Article

# Panium - Number Fourteen

Панијум — број четрнаест

The Disappointment as the Key to the Temple Test

Разочарање као кључ за испит светилишта

Author

Jeff Pippenger

Published

February 18, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The subject of the sanctuary was the “key” that unlocked the disappointment of October 22, 1844 at the beginning of the third angel’s message, and it is the subject of the disappointment that is the “key” to unlock the sanctuary message of the temple test at the end of the third angel.

Предмет светиње био је „кључ“ који је откључао разочарање од 22. октобра 1844. на почетку поруке трећег анђела, а предмет тог разочарања јесте „кључ“ за откључавање поруке о светињи у проби храма на крају поруке трећег анђела.

> And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:19.

> И даћу ти кључеве Царства небескога; и што год свежеш на земљи биће свезано на небесима; и што год раздрешиш на земљи биће раздрешено на небесима. Матеј 16:19.

The fact that September 11, 2001 is understood as “9/11” in agreement with “911” being the symbol of an emergency call in the United States, was designed by the One who designed all things. Understanding the disappointment of July 18, 2020 is what allows the movement of the one hundred and forty-four thousand to be recognized as such; but only by those who wish to see that Jesus represents the spiritual with the natural today no differently than He did two thousand years ago. “20/20” vision is the best you can have, and the disappointment of 2020 is the waymark that allows the temple to be recognized in the prophetic history of the ten virgins.

Чињеница да се 11. септембар 2001. разуме као „9/11“, у сагласности с тим што је „911“ симбол хитног позива у Сједињеним Државама, замишљена је од Онога који је замислио све. Разумевање разочарања од 18. јула 2020. јесте оно што омогућава да се покрет сто четрдесет и четири хиљаде препозна као такав; али само онима који желе да виде да Исус данас представља духовно кроз природно ништа другачије него што је то чинио пре две хиљаде година. Вид „20/20“ је најбољи који можете имати, а разочарање из 2020. јесте путоказ који омогућава да храм буде препознат у пророчкој историји десет девојака.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Прича о десет девојака из Матеја 25 такође приказује искуство адвентистичког народа.“ Велика борба, 393.

Twenty 20 vision is even better when combined with the hindsight represented by the foundational truths. Paul teaches that “the spirits of the prophets are subject to the spirits of the prophets,” and Matthew’s virgins are therefore the same virgins that John identifies as the one hundred and forty-four thousand, and John identifies them as virgins in—Revelation 144.

Вид двадесет-двадесет још је бољи када се сједини са накнадним увидом који представљају темељне истине. Павле учи да су „духови пророчки покорни пророцима“, те су стога Матејеве девице исте оне девице које Јован поистовећује са сто четрдесет и четири хиљаде, а Јован их поистовећује као девице у — Откривење 144.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> То су они који се не оскврнише са женама; јер су девственици. То су они који иду за Јагњетом куда год Оно пође. Ови су откупљени од људи као првина Богу и Јагњету. Откривење 14:4.

The first fruits of the fall season are the virgins who follow the Lamb into the temple, and the “key” to understanding the temple is the disappointment of 2020.

Првине јесење жетве јесу девице које следе Јагње у храм, а „кључ“ за разумевање храма јесте разочарање из 2020. године.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> И кључ дома Давидова метнућу на његово раме; и отвориће, и нико неће затворити; и затвориће, и нико неће отворити. Исаија 22:22.

If an Adventist is to be among the 144,000, they will of prophetic necessity have suffered a disappointment that was caused by the presentation of a public prediction that failed.

Ако неки адвентиста треба да буде међу 144.000, он ће, по пророчкој нужности, претрпети разочарање изазвано изношењем јавног предсказања које се није испунило.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ми се скреће пажња на причу о десет девојака, од којих је пет било мудро, а пет лудо. Ова прича се испунила и испуниће се до последњег слова, јер има посебну примену на ово време и, као и порука трећег анђела, испунила се и наставиће да буде садашња истина до свршетка времена.“ Review and Herald, 19. август 1890.

The battle of Panium in verse fifteen of Daniel eleven is the battle that leads to verse sixteen, which identifies the Sunday law in the United States.

Битка код Панијума у петнаестом стиху једанаестог поглавља Књиге пророка Данила јесте битка која води ка шеснаестом стиху, који означава закон о недељи у Сједињеним Државама.

> So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:15.

> И доћи ће цар северни, и подићи насип, и узеће најутврђеније градове; и мишице јужне неће одолети, нити његов изабрани народ, нити ће бити снаге да се одоли. Данило 11:15.

In this verse the United States defeats Russia, along with Russia’s chosen people. But in the next verse. No one can stand against the rise of Rome, which marks Judah and Jerusalem as the first step in its conquest of the world; as Rome rose up as the fourth kingdom of Bible prophecy. By standing in the literal glorious land in verse sixteen, the symbol of literal Rome’s authority was within the literal glorious land; thus, typifying verse forty-one, when the mark of spiritual Rome’s authority is enforced upon the spiritual glorious land of the United States.

У овом стиху Сједињене Државе побеђују Русију, заједно са изабраним народом Русије. Али у следећем стиху нико не може стати насупрот успону Рима, који обележава Јуду и Јерусалим као први корак у свом освајању света; као што се Рим уздигао као четврто царство библијског пророштва. Тиме што стоји у дословној славној земљи у шеснаестом стиху, символ власти дословног Рима налазио се у дословној славној земљи; тиме предображавајући четрдесет први стих, када ће жиг власти духовног Рима бити наметнут духовној славној земљи Сједињених Држава.

The two horns of the earth-beast of Revelation thirteen represent Republicanism and Protestantism. In verse fifteen of Daniel eleven Antiochus Magnus, known as Antiochus III and Antiochus the Great defeats the southern kingdom, represented by the Ptolemaic dynasty. Antiochus represents Donald Trump and the southern king represents Russia. The battle of Panium is the battle between the United States and Russia and Russia’s chosen people, a battle which Antiochus prevailed, but thereafter saw his kingdom conquered by literal Rome—the power of verse fourteen, that establishes the external vision of the Republican horn of the earth beast. The internal vision is represented by the Protestant horn of the earth beast. Both horns are at the battle of Panium, for Peter is there as a Protestant with his message from the book of Joel.

