Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Seven

Књига пророка Данила — број седамдесет седам

Unveiling the Prophetic Parallel: Laodicean Adventism in 1863 and Biblical Typology

Откривање пророчке паралеле: лаодикијски адвентизам 1863. године и библијска типологија

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the curse pronounced against rebuilding Jericho.

Побуна лаодикијског адвентизма 1863. године представљена је као предслика проклетства изреченог против поновне изградње Јерихона.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> И Исус им се у оно време закле, говорећи: Проклет да је пред Господом човек који устане и сагради овај град, Јерихон; на свом првенцу поставиће му темељ, и на свом најмлађем сину подићи ће му врата. Исус Навин 6:26.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the builders rejecting the corner stone.

Побуна лаодикијског адвентизма 1863. године била је предсказана тиме што су градитељи одбацили камен угаони.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. Matthew 21:42, 43.

> Исус им рече: Зар никада нисте читали у Писму: Камен који одбацише зидари, тај постаде глава од угла; то би од Господа, и дивно је у нашим очима? Зато вам кажем: узеће се од вас царство Божје, и даће се народу који доноси његове плодове. Матеј 21:42, 43.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Aaron’s golden calf.

Побуна лаодикејског адвентизма 1863. године била је предочена Ароновим златним телетом.

> For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:23–25.

> Јер ми рекоше: Начини нам богове који ће ићи пред нама; јер за овога Мојсија, човека који нас изведе из земље египатске, не знамо шта га снађе. А ја им рекох: Ко има злата, нека га скине са себе. И дадоше ми га; тада га бацих у огањ, и изиђе ово теле. И кад Мојсије виде да је народ го; (јер га Арон беше обнажио на срамоту међу непријатељима њиховим). Излазак 32:23–25.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Jeroboam’s two golden calves.

Побуна лаодикејског адвентизма 1863. године била је предочена Јеровоамовим двама златним телцима.

> If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. 1 Kings 12:27–29.

> Ако овај народ буде ишао горе да приноси жртве у дому Господњем у Јерусалиму, онда ће се срце овога народа поново окренути ка њиховом господару, ка Ровоаму, цару Јудином, па ће мене убити и вратити се Ровоаму, цару Јудином. Зато се цар посаветова, начини два златна телета и рече им: Превише вам је да идете горе у Јерусалим; ево богова твојих, Израиљу, који су те извели из земље египатске. И постави једно у Ветиљу, а друго стави у Дану. 1 Царевима 12:27–29.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the prophet from Judah who died between the ass and the lion.

Побуна лаодикијског адвентизма 1863. године била је предсказана праобразом у пророку из Јуде који је погинуо између магарца и лава.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. 1 Kings 13:23, 24.

> И догоди се, пошто је јео хлеб и пошто је пио, да му је оседлао магарца, то јест за пророка кога је вратио. И кад је отишао, срео га је лав на путу и убио га; и његов леш беше бачен на пут, а магарац је стајао крај њега, и лав је такође стајао крај леша. 1. Царевима 13:23, 24.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the tenth test of ancient Israel that began their wandering in the wilderness.

Побуна лаодикејског адвентизма 1863. године била је предочена десетим кушањем древног Израиља, којим је започело њихово лутање по пустињи.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:21–23.

> Али, тако жив био ја, сва ће се земља напунити славе Господње. Јер сви ти људи који су видели славу моју и чудеса моја, која учиних у Египту и у пустињи, и искушаваше ме ево већ десет пута, и не послушаше глас мој, заиста неће видети земље за коју се заклех оцима њиховим, нити ће је видети ико од оних који ме разгневише; а слугу свога Халева, зато што беше у њему други дух и што ме је сасвим следио, њега ћу увести у земљу у коју је ишао, и семе његово наследиће је. Бројеви 14:21–23.

The apostle Paul taught:

Апостол Павле је поучавао:

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> А све им се то догађаше за пример, и написано је за поуку нама, на које дођоше свршетци векова. 1. Коринћанима 10:11.

