни закон када се поравнавају пентекостални огњени језици. Гедеон представља једну класу која гледа Господа лицем к лицу, што се догодило Данилу у десетом поглављу. Када је Гедеон видео како огањ прождире принос, тада је схватио да је био у општењу са Господом, кога је видео лицем к лицу.

Gideon awakens to this reality when the miracle of fire confirms the sign, and the sign was Gideon, the mighty man of God and the army of 300 priests, who all had Habakkuk’s 300 tables in their hands. The sign, or ensign is Gideon himself, and the army of three hundred, that is also Ezekiel’s mighty army–that stands up in chapter thirty-seven.

Гедеон се буди за ову стварност када чудо огња потврђује знак, а знак је био Гедеон, јунак Божји, и војска од три стотине свештеника, који су сви у својим рукама држали Авакумових три стотине таблица. Знак, или стег, јесте сам Гедеон, и војска од три стотине, која је уједно и Језекиљева силна војска — која устаје у тридесет седмој глави.

When the tabernacle was dedicated in Leviticus 9:23, 24, after Aaron’s first offerings as high priest, fire comes out from before the Lord and consumes the burnt offering and fat on the altar. The people shout and fall on their faces in awe. This must, line upon line, align with Elijah’s fire.

Када је свети шатор био посвећен у Левитској 9:23, 24, после Аронових првих приноса као првосвештеника, огањ изиђе испред Господа и спали жртву паљеницу и претилину на олтару. Народ ускликну и паде ничице у страхопоштовању. То се, ред по ред, мора подударати са Илијиним огњем.

Ezra’s ninth hour prayer for the separation of wheat and tares, which occurs at the Sunday law, is fulfilled then when the church militant transforms into the church triumphant. It must align with Gideon’s fire as well. The consuming fire upon Aaron’s first offering, that was made after seven days of consecration on the eighth day, returned on the same day, and destroyed Aaron’s two wicked sons. When the Holy Spirit is poured out without measure at the ninth hour, at the Sunday law, there will be a separation of two classes of priests, and the church triumphant will begin the work represented by the white horse of Ephesus, that goes forth conquering and to conquer. The anointing of the church triumphant finds a second witness in Solomon’s temple.

Јездрина молитва у девети час за раздвајање пшенице и кукоља, која наступа при недељном закону, тада се испуњава када се војујућа црква преображава у победоносну цркву. Она се мора ускладити и са Гедеоновим огњем. Огањ који прождире на Аронову прву жртву, принесену после седам дана посвећења, осмога дана, вратио се истога дана и уништио Аронова два зла сина. Када Свети Дух буде изливен без мере у девети час, при недељном закону, доћи ће до раздвајања двеју класа свештеника, а победоносна црква отпочеће дело представљено белим коњем Ефеса, који излази као победник и да победи. Помазање победоносне цркве налази и друго сведочанство у Соломоновом храму.

Solomon’s temple dedication in 2 Chronicles 7:1–3, after Solomon’s prayer, fire came down from heaven and consumed the burnt offerings and sacrifices. The glory of the Lord filled the temple, leading the people to worship and declare God’s goodness and enduring mercy. At the Sunday law the church triumphant is lifted up above all the mountains as a crown and an ensign according to Zechariah and Isaiah. When the fire descended at Solomon’s dedication of the temple, the temple was filled with the glory of the Lord, symbolizing that the sounding of the seventh trumpet has finished its work upon God’s people and is about to finish that very work upon the eleventh-hour workers. The seventh trumpet represents the atonement, the combination of Divinity and humanity that occurs as Jesus lifts up His kingdom of glory. That fire which came down at Moses tabernacle and Solomon’s temple was also a fire of judgment for Aaron’s son, as it was for David.