Два рога земаљске звери из тринаесте главе Откривења представљају републиканизам и протестантизам. У петнаестом стиху једанаесте главе Данила Антиох Магнус, познат као Антиох III и Антиох Велики, побеђује јужно царство, представљено Птолемејском династијом. Антиох представља Доналда Трампа, а јужни цар представља Русију. Битка код Панијума јесте битка између Сједињених Држава и Русије и народа који је Русија изабрала, битка у којој је Антиох однео победу, али је потом видео своје царство освојено од дословног Рима — силе из четрнаестог стиха, која успоставља спољашњу визију републиканског рога земаљске звери. Унутрашња визија представљена је протестантским рогом земаљске звери. Оба рога су у бици код Панијума, јер је Петар тамо као протестант са својом поруком из књиге пророка Јоила.

## 250 Years

250 година

When we consider the two lines of the earth beast, we find that in 1776 the earth beast began its rise, and by 1798, (twenty-two years later) the sea beast of Revelation thirteen received its deadly wound, and the earth beast began its rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. Two hundred and fifty years later, in 2026 we have awakened to the internal temple test that began May 8, 2025.

Када размотримо две линије земаљске звери, налазимо да је 1776. године земаљска звер отпочела свој успон, а до 1798. године (двадесет и две године касније) морска звер из тринаестог поглавља Откривења примила своју смртоносну рану, и земаљска звер је започела своју владавину као шесто царство библијског пророчанства. Двеста педесет година касније, 2026. године, пробудили смо се за испит унутрашњег храма који је отпочео 8. маја 2025. године.

Those “250” years are also connected with Antiochus Magnus. Beginning with the decree in 457 BC and projecting from that decree two hundred and fifty years we arrive at 207, seven years before the battle of Panium, and ten years after Ptolemy defeated Antiochus at the battle of Raphia, which is represented in verse eleven of Daniel eleven. Daniel 11:11 is of course the external line of the Republican horn that aligns with Revelation 11:11, which is the internal line of the Protestant horn. Daniel and the Revelation are the same book, and Revelation employs the seals as symbols of external prophecy and the churches as symbols of the parallel internal prophecy.

Тих „250“ година такође су повезане са Антиохом Великим. Полазећи од уредбе из 457. пре Христа и рачунајући од те уредбе двеста педесет година, долазимо до 207, седам година пре битке код Панијума, и десет година након што је Птолемеј поразио Антиоха у бици код Рафије, што је представљено у једанаестом стиху једанаесте главе Данила. Данило 11:11 је, наравно, спољашња линија рога републиканства која је усклађена са Откривењем 11:11, које је унутрашња линија протестантског рога. Данило и Откривење су иста књига, а Откривење употребљава печате као симболе спољашњег пророштва и цркве као симболе упоредног унутрашњег пророштва.

Cyrus represents all three decrees, for you cannot have a third without a first and a second.

Kir predstavlja sva tri dekreta, jer ne možete imati treći bez prvog i drugog.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12–26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [“decree,” margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „У седмој глави Јездрине књиге налази се указ. Стихови 12–26. У свом најпотпунијем облику издао га је Артаксеркс, цар Персије, 457. године пре Христа. Али у Јездри 6:14 за дом Господњи у Јерусалиму каже се да је био саграђен „по заповести [„указу“, маргина] Кира, Дарија и Артаксеркса, цара персијског.“ Ова три цара, тиме што су указ започели, поново потврдили и довршили, довела су га до савршенства које је пророштво захтевало да означи почетак 2300 година. Узимајући 457. годину пре Христа, време када је указ био довршен, као датум заповести, видело се да је свако одређење пророштва у погледу седамдесет седмица било испуњено.“ Велика борба, 326.

From the three decrees that are represented by Cyrus in 457 BC, “250” years concludes in the history between the battle of Raphia in 217 BC, when Ptolemy IV defeated Antiochus the Great and 200 BC when Antiochus then defeated Ptolemy at the battle of Panium in verse fifteen. The line aligns Antiochus Magnus with Donald Trump. At the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy in 1776 unto 1798 there is a period of “22” years that represent the rise of the sixth kingdom. Those “22” years also illustrate the history represented by the number “22” at the end of the history of the sixth kingdom from 2001 unto 2023. “22” is the symbol of the combination of Divinity with humanity which is accomplished within the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, who is the earth beast with an external horn of Republicanism and an internal horn of Protestantism.

Од три указа која су представљена Киром 457. пре Хр., „250“ година завршава се у историји између битке код Рафије 217. пре Хр., када је Птолемеј IV поразио Антиоха Великог, и 200. пре Хр., када је Антиох потом поразио Птолемеја у бици код Панијума у петнаестом стиху. Та линија поистовећује Антиоха Магнуса са Доналдом Трампом. На почетку шестог царства библијског пророштва, од 1776. до 1798, налази се период од „22“ године који представља успон шестог царства. Тих „22“ године такође илуструју историју представљену бројем „22“ на крају историје шестог царства, од 2001. до 2023. „22“ је симбол сједињења Божанства са човечанством, које се остварује у оквиру историје шестог царства библијског пророштва, које је звер из земље са спољашњим рогом републиканизма и унутрашњим рогом протестантизма.

The work Christ accomplishes with the union represented by “22” is the final work of Christ in the Most Holy Place, that is represented by the blotting out of sin, which according to Joel accompanied with Peter’s inspired commentary takes place during the outpouring of the latter rain.

Дело које Христос извршава посредством јединства представљеног бројем „22“ јесте завршно Христово дело у Светињи над светињама, које је представљено брисањем греха, а које се, према Јоилу, уз надахнути Петров коментар, одвија за време изливања позног дажда.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord. Acts 3:19.