Commenting on that prophetic principle, Sister White said:

Говорећи о том пророчком начелу, сестра Вајт је рекла:

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Сваки од древних пророка говорио је мање за своје време него за наше, тако да је њихово пророковање на снази за нас. ‘А ово се све догоди њима за углед, а написа се за науку нама, на које последак света дође.’ 1. Коринћанима 10:11. ‘Којима се откри да не себи самима, него нама служаху овим што вам се сада јави преко оних који вам проповедаше јеванђеље Духом Светим посланим с неба, у које анђели желе завирити.’ 1. Петрова 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Библија је сабрала и повезала заједно своја блага за овај последњи нараштај. Сви велики догађаји и свечани призори историје Старога завета били су, и јесу, поново се одигравају у цркви у овим последњим данима.“ Selected Messages, књига 3, 338, 339.

The message of the latter rain, according to Isaiah, is a message, for he identifies that the wicked will refuse to hear it, and he describes that message as “line upon line”.

Порука позне кише, према Исаији, јесте порука, јер он указује да ће зли одбити да је чују, и ту поруку описује као „заповест по заповест“.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Кога ће научити знању? и кога ће учинити да разуме науку? оне који су одбијени од млека и одвојени од дојки. Јер заповест мора бити на заповест, заповест на заповест; правило на правило, правило на правило; овде мало, и онде мало: Јер ће замуцкујућим уснама и другим језиком говорити овоме народу. Којима рече: Ово је починак којим ћете дати одмор уморноме; и ово је освежење: али не хтедоше да чују. Али им реч Господња би заповест на заповест, заповест на заповест; правило на правило, правило на правило; овде мало, и онде мало; да би отишли, и пали натрашке, и разбили се, и уплели се, и били ухваћени. Исаија 28:9–13.

Of the six lines we have just identified, and there are of course others we have not pointed out, one emphasizes 1863, as the end of a progressive test that led to wandering in the wilderness. Two emphasize a former covenant people being passed by and replaced by a new chosen people. One marks a curse for rebuilding something that was intended to be left destroyed and abandoned under God’s curse as it was, and another marks a curse for returning where you were forbidden to go. Two provide examples of counterfeits of the two tables of the Ten Commandments, that represented Habakkuk’s two tables.

Од шест линија које смо управо уочили, а постоје, наравно, и друге на које нисмо указали, једна наглашава 1863. годину као крај прогресивног испита који је водио ка лутању по пустињи. Две наглашавају да је некадашњи заветни народ био заобиђен и замењен новим изабраним народом. Једна означава проклетство за поновно зидање нечега што је било намењено да остане разрушено и напуштено под Божјим проклетством, какво је и било, а друга означава проклетство за повратак тамо куда вам је било забрањено да идете. Две пружају примере фалсификата двеју плоча Десет заповести, које су представљале Авакумове две плоче.

The golden calves of Aaron and Jeroboam represent a counterfeit image of jealousy, that represented the counterfeit 1863 chart. When brought together, the two witnesses of Aaron and Jeroboam teach that Habakkuk’s two tables represent one table, the very same way the two tables of the Ten Commandments represent one law of God. Together they become one symbol, that is made up of two when they are brought together. The same prophetic dynamics of the two tables of the law of God exist in Habakkuk’s two tables, and together Aaron and Jeroboam’s counterfeits address that prophetic phenomenon.

Златна телад Арона и Јеровоама представљају фалсификовану слику љубоморе, која је представљала фалсификовану карту из 1863. године. Када се доведу заједно, два сведока Арона и Јеровоама уче да две таблице Авакумове представљају једну таблицу, на исти онај начин на који две таблице Десет заповести представљају један Божји закон. Заједно они постају један симбол, који је састављен од два када се доведу заједно. Иста пророчка динамика двеју таблица Божјег закона постоји у Авакумове две таблице, и заједно Аронови и Јеровоамови фалсификати обраћају се том пророчком феномену.

The first generation of Adventism has been typified by the image of jealousy in Ezekiel chapter eight. The vision that begins on the fifth day, of the sixth month in the sixth year in chapter eight of Ezekiel, continues into chapter nine, where the sealing of the one hundred and forty-four thousand is represented. When addressing the illustration of the sealing of chapter nine, Sister White includes the attribute of God’s character that identifies that it is in the third and fourth generation where God judges those who are disobedient. She therefore incorporates the truth associated directly with the second commandment, which is the commandment that forbids the worship of idols, as were Aaron’s and Jeroboam’s golden calves.