Приликом посвећења Соломоновог храма у 2. Дневника 7:1–3, после Соломонове молитве, огањ је сишао с неба и спалио паљенице и жртве. Слава Господња испунила је храм, што је народ навело да се поклони и објави Божју доброту и милост која траје довека. При недељном закону црква победоносна бива уздигнута изнад свих гора као круна и као застава, према Захарији и Исаији. Када је огањ сишао приликом Соломоновог посвећења храма, храм се испунио славом Господњом, што симболизује да је оглашавање седме трубе довршило своје дело над Божјим народом и да се управо спрема да то исто дело доврши над радницима једанаестог часа. Седма труба представља помирење, сједињење Божанства и човечанства које се збива када Исус уздиже своје царство славе. Тај огањ који је сишао код Мојсијевог шатора и Соломоновог храма био је такође огањ суда за Ароновог сина, као што је био и за Давида.

David’s offering on the threshing floor of Araunah/Ornan in 1 Chronicles 21:26, during the plague brought about by David’s census, was answered with fire from heaven on the altar, signaling acceptance and halting the plague. The plague of Laodicea is ended when the fire descends upon David’s offering to stay the plague of His dependence upon human strength and wisdom. The transition from human to Divine human is marked when the atonement is accomplished, and the church is lifted up as an ensign. At that point, in agreement with Solomon’s temple, the glory of the Lord filled the temple as Divinity is combined with humanity.

Давидова жртва на гумну Арауне/Орнана у 1. Дневника 21:26, за време помора изазваног Давидовим пописом, била је услишена огњем с неба на олтар, што је означило прихватање и зауставило помор. Помор Лаодикије окончава се када огањ сиђе на Давидову жртву да заустави помор Његовог ослањања на људску снагу и мудрост. Прелаз од људског ка божанско-људском обележен је када је извршено помирење и црква је подигнута као застава. У том тренутку, у сагласју са Соломоновим храмом, слава Господња испунила је храм док се божанство сједињује са човечанством.

We will continue our consideration of the period of the Midnight Cry as represented by the third and ninth hours in the next article.

У следећем чланку наставићемо наше разматрање раздобља Поноћног поклича, представљеног трећим и деветим часом.

> And after six days Jesus taketh Peter, James, and John his brother, and bringeth them up into an high mountain apart, And was transfigured before them: and his face did shine as the sun, and his raiment was white as the light. And, behold, there appeared unto them Moses and Elias talking with him.

> И после шест дана Исус узе Петра, Јакова и Јована, брата његова, и изведе их насамо на високу гору. И преобрази се пред њима; и лице његово засија као сунце, а хаљине његове постадоше беле као светлост. И гле, указаше им се Мојсије и Илија, који говораху с њим.

> Then answered Peter, and said unto Jesus, Lord, it is good for us to be here: if thou wilt, let us make here three tabernacles; one for thee, and one for Moses, and one for Elias. While he yet spake, behold, a bright cloud overshadowed them: and behold a voice out of the cloud, which said, This is my beloved Son, in whom I am well pleased; hear ye him.

> Тада одговори Петар и рече Исусу: Господе, добро нам је овде бити; ако хоћеш, да начинимо овде три сенице: једну теби, и једну Мојсију, и једну Илији. Док он још говораше, гле, сјајан облак заклони их; и гле, глас из облака, који говораше: Ово је Син мој љубљени, који је по мојој вољи; њега послушајте.

> And when the disciples heard it, they fell on their face, and were sore afraid. And Jesus came and touched them, and said, Arise, and be not afraid.

> А кад то чуше ученици, падоше ничице и веома се уплашише. И приступивши Исус дотаче их се, и рече: Устаните, и не бојте се.

> And when they had lifted up their eyes, they saw no man, save Jesus only. And as they came down from the mountain, Jesus charged them, saying, Tell the vision to no man, until the Son of man be risen again from the dead. Matthew 17:1–9.

> А кад подигоше очи своје, не видеше никога до Исуса сама. И кад силажаху с горе, заповеди им Исус говорећи: Никоме не казујте ово виђење док Син човечији не устане из мртвих. Матеј 17:1–9.

Back to Articles