> Покајте се, дакле, и обратите се, да се избришу греси ваши, кад дођу времена освежења од лица Господњега. Дела 3:19.

The blotting out of sin is the last work of the heavenly High Priest.

Брисање греха јесте последње дело небеског Првосвештеника.

> “As anciently the sins of the people were by faith placed upon the sin offering and through its blood transferred, in figure, to the earthly sanctuary, so in the new covenant the sins of the repentant are by faith placed upon Christ and transferred, in fact, to the heavenly sanctuary. And as the typical cleansing of the earthly was accomplished by the removal of the sins by which it had been polluted, so the actual cleansing of the heavenly is to be accomplished by the removal, or blotting out, of the sins which are there recorded. But before this can be accomplished, there must be an examination of the books of record to determine who, through repentance of sin and faith in Christ, are entitled to the benefits of His atonement. The cleansing of the sanctuary therefore involves a work of investigation—a work of judgment. This work must be performed prior to the coming of Christ to redeem His people; for when He comes, His reward is with Him to give to every man according to his works. Revelation 22:12.” The Great Controversy, 421.

> „Као што су се у старини греси народа вером полагали на жртву за грех и посредством њене крви, у слици, преносили у земаљску светињу, тако се у новом завету греси покајника вером полажу на Христа и, у стварности, преносе у небеску светињу. И као што се праобразно очишћење земаљске светиње извршавало уклањањем греха којима је била оскрнављена, тако се и стварно очишћење небеске светиње има извршити уклањањем, односно брисањем, греха који су тамо забележени. Али пре него што се то може извршити, мора се извршити преглед књига записа да би се утврдило ко, покајањем за грех и вером у Христа, има право на благодати Његовог помирења. Очишћење светиње, дакле, обухвата дело истраживања — дело суда. Ово дело мора бити извршено пре Христовог доласка да избави свој народ; јер када Он дође, плата је Његова с Њим, да свакоме да по делима његовим. Откривење 22:12.” Велика борба, 421.

The work that began on October 22, 1844, began at the climax of the Midnight Cry and the work is finished at the climax of the Midnight Cry, which Peter identifies as the period of the blotting out sin, which marks the period of the judgment of the living, when the “times of refreshing” arrives.

Дело које је отпочело 22. октобра 1844. године, отпочело је на врхунцу Поноћног поклича, и дело се довршава на врхунцу Поноћног поклича, што Петар поистовећује с раздобљем брисања греха, које означава раздобље суда над живима, када наступају „времена освежења“.

> “The work of the investigative judgment and the blotting out of sins is to be accomplished before the second advent of the Lord. Since the dead are to be judged out of the things written in the books, it is impossible that the sins of men should be blotted out until after the judgment at which their cases are to be investigated. But the apostle Peter distinctly states that the sins of believers will be blotted out ‘when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus Christ.’ Acts 3:19, 20. When the investigative judgment closes, Christ will come, and His reward will be with Him to give to every man as his work shall be.” The Great Controversy, 485.

> „Дело истражног суда и брисања грехова треба да се изврши пре другог доласка Господњег. Пошто ће мртвима бити суђено на основу онога што је записано у књигама, немогуће је да греси људи буду избрисани пре суда на коме њихови случајеви треба да буду испитани. Али апостол Петар изричито каже да ће греси верника бити избрисани „када дођу времена освежења од лица Господњег, и да пошаље Исуса Христа“. Дела 3:19, 20. Када се истражни суд заврши, Христос ће доћи, и плата Његова биће с Њим да да свакоме по делима његовим.“ Велика борба, 485.

The “times of refreshing” are also the “times of the restitution of all things.”

„Времена окрепљења“ јесу и „времена обновљења свега“.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. Acts 3:19–21.

> Покајте се, дакле, и обратите се, да се изгладе греси ваши, када дођу времена освежења од лица Господњег; и да пошаље Исуса Христа, који вам је унапред проповедан: Кога небо треба да прими до времена обновљења свега, о чему је Бог говорио устима свих својих светих пророка од постања света. Дела апостолска 3:19–21.

The “times of refreshing” comes “from the presence of the Lord” that occurs when “Jesus Christ” is sent. When the angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, Sister White identified that the angel “was no less a personage than Jesus Christ.” The work Christ began on October 22, 1844 was ushered in by the history of 1840 to 1844; a history which Sister White says was “a glorious manifestation of the power of God,” while aligning that very history with the Pentecostal season in the time of Peter, and then using those two lines of prophetic history to point forward to the descent of the angel of Revelation eighteen who lightens the earth with His glory.

„Времена освежавања“ долазе „од лица Господњег“ када се пошаље „Исус Христос“. Када је анђео из Откривења десет сишао 11. августа 1840. године, сестра Вајт је утврдила да тај анђео „није био ништа мање него сам Исус Христос“. Дело које је Христос започео 22. октобра 1844. године било је уведено историјом од 1840. до 1844; историјом за коју сестра Вајт каже да је била „славна пројава Божје силе“, док управо ту историју доводи у склад са пентекостним раздобљем у Петрово време, а затим те две линије пророчке историје употребљава да укаже унапред на силазак анђела из Откривења осамнаест, који обасјава земљу Његовом славом.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.

> „Анђео који се сједињује у објављивању поруке трећег анђела треба да обасја сву земљу својом славом. Овде је проречено дело светских размера и неуобичајене силе. Адвентни покрет од 1840. до 1844. био је славно пројављивање Божје силе; порука првог анђела била је однета до сваке мисионарске станице у свету, а у неким земљама владало је највеће верско занимање какво је икада посведочено у било којој земљи од Реформације шеснаестог века; али све то треба да буде надмашено силним покретом под последњим упозорењем трећег анђела.״

> “The work will be similar to that of the Day of Pentecost. As the ‘former rain’ was given, in the outpouring of the Holy Spirit at the opening of the gospel, to cause the upspringing of the precious seed, so the ‘latter rain’ will be given at its close for the ripening of the harvest. ‘Then shall we know, if we follow on to know the Lord: His going forth is prepared as the morning; and He shall come unto us as the rain, as the latter and former rain unto the earth.’ Hosea 6:3. ‘Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for He hath given you the former rain moderately, and He will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain.’ Joel 2:23. ‘In the last days, saith God, I will pour out of My Spirit upon all flesh.’ ‘And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved.’ Acts 2:17, 21.