Прва генерација адвентизма била је предочена ликом љубоморе у осмој глави Језекиља. Виђење које почиње петога дана шестога месеца шесте године у осмој глави Језекиља наставља се у девету главу, где је представљено запечаћење сто четрдесет и четири хиљаде. Говорећи о сликовитом приказу запечаћења у деветој глави, сестра Вајт укључује својство Божјег карактера које показује да Бог у трећем и четвртом нараштају суди онима који су непослушни. Стога она укључује истину која је непосредно повезана с другом заповешћу, заповешћу која забрањује обожавање идола, какви су били Аронова и Јеровоамова златна телад.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „И повика човека обученог у лан, који имаше писарску мастионицу о појасу; и Господ му рече: Прођи посред града, посред Јерусалима, и стави знак на чела људи који уздишу и плачу због свих гадости које се чине усред њега. А другима рече, тако да ја чух: Идите за њим кроз град, и убијајте; нека око ваше не штеди, нити имајте самилости: сасвим побијте старце и младиће, и девојке, и малу децу, и жене; али не приступајте ниједноме човеку на коме је знак; и почните од Мога Светилишта. Тада почеше од старешина који беху пред Домом.“

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> „Исус ће ускоро напустити престо милости у небеској светињи да навуче хаљине освете и излије свој гнев у судовима на оне који нису одговорили на светлост коју им је Бог дао. ‘Зато што се пресуда за зло дело не извршује брзо, зато је срце синова човечјих потпуно предано да чини зло.’ Уместо да буду омекшани стрпљењем и дугим подношењем које је Господ показивао према њима, они који се не боје Бога и не љубе истину учвршћују своја срца на свом злом путу. Али и Божје дуготрпљење има своје границе, и многи их увелико преступају. Прекорачили су границе благодати, и зато Бог мора да се умеша и одбрани своју част.“

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> „О Аморејима је Господ рекао: ‘А у четвртом колену вратиће се овамо; јер безакоње Амореја још није навршено.’ Иако је овај народ био упадљив по своме идолопоклонству и покварености, још није био напунио чашу свога безакоња, и Бог не би дао заповест за његово потпуно уништење. Народ је требало да види божанску силу пројављену на нарочит начин, да би остао без изговора. Самилосни Створитељ био је вољан да подноси њихово безакоње до четвртог колена. А онда, ако се не би видела промена набоље, Његови судови требало је да падну на њих.“

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> „Са непогрешивом тачношћу Бесконачни и даље води обрачун са свим народима. Док се Његова милост пружа уз позиве на покајање, тај обрачун остаје отворен; али када бројке достигну извесну меру коју је Бог одредио, отпочиње служба Његовог гнева. Обрачун је закључен. Божанско трпљење престаје. Нема више заступања милости у њихову корист.“

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> „Пророк је, гледајући низ векове, имао ово време пред собом у виђењу. Народи овога доба били су примаоци невиђених милости. Њима су даровани најизабранији благослови неба, али се против њих записују растућа охолост, лакомство, идолопоклонство, презир према Богу и ниска незахвалност. Они убрзано приводе крају свој рачун с Богом.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> „Али оно што ме наводи да дрхтим јесте чињеница да су се они који су имали највећу светлост и предности загадили преовлађујућим безакоњем. Под утицајем неправедних око себе, многи, чак и од оних који исповедају истину, охладнели су и бивају ношени снажном струјом зла. Општи презир који се излива на истинску побожност и светост наводи оне који нису тесно повезани с Богом да изгубе страхопоштовање према Његовом закону. Када би следили светлост и слушали истину из срца, овај свети закон би им изгледао још драгоценији управо онда када је тако презрен и одбачен. Што непоштовање према Божјем закону постаје очигледније, то линија разграничења између његових држалаца и света постаје јаснија. Љубав према божанским прописима расте код једне класе управо сразмерно томе како презир према њима расте код друге класе.“