> „То дело биће слично ономе на Дан Педесетнице. Као што је „рани дажд“ био дат, изливањем Светога Духа на почетку јеванђеља, да изазове ницање драгоценога семена, тако ће „позни дажд“ бити дат на његовом свршетку ради сазревања жетве. „Тада ћемо познати, ако наставимо да познајемо Господа: излазак је Његов уређен као зора; и доћи ће нам као дажд, као позни и рани дажд земљи.“ Осија 6:3. „Радујте се, дакле, синови Сиона, и веселите се у Господу Богу своме; јер вам је дао рани дажд умерено, и пустиће вам да сиђе дажд, рани дажд и позни дажд.“ Јоил 2:23. „У последње дане, говори Бог, излићу од Духа Својега на свако тело.“ „И биће да ће се спасти сваки који призове име Господње.“ Дела апостолска 2:17, 21.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611.

> „Veliko delo jevanđelja ne treba da se završi manjim ispoljavanjem Božje sile nego što je obeležilo njegov početak. Proročanstva koja su se ispunila u izlivanju ranoga dažda na početku jevanđelja, treba ponovo da se ispune u poznome daždu na njegovom završetku. Ovo su ‘vremena okrepljenja’ na koja je apostol Petar unapred ukazivao kada je rekao: ‘Pokajte se dakle, i obratite se da se očistite od greha svojih, da dođu vremena okrepljenja od lica Gospodnjega, i da pošalje unapred određenoga vam Hrista Isusa.’ Dela 3:19, 20.” Velika borba, 611.

The Advent movement of 1840 to 1844 was a glorious manifestation of the power of God that ushered in the opening of the work of Christ in cleansing His sanctuary. That history began when Jesus, represented as the first angel of Revelation fourteen, descended on August 11, 1840 as represented in chapter ten of Revelation. The manifestation of the power of God that then began escalated to the opening of the investigative judgment, and therefore typified a manifestation of the power of God which would escalate to the close of the investigative judgment. The period at the end began at 9/11, when Jesus again descended as the angel of Revelation eighteen when the great buildings of New York were brought down by the touch of God, and the work of the investigative judgment changed from the dead, unto the living. The rains arrive when Jesus is sent.

Adventni pokret od 1840. do 1844. godine bio je slavno ispoljavanje Božje sile koje je uvelo u otvaranje Hristovog dela čišćenja Njegove svetinje. Ta istorija započela je kada je Isus, predstavljen kao prvi anđeo iz Otkrivenja četrnaest, sišao 11. avgusta 1840. godine, kao što je predstavljeno u desetom poglavlju Otkrivenja. Ispoljavanje Božje sile koje je tada započelo uzdiglo se do otvaranja istražnog suda, te je stoga predstavljalo pralik ispoljavanja Božje sile koje će se uzdići do završetka istražnog suda. Razdoblje na kraju započelo je 11. septembra, kada je Isus ponovo sišao kao anđeo iz Otkrivenja osamnaest, kada su veliki njujorški neboderi bili oboreni dodirom Božjim, a delo istražnog suda prešlo je sa mrtvih na žive. Daždovi dolaze kada je Isus poslan.

Jesus taught that we are to ask in order to receive, and Zechariah says we are to ask for the latter rain, in the time of the latter rain. It is therefore evident you must know that you are in the time of the latter rain, in order to fulfill Zechariah’s direction.

Исус је поучио да треба да иштемо да бисмо примили, а Захарија каже да треба да иштемо позни дажд, у време позног дажда. Стога је очигледно да морате знати да сте у времену позног дажда, да бисте испунили Захаријино упутство.

> Ask ye of the Lord rain in the time of the latter rain; so the Lord shall make bright clouds, and give them showers of rain, to every one grass in the field. Zechariah 10:1.

> Иштите од Господа дажд у време позног дажда; и Господ ће начинити сјајне облаке, и даће им пљускове дажда, свакоме траву у пољу. Захарија 10:1.

At 9/11 Jesus descended as the angel of Revelation eighteen and the latter rain began to sprinkle, but it only falls on those who meet Zechariah’s command to “ask for the latter rain,” when you have the genuine understanding that “the times of refreshing” and restoration of all things has arrived. The soul must “recognize” that the prophetic period of the latter rain has arrived.

У 9/11 Исус је сишао као анђео из Откривења осамнаесте главе и позни дажд је почео да ромиња, али он пада само на оне који испуњавају Захаријину заповест да „ишту позни дажд“, када имате истинско разумевање да су „времена освежавања“ и васпостављања свега настала. Душа мора да „препозна“ да је наступио пророчки период позног дажда.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. [Isaiah 61:11 quoted.] The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Не смемо чекати позни дажд. Он долази на све који ће препознати и присвојити росу и пљускове благодати који падају на нас. Када сабирамо мрве светлости, када ценимо сигурне милости Божје, који воли да Му верујемо, тада ће свако обећање бити испуњено. [цитиран Исаија 61:11.] Сва земља треба да се испуни славом Божјом.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

At 9/11 the times of refreshing began, and the blotting out of the sins of the living began. That judgment is aligned with the very first tenant of the three-step covenant of Abraham. That first tenant was that when the Lord brought Israel out of Egyptian bondage He would judge both His covenant people, and the nation where they had been living as pilgrims and strangers. The first covenant people typified the last covenant people who are the one hundred and forty-four thousand. Those prophetic people will be judged as the Protestant horn of the earth beast, while the Republican horn of the earth beast is simultaneously judged.

На 9/11 отпочела су времена освежавања, и отпочело је брисање греха живих. Тај суд је усклађен са самом првом одредбом тростепеног Аврамовог завета. Та прва одредба била је да ће, када Господ изведе Израиљ из египатског ропства, судити и Свом заветном народу и народу у коме су живели као дошљаци и странци. Први заветни народ представљао је, као праслика, последњи заветни народ, који су сто четрдесет и четири хиљаде. Ти пророчки људи биће суђени као протестантски рог звери из земље, док се истовремено суди и републиканском рогу звери из земље.

The judgment of the Republican horn comes at the end of its history, which is the Sunday law. The Sunday law is represented in verse sixteen’s fulfillment of Rome taking control of Judah in 63 BC—on the Day of Atonement according to some historians.

Суд над републиканским рогом долази на крају његове историје, а то је недељни закон. Недељни закон је приказан у испуњењу шеснаестог стиха, када је Рим преузео власт над Јудом 63. године пре Христа — на Дан помирења, према неким историчарима.

Antiochus Magnus, represents the United States in verses ten through fifteen. Ronald Reagan prevailed in the battle of verse ten, that typified verse forty’s collapse of the Soviet Union. Isaiah 8:8 identifies the same battle represented in verses ten and forty of Daniel eleven, and those three parallel verses allow Russia to be identified as the victor in verse eleven’s battle of Raphia.

Антиох Магнус представља Сједињене Државе у стиховима од десетог до петнаестог. Роналд Реган је однео победу у бици из десетог стиха, која је била праслика слома Совјетског Савеза у четрдесетом стиху. Исаија 8:8 поистовећује исту битку која је представљена у десетом и четрдесетом стиху једанаестог поглавља Књиге пророка Данила, а та три паралелна стиха омогућавају да се Русија препозна као победник у бици код Рафије из једанаестог стиха.

The battle of Raphia in verse eleven prefigured the war in Ukraine between the king of the south (Russia) and the papacy’s proxy power (the Ukraine). The war was initiated by the Obama Administration in the time of the first pope from the southern hemisphere, who was also the first pope from the America’s, though it was south America. “South” is a symbol of globalism, spiritualism and communism, and the first southern pope from the America’s aligned with the globalist president Obama, when the war of verse eleven arrived. Reagan as the United States in verse ten entered into a secret alliance with a conservative pope; then the Nazi’s of Ukraine were employed by a globalist president in a period of a globalist pope. The United States under Trump, is now in an open relationship with the first north American, and so-called conservative pope.

Битка код Рафије у једанаестом стиху предсказала је рат у Украјини између цара југа (Русије) и заменичке силе папства (Украјине). Тај рат је покренула администрација Обаме у време првог папе са јужне хемисфере, који је уједно био и први папа из Америка, премда из Јужне Америке. „Југ“ је симбол глобализма, спиритизма и комунизма, а први јужни папа из Америка ускладио се са глобалистичким председником Обамом када је наступио рат из једанаестог стиха. Реган је као Сједињене Државе у десетом стиху ступио у тајни савез с једним конзервативним папом; потом су нацисти Украјине били употребљени од стране глобалистичког председника у раздобљу једног глобалистичког папе. Сједињене Државе, под Трампом, сада су у отвореном односу с првим северноамеричким, такозвано конзервативним папом.

Reagan had a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy in the battle of verse ten, and Obama initiated the battle of verse eleven, in a period when the pope was also a globalist, like unto Obama. Trump is now in an open relationship with a parallel pope to Reagan, with the exception that the initial secret alliance, is now an open alliance. The three popes, and the three presidents, align with the three battles of verses ten, eleven and fifteen.

Реган је имао тајни савез са антихристом библијског пророчанства у бици из десетог стиха, а Обама је започео битку из једанаестог стиха, у раздобљу када је и папа био глобалиста, сличан Обами. Трамп је сада у отвореном односу са папом који је паралела Регану, с том разликом што је првобитни тајни савез сада постао отворени савез. Тројица папа и тројица председника подударају се са трима биткама из десетог, једанаестог и петнаестог стиха.

> “Marvelous in her shrewdness and cunning is the Roman Church. She can read what is to be. She bides her time, seeing that the Protestant churches are paying her homage in their acceptance of the false sabbath and that they are preparing to enforce it by the very means which she herself employed in bygone days. Those who reject the light of truth will yet seek the aid of this self-styled infallible power to exalt an institution that originated with her. How readily she will come to the help of Protestants in this work it is not difficult to conjecture. Who understands better than the papal leaders how to deal with those who are disobedient to the church?

> „Чудесна у својој проницљивости и лукавству јесте Римска црква. Она уме да чита оно што ће бити. Она чека своје време, видећи да јој протестантске цркве одају пошту тиме што прихватају лажну суботу и што се припремају да је наметну управо оним средствима којима се и сама она служила у прошлим данима. Они који одбацују светлост истине ипак ће потражити помоћ ове самопроглашене непогрешиве силе како би узвисили установу која потиче од ње. Колико ће она радо притећи у помоћ протестантима у овом делу, није тешко наслутити. Ко боље од папских вођа разуме како треба поступати с онима који су непослушни цркви?“

> “The Roman Catholic Church, with all its ramifications throughout the world, forms one vast organization under the control, and designed to serve the interests, of the papal see. Its millions of communicants, in every country on the globe, are instructed to hold themselves as bound in allegiance to the pope. Whatever their nationality or their government, they are to regard the authority of the church as above all other. Though they may take the oath pledging their loyalty to the state, yet back of this lies the vow of obedience to Rome, absolving them from every pledge inimical to her interests.