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> „Криза се брзо приближава. Бројке које нагло расту показују да је време Божјег похода готово дошло. Иако нерадо кажњава, ипак ће казнити, и то ускоро. Они који ходе у светлости видеће знаке надолазеће опасности; али не треба да седе у мирном, безбрижном ишчекивању пропасти, тешећи себе уверењем да ће Бог заклонити свој народ у дан похода. Далеко од тога. Треба да схвате да им је дужност да марљиво раде на спасавању других, гледајући с чврстом вером на Бога ради помоћи. „Много може усрдна и делотворна молитва праведника.“

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> „Kvasac pobožnosti nije sasvim izgubio svoju silu. U vreme kada su opasnost i potištenost crkve najveće, mala skupina koja stoji u svetlosti uzdisaće i jecaće zbog gadosti koje se čine u zemlji. Ali će se njihove molitve naročito uzdizati za crkvu, zato što njeni članovi postupaju po običaju sveta.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> Usrdne molitve ove verne nekolicine neće biti uzaludne. Kada Gospod iziđe kao osvetnik, On će takođe doći kao zaštitnik svih onih koji su sačuvali veru u njenoj čistoti i održali sebe neokaljanima od sveta. U to vreme Bog je obećao da će osvetiti svoje izabrane, koji vape k Njemu dan i noć, premda ih dugo podnosi.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> „Заповест гласи: ‘Прођи посред града, посред Јерусалима, и стави знак на чела људи који уздишу и плачу због свих гадости што се чине усред њега.’ Ови који су уздисали и плакали износили су речи живота; укоривали су, саветовали и преклињали. Неки који су били срамотили Бога покајали су се и понизили своја срца пред Њим. Али слава Господња била је отишла од Израиља; иако су многи и даље настављали са облицима религије, недостајале су Његова сила и Његово присуство.” Testimonies, volume 5, 207–210.

To rightly divide the vision of the sealing as set forth by Ezekiel, it is essential to understand the four generations of Adventism. Sister White begins the passage we selected by directly referencing Ezekiel chapter nine, and the portion we have selected also ends with a direct reference of Ezekiel chapter nine. In the passage she says of Ezekiel, “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision.” Ezekiel saw the circumstances that are occurring during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Да би се правилно разлучило виђење о запечаћењу, онако како га је изложио Језекиљ, неопходно је разумети четири нараштаја адвентизма. Сестра Вајт започиње одељак који смо изабрали непосредним упућивањем на девето поглавље Језекиљево, а део који смо изабрали такође се завршава непосредним упућивањем на девето поглавље Језекиљево. У том одељку она о Језекиљу каже: „Пророк је, гледајући низ векове, ово време имао изнесено пред својим виђењем.“ Језекиљ је видео околности које се збивају током запечаћења сто четрдесет и четири хиљаде.

In the previous article we identified with three specific passages from the Spirit of Prophecy that Isaiah’s “drunkards of Ephraim,” who in this passage are identified as the “ancient men,” and who in both passages represent the leadership of Jerusalem (Adventism), cannot see that there is to be a mighty manifestation of the power of God as in former years. In this passage the very manifestation of God’s power that they refuse to see will occur as part of the divine judgment which is brought upon them, for it is stated that, “the people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse.”

У претходном чланку смо помоћу три посебна одломка из Духа пророштва утврдили да Исаијини „пијанице Ефремове“, који су у овом одломку означени као „стари људи“, и који у оба одломка представљају вођство Јерусалима (адвентизма), не могу да виде да треба да дође до силног пројављивања Божје силе као у пређашњим годинама. У овом одломку само пројављивање Божје силе, које они одбијају да виде, наступиће као део божанског суда који се извршава над њима, јер је речено да је „народ требало да види божанску силу како се на изразит начин пројављује, да би остао без изговора.“

Laodicean Adventism refuses to see the manifestation of the latter rain that began sprinkling on September 11, 2001, but they will see the climax of that rainfall when the message of the Midnight Cry is repeated in the last days. That message is Islam of the third Woe. Did not the leadership of ancient Israel, who had just crucified their Messiah watch as the Holy Spirit was poured out at Pentecost?