> „Rimokatolička crkva, sa svim svojim ograncima širom sveta, čini jednu golemu organizaciju pod upravom papske stolice i ustrojenu da služi njenim interesima. Njeni milioni vernika, u svakoj zemlji na kugli zemaljskoj, poučavaju se da sebe smatraju obaveznima na odanost papi. Ma koje da su njihove narodnosti ili njihove vlade, oni treba da autoritet crkve smatraju iznad svakog drugog. Premda mogu položiti zakletvu kojom se obavezuju na vernost državi, ipak iza toga stoji zavet poslušnosti Rimu, koji ih oslobađa svake obaveze neprijateljske njenim interesima.“

> “History testifies of her artful and persistent efforts to insinuate herself into the affairs of nations; and having gained a foothold, to further her own aims, even at the ruin of princes and people. In the year 1204, Pope Innocent III extracted from Peter II, king of Arragon, the following extraordinary oath: ‘I, Peter, king of Arragonians, profess and promise to be ever faithful and obedient to my lord, Pope Innocent, to his Catholic successors, and the Roman Church, and faithfully to preserve my kingdom in his obedience, defending the Catholic faith, and persecuting heretical pravity.’—John Dowling, The History of Romanism, b. 5, ch. 6, sec. 55. This is in harmony with the claims regarding the power of the Roman pontiff ‘that it is lawful for him to depose emperors’ and ‘that he can absolve subjects from their allegiance to unrighteous rulers.’—Mosheim, b. 3, cent. 11, pt. 2, ch. 2, sec. 9, note 17.

> „Историја сведочи о њеним вештим и истрајним настојањима да се увуче у послове народа; а пошто би стекла упориште, да даље унапређује своје сопствене циљеве, чак и по цену пропасти кнежева и народа. Године 1204, папа Иноћентије III изнудио је од Петра II, краља Арагона, следећу необичну заклетву: ‘Ја, Петар, краљ Арагонаца, изјављујем и обећавам да ћу свагда бити веран и послушан своме господару, папи Иноћентију, његовим католичким наследницима и Римској цркви, и да ћу верно одржавати своје краљевство у његовој послушности, бранећи католичку веру и прогонећи јеретичку изопаченост.’—John Dowling, The History of Romanism, b. 5, ch. 6, sec. 55. То је у складу с тврдњама у погледу власти римског понтифекса „да му је допуштено да свргава цареве“ и „да он може разрешити поданике њихове оданости неправедним владарима.“—Mosheim, b. 3, cent. 11, pt. 2, ch. 2, sec. 9, note 17.

> “And let it be remembered, it is the boast of Rome that she never changes. The principles of Gregory VII and Innocent III are still the principles of the Roman Catholic Church. And had she but the power, she would put them in practice with as much vigor now as in past centuries. Protestants little know what they are doing when they propose to accept the aid of Rome in the work of Sunday exaltation. While they are bent upon the accomplishment of their purpose, Rome is aiming to re-establish her power, to recover her lost supremacy. Let the principle once be established in the United States that the church may employ or control the power of the state; that religious observances may be enforced by secular laws; in short, that the authority of church and state is to dominate the conscience, and the triumph of Rome in this country is assured.

> „И нека се запамти, хвалисање је Рима да се он никада не мења. Начела Гргура VII и Иноћентија III и даље су начела Римокатоличке цркве. И кад би само имала моћ, она би их спроводила у дело с истом снагом и данас као и у прошлим вековима. Протестанти мало знају шта чине када предлажу да прихвате помоћ Рима у делу уздизања недеље. Док су они усредсређени на остварење свога циља, Рим тежи да поново успостави своју власт, да поврати своју изгубљену превласт. Нека се само једном у Сједињеним Државама утврди начело да црква може употребити или надзирати силу државе; да се верски обреди могу наметати световним законима; укратко, да власт цркве и државе треба да господари савешћу — и тријумф Рима у овој земљи биће осигуран.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 580, 581.

> „Reč Božja dala je upozorenje o predstojećoj opasnosti; ako se na to ne obrati pažnja, protestantski svet će saznati kakve su zaista namere Rima tek kada bude prekasno da izbegne zamku. Ona nečujno raste u sili. Njene doktrine vrše svoj uticaj u zakonodavnim dvoranama, u crkvama i u srcima ljudi. Ona podiže svoje uzvišene i masivne građevine, u čijim će se tajnim odajama ponoviti njena nekadašnja progonstva. Krišom i neopaženo ona jača svoje snage da bi unapredila sopstvene ciljeve kada dođe vreme da zada udarac. Sve što ona želi jeste povoljan položaj, a to joj se već daje. Uskoro ćemo videti i osetiti kakva je namera rimskog elementa. Ko god bude verovao i slušao reč Božju, time će navući na sebe sramotu i progonstvo.“ The Great Controversy, 580, 581.

In 2016 Trump was elected, then the globalists represented by Biden stole the election of 2020, but that is only recognized by those who have 20/20 vision. In verse thirteen Donald Trump “returns” in 2024, with more power than ever, and begins his preparation for the golden age as well as the battle of Panium in verse fifteen. Then Leo the pope arrived to establish the vision in 2025, the third pope associated with the three battles of verses ten through fifteen, and also with the three presidents of those battles. The first and third popes and presidents are considered conservative, and the middle pope and president were globalists. The first alliance was secret, the last is open, for it is represented in verse fourteen as the symbol that establishes the external vision of the prophecies of the latter days.

Године 2016. Трамп је био изабран, затим су глобалисти, представљени Бајденом, покрали изборе 2020. године, али то признају само они који имају вид 20/20. У тринаестом стиху Доналд Трамп се „враћа“ 2024. године, са већом моћи него икада, и започиње своју припрему за златно доба, као и за битку код Панијума у петнаестом стиху. Потом је Лав, папа, дошао да утврди виђење 2025. године, трећи папа повезан са три битке из стихова десет до петнаест, а такође и са три председника тих битака. Први и трећи папа и председник сматрају се конзервативним, а средњи папа и председник били су глобалисти. Први савез био је тајан, последњи је отворен, јер је у четрнаестом стиху представљен као симбол који утврђује спољашње виђење пророчанстава последњих дана.

On December 31, 2023 the work of the first angel, as typified by the work of the first decree began laying the foundation. The foundational test was over whether William Miller was correct or incorrect in his identification that it was Rome that establishes the vision in verse fourteen. Miller’s identification of Rome as the symbol that established the prophetic vision of the latter days is in some aspects the most significant of all of Miller’s foundational truths. How Miller arrived at certain understandings can only be derived from applying sanctified logic to his time and circumstances, but with some of his prophetic discoveries there is very specific testimony as to why he came to his understandings. The most fundamental of his understandings was his identification that it is Rome that establishes the vision.

Дана 31. децембра 2023. године, дело првог анђела, како је било предобразовано делом првог указа, почело је да полаже темељ. Темељни испит био је у томе да ли је Вилијам Милер био у праву или у заблуди у свом поистовећивању да је Рим тај који успоставља визију у четрнаестом стиху. Милерово поистовећивање Рима као симбола који је успоставио пророчку визију последњих дана јесте, у неким аспектима, најзначајнија од свих Милерових темељних истина. До начина на који је Милер дошао до одређених разумевања може се доћи једино применом посвећене логике на његово време и околности, али за нека од његових пророчких открића постоји веома одређено сведочанство о томе зашто је дошао до својих разумевања. Најтемељније од његових разумевања било је његово поистовећивање да је Рим тај који успоставља визију.

Miller directly testifies how he searched to understand what it was that was “taken away” in the book of Daniel. He not only identifies where he found his answer, but he speaks of his excitement when he discovered the jewel, he had been searching for. Apollos Hale records a commentary upon Miller’s own writings, and in the following passage Hale is identifying how Miller became a student of prophecy. Miller, as the messenger of the light which was unsealed in 1798, is a sacred example of those who Daniel called the “wise” who “understand” when the book is “unsealed.” Miller’s testimony of how he was led into studying the Bible is a purposeful example by the One who controls all things. Pay attention to Miller’s development, for he is the example of the wise who understand the increase of knowledge, even if they, as Miller, come out from the darkness of error.

Милер непосредно сведочи о томе како је истраживао да би разумео шта је то што је „узето“ у књизи пророка Данила. Он не само да указује где је пронашао свој одговор, него говори и о свом узбуђењу када је открио драгуљ који је тражио. Аполос Хејл бележи осврт на основу Милерових сопствених списа, а у следећем одломку Хејл указује на то како је Милер постао ученик пророштва. Милер, као весник светлости која је била распечаћена 1798. године, представља свети пример оних које је Данило назвао „мудрима“ који „разумеју“ када је књига „распечаћена“. Милерово сведочанство о томе како је био вођен у проучавање Библије јесте промишљени пример од Онога који управља свиме. Обратите пажњу на Милеров развој, јер је он пример мудрих који разумеју умножење знања, чак и ако, као Милер, излазе из таме заблуде.

> “‘In the month of May, 1816, I was brought under conviction, and O, what horror filled my soul! I forgot to eat. The heavens appeared like brass, and the earth like iron. Thus I continued till October, when God opened my eyes; and O, my soul, what a Saviour I discovered Jesus to be! My sins fell like a burden from my soul: and then how plain the Bible seemed to me! It all spoke of Jesus; he was in every page and every line. O, that was a happy day! I wanted to go right home to heaven; Jesus was all to me, and I thought I could make everybody else see him as I saw him, but I was mistaken.

> „У месецу мају 1816. године био сам доведен под осведочење о греху, и о, каква језа испуни моју душу! Заборавио сам да једем. Небеса су изгледала као месинг, а земља као гвожђе. Тако сам остао све до октобра, када ми је Бог отворио очи; и о, душо моја, каквог сам Спаситеља открио у Исусу! Моји греси спадоше с моје душе као бреме; и тада, колико ми је Библија изгледала јасна! Сва је говорила о Исусу; Он је био на свакој страници и у сваком реду. О, то је био срећан дан! Желео сам да одмах пођем кући на небо; Исус ми је био све, и мислио сам да могу учинити да га и сви други виде онако како сам га ја видео, али сам се преварио.

> “‘During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, “What do you think of this text, and that?” referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. “How long time do you want?” I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—“Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?”

> „Током дванаест година, колико сам био деиста, читао сам све историје које сам могао наћи; али сада сам заволео Библију. Она је учила о Исусу! Но ипак је било доброг дела Библије који ми је био нејасан. Године 1818. или 1819, док сам разговарао с једним пријатељем, коме сам био дошао у посету и који ме је познавао и слушао како говорим док сам био деиста, он ме је, на прилично значајан начин, упитао: „Шта мислиш о овом тексту, и оном?“ осврћући се на старе текстове којима сам приговарао док сам био деиста. Разумео сам на шта је циљао и одговорио: Ако ми даш времена, казаћу ти шта они значе. „Колико времена ти треба?“ Не знам, али казаћу ти, одговорих, јер нисам могао веровати да је Бог дао откривење које се не може разумети. Тада сам одлучио да проучавам своју Библију, верујући да могу открити шта је Свети Дух хтео да каже. Али чим сам донео ту одлуку, дође ми мисао: „Претпоставимо да нађеш одломак који не можеш разумети — шта ћеш учинити?““

> “This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, [purchased in 1798] which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Saviour was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could nor understand.”