Лаодикијски адвентизам одбија да види пројаву позног дажда који је почео да ромиња 11. септембра 2001, али ће видети врхунац те кише када се у последњим данима понови вест Поноћног поклича. Та вест је ислам трећег Тешко. Зар вођство старога Израиља, које је управо било разапело свога Месију, није посматрало како се Свети Дух излио на Педесетницу?

The passage is identifying the church, which by context is represented by Ezekiel as Jerusalem, and the members within the church (Jerusalem), are contrasted by a “little company,” who are also identified as those “that walk in the light,” and are the “faithful few.” The Bible teaches that “many” are called, but “few” are chosen. The subject of the passage includes the wrath of God that is brought upon His people. The people have brought their judgment upon themselves, but God is specific in emphasizing that it is His angels that accomplish the work of destruction. God never lies, and He has promised that it is He that visits the iniquity of men unto the third and fourth generation. To attribute the execution of judgment to any other than God is to deny His character, and suggest He is a liar.

Одломак поистовећује цркву, која је према контексту код Језекиља представљена као Јерусалим, а чланови унутар цркве (Јерусалима) супротстављени су „малој дружини“, која је такође поистовећена као они „који ходе у светлости“ и као „верна неколицина“. Библија учи да су „многи“ позвани, али да су „ретки“ изабрани. Предмет овог одломка обухвата и гнев Божји који се излива на Његов народ. Народ је навукао суд на себе, али Бог изричито наглашава да су Његови анђели ти који извршавају дело уништења. Бог никада не лаже, и Он је обећао да Он походи безакоње људи до трећег и четвртог колена. Приписати извршење суда било коме другом осим Богу значи порицати Његов карактер и наговештавати да је Он лажа.

The passage identifies that when the destroying angels of Ezekiel begin to go through Jerusalem, that it is then that, “the ministry of His wrath commences.” God’s wrath begins with Jerusalem, which is his church, which is Laodicean Adventism.

Одломак указује да, када анђели уништења из Језекиља почну да пролазе кроз Јерусалим, тада „започиње служба Његовог гнева“. Божји гнев почиње са Јерусалимом, који је Његова црква, која је лаодикијски адвентизам.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Јер је дошло време да суд започне од дома Божијега; а ако најпре од нас почиње, какав ће бити свршетак оних који се не покоравају јеванђељу Божијему? 1. Петрова 4:17.

God’s wrath is accomplished by God’s angels, and when their work begins, they are commanded to “smite,” all and to “let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.” The wrath of God is carried out by holy angels, and the point we are wishing to identify here is that the commencement of God’s ministry of wrath is accomplished in the fourth generation.

Божји гнев извршавају Божји анђели, и када отпочне њихово дело, заповеђено им је да „бијете“, све, и да „око ваше да не жали, нити се смилујте: побијте до истребљења старо и младо, и девојке, и децу, и жене; али ниједном човеку на коме је знак не приступајте; и почните од Мојега светилишта.“ Божји гнев извршавају свети анђели, а оно што овде желимо да утврдимо јесте да се почетак Божје службе гнева извршава у четвртом нараштају.

We will continue this study in the next article.

Наставићемо ово проучавање у следећем чланку.

> And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. And it shall come to pass in that day, saith the Lord, that there shall be the noise of a cry from the fish gate, and an howling from the second, and a great crashing from the hills. Howl, ye inhabitants of Maktesh, for all the merchant people are cut down; all they that bear silver are cut off. And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will he do evil. Zephaniah 1:8–12.

> И догодиће се у дан жртве Господње да ћу походити кнезове и царске синове, и све који су обучени у туђинско рухо. И у исти дан походићу све који прескачу праг, који куће својих господара пуне насиљем и преваром. И догодиће се у тај дан, говори Господ, да ће се чути вика с рибљих врата, и јаук из другог краја, и велико рушење с брда. Ридајте, становници Мактеша, јер је истребљен сав трговачки народ; одсечени су сви који носе сребро. И догодиће се у то време да ћу Јерусалим претражити са светиљкама и походити људе који су се усталили на своме талогу, који у срцу своме говоре: Господ неће чинити добро, нити ће чинити зло. Софонија 1:8–12.

Back to Articles