> „Тада ми је на ум дошао овај начин проучавања Библије: — Узећу речи таквих одломака, и пратити их кроз Библију, те ћу на тај начин открити њихово значење. Имао сам Круденову конкорданцу [купљену 1798], за коју мислим да је најбоља на свету; зато сам узео њу и своју Библију, сео за свој сто, и нисам читао ништа друго, осим помало новина, јер сам био решен да сазнам шта моја Библија значи. Почео сам од Постања, и читао даље полако; а када бих наишао на текст који нисам могао да разумем, истраживао сам по Библији да бих открио шта он значи. Пошто сам на тај начин прошао кроз Библију, о, како је истина изгледала светла и славна! Нашао сам оно што сам вам проповедао. Био сам уверен да се седам времена завршава 1843. године. Затим сам дошао до 2300 дана; они су ме довели до истог закључка; али нисам ни помишљао да откријем када Спаситељ долази, и нисам могао у то да верујем; али ме је светлост тако силно погодила да нисам знао шта да чиним. Сада сам помислио: морам ставити мамузе и узде; нећу ићи брже од Библије, нити ћу заостајати за њом. Шта год Библија учи, тога ћу се држати. Али ипак је било неких текстова које нисам могао да разумем.“

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘And could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, “take away.” “He shall take away the daily,” “from the time the daily shall be taken away,” etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is “the daily!” Well, now, what does Paul mean by “he who now letteth,” or hindereth? By “the man of sin,” and “the wicked,” Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, “the daily” must mean Paganism.’” Apollos Hale, The Second Advent Manual, 66.

> „Толико о његовом општем начину проучавања Библије. Другом приликом изложио је свој начин утврђивања значења текста који је пред нама — значења израза „свагдашња“. „Читао сам даље“, рекао је, „и нисам могао наћи ниједан други случај у коме се то налази, осим у Данилу. Потом сам узео оне речи које су стајале у вези с тим: „уклонити“. „Уклониће свагдашњу“, „од времена кад свагдашња буде уклоњена“, итд. Читао сам даље и мислио сам да нећу наћи никакву светлост о том тексту; најзад сам дошао до 2. Солуњанима 2:7, 8. „Јер тајна безакоња већ дејствује, само док се уклони онај који сада задржава, и тада ће се јавити безаконик“, итд. А кад сам дошао до тог текста, о, како се јасно и славно показала истина! Ето је! то је „свагдашња“! Добро, а шта Павле мисли под „онај који сада задржава“, или спречава? Под „човеком греха“ и „безакоником“ мисли се на папство. Добро, а шта је то што спречава да се папство открије? Па, то је паганизам; дакле, „свагдашња“ мора значити паганизам.’“ Apollos Hale, The Second Advent Manual, 66.

The Providential guidance of Miller’s study by both human and Divine is in the record. His old friend pushed him, and the thoughts which came to him were the voice of the angel Gabriel, who Sister White identifies “line upon line” as the angel who repeatedly visited Miller. He identifies the seven times as his first discovery and then identifies the 2,300 as the second witness to the seven times, for they both ended in 1843, (he initially believed). Those two prophecies are his alpha and omega discoveries, and within the prophetic relationship to Miller they identify the mistake that would be corrected by Samuel Snow with the message of the Midnight Cry that initiated the “seventh-month movement.” The movement of the Midnight Cry was the “seventh-month movement” when it left the Exeter camp meeting, for it was identifying the coming of the Lord on the tenth day of the seventh month, which in 1844 fell on October 22.

У запису је забележено провиденцијално вођство Милеровог проучавања, и људско и Божанско. Његов стари пријатељ га је подстакао, а мисли које су му долазиле биле су глас анђела Гаврила, кога сестра Вајт препознаје „ред по ред“ као анђела који је више пута посећивао Милера. Он седам времена препознаје као своје прво откриће, а затим 2.300 препознаје као другог сведока за седам времена, јер су се оба завршавала 1843. године (како је он у почетку веровао). Та два пророчанства јесу његова алфа и омега открића, и унутар пророчког односа према Милеру она указују на грешку коју ће Самуило Сноу исправити поруком Поноћног поклича која је покренула „покрет седмога месеца“. Покрет Поноћног поклича био је „покрет седмога месеца“ када је напустио логорски састанак у Ексетеру, јер је указивао на Господњи долазак десетога дана седмога месеца, који је 1844. године падао на 22. октобар.

The mistake that produces the empowerment of the second angel is represented by Miller’s initial understanding that the seven times and the 2,300 years concluded together in 1843. In the passage the next doctrine that is discussed is how Miller came to identify Rome as the symbol that establishes the vision. The Adventist history teachers identify that all of William Miller’s prophetic understandings were based upon his identifying two desolating powers. He understood those two desolating powers to be pagan and papal Rome, and he saw those two powers in 2 Thessalonians when he came to understand that the “daily” in the book of Daniel is pagan Rome. Every prophetic model set forth by Miller, who Sister White informs us was repeatedly visited by angels, was based upon his understanding that Rome establishes the vision. Every one!

Грешка која производи оснажење другог анђела представљена је Милеровим почетним разумевањем да се седам времена и 2.300 година завршавају заједно 1843. године. У том одломку следећа доктрина о којој се расправља јесте како је Милер дошао до тога да Рим препозна као симбол који утврђује виђење. Учитељи адвентистичке историје указују на то да су сва пророчка разумевања Вилијама Милера била заснована на његовом препознавању две пустошеће силе. Он је те две пустошеће силе разумео као пагански и папски Рим, и те две силе је видео у 2. Солуњанима када је дошао до разумевања да је „свакодневна” у књизи пророка Данила пагански Рим. Сваки пророчки модел који је изнео Милер, за кога нас сестра Вајт обавештава да су га анђели више пута посећивали, био је заснован на његовом разумевању да Рим утврђује виђење. Сваки!

From December 31, 2023 the Lion of the tribe of Judah has been unsealing the Revelation of Jesus Christ. From that point the foundational test had begun, and it reached its conclusion when the first pope from the United States began his reign on May 8, 2025. At that point, the temple test began.

Од 31. децембра 2023. Лав из племена Јудиног отпечаћује Откривење Исуса Христа. Од тог тренутка започео је темељни испит, и достигао је свој закључак када је први папа из Сједињених Америчких Држава започео своју владавину 8. маја 2025. У том тренутку започео је испит храма.

We will continue these things in the next article and employ the “250” years as a witness to uphold our identification that the foundational test ended with the current pope.

Наставићемо са овим разматрањима у следећем чланку и употребити „250“ година као сведочанство да поткрепимо наше препознавање да се темељна проба окончала са садашњим папом.

Back to Articles