Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Three

Kniha Daniel – stoosemdesiata tretia

The Eternal Foundation: Christ in Prophetic History and the Believer’s Faith

Večný základ: Kristus v prorockých dejinách a vo viere veriaceho

Author

Jeff Pippenger

Published

April 13, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life.” That “truth” identified two aspects of Christ. The first was that Christ is an element of prophetic history. The waymarks that represent the events of prophetic history, represent Christ. His association with the events identifies the sacredness of the prophetic waymarks, and provides the logic for Sister White so often saying that we must guard the waymarks, for those waymarks represent Jesus Christ. The waymark that represented the testing theme in the time of Christ was His baptism, and it aligned with other events in the sacred reform lines, distinguished by the descent of a Divine symbol.

„Pravda, ktorú Peter vyznal, je základom viery veriaceho. Je to to, čo sám Kristus vyhlásil za večný život.“ Táto „pravda“ označila dva aspekty Krista. Prvým bolo, že Kristus je prvkom prorockých dejín. Medzníky, ktoré predstavujú udalosti prorockých dejín, predstavujú Krista. Jeho spojenie s týmito udalosťami určuje posvätnosť prorockých medzníkov a poskytuje logiku tomu, prečo sestra Whiteová tak často hovorí, že musíme strážiť medzníky, lebo tieto medzníky predstavujú Ježiša Krista. Medzníkom, ktorý predstavoval tému skúšky v Kristovom čase, bol Jeho krst a bol v súlade s inými udalosťami v posvätných reformných líniách, odlíšenými zostúpením božského symbolu.

In the reform line of Moses, Divinity descended and abode in a burning bush, a symbol of the creator combining with the creation. In the reform line at the end of the seventy years, Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, and at the same time Daniel was changed into the image of Christ. In the reform line of Christ, the Holy Spirit descended in the form of a dove to anoint God’s Son, the symbol of Divinity combined with humanity. In Millerite history the angel that descended on August 11, 1840 was “no less a personage than Jesus Christ,” who descended with a little book that was to be eaten, and He was that little book. There He demonstrated that the combination of Divinity with humanity is accomplished by eating and drinking the flesh and blood of the Bread of Heaven.

V reformnej línii Mojžiša zostúpilo Božstvo a prebývalo v horiacom kre, symbole Stvoriteľa spojeného so stvorením. V reformnej línii na konci sedemdesiatich rokov zostúpil Michael, aby zmocnil Kýra pokračovať prvým dekrétom, a zároveň bol Daniel zmenený na obraz Krista. V reformnej línii Krista zostúpil Duch Svätý v podobe holubice, aby pomazal Božieho Syna, symbol Božstva spojeného s ľudstvom. V milleritských dejinách anjel, ktorý zostúpil 11. augusta 1840, nebol „nikto menší než Ježiš Kristus“, ktorý zostúpil s malou knižkou, ktorá mala byť zjedená, a On bol touto malou knižkou. Tam ukázal, že spojenie Božstva s ľudstvom sa uskutočňuje jedením a pitím tela a krvi Chleba z neba.

Sacred history is sacred because it is embodied by the presence of Christ. The predictions of God’s Word that identify future events, are Jesus Christ, for He is the “Word.” When those predictions are fulfilled in history, the events represent the fulfillment of His word, and His Word is Truth. It is His Word that sets forth the prediction, and it is His Word that is fulfilled when the event arrives, so at the beginning and at the ending it is Jesus Christ, for He is the Alpha and Omega. Therefore, when Peter proclaimed that Jesus was the Christ and the Son of the living God, he was identifying a waymark that was Jesus Christ and a waymark that reaches its perfect fulfillment in the last days. September 11, 2001 was the perfect fulfillment of Christ.

Posvätné dejiny sú posvätné preto, lebo sú stelesnené prítomnosťou Krista. Predpovede Božieho slova, ktoré označujú budúce udalosti, sú Ježiš Kristus, lebo On je „Slovo“. Keď sa tieto predpovede napĺňajú v dejinách, udalosti predstavujú naplnenie Jeho slova a Jeho Slovo je Pravda. Je to Jeho Slovo, ktoré predkladá predpoveď, a je to Jeho Slovo, ktoré sa napĺňa, keď udalosť nastane, takže na počiatku i na konci je to Ježiš Kristus, lebo On je Alfa a Omega. Preto, keď Peter vyhlásil, že Ježiš je Kristus a Syn živého Boha, označoval medzník, ktorým bol Ježiš Kristus, a medzník, ktorý dosahuje svoje dokonalé naplnenie v posledných dňoch. 11. september 2001 bol dokonalým naplnením Krista.

To reject the prophetic fulfillment of September 11, 2001, is to reject Christ, the Son of the living God. That truth, expressed by Peter, was “the foundation of the believer’s faith,” and on September 11, 2001 Christ led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths,” which represent the “foundations” of the movement of the first and third angels’ messages. Peter represented the one hundred and forty-four thousand, who are sealed during the period when the four angels are restraining the four winds. The sealing time is a specific prophetic period, beginning on September 11, 2001 and ending at the soon coming Sunday law. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Odmietnuť prorocké naplnenie 11. septembra 2001 znamená odmietnuť Krista, Syna živého Boha. Táto pravda, vyjadrená Petrom, bola „základom viery veriaceho“ a 11. septembra 2001 Kristus priviedol svoj ľud posledných dní späť k Jeremiášovým „starým chodníkom“, ktoré predstavujú „základy“ hnutia posolstiev prvého a tretieho anjela. Peter predstavoval stoštyridsaťštyritisíc, ktorí sú zapečaťovaní v období, keď štyria anjeli zadržiavajú štyri vetry. Čas zapečaťovania je osobitné prorocké obdobie, ktoré sa začína 11. septembra 2001 a končí pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone. Ježiš vždy znázorňuje koniec nejakej veci jej začiatkom.

At the beginning of the sealing time the angel of Revelation eighteen descended, as had the Holy Spirit at the baptism, and that angel was “no less a personage than Jesus Christ,” for the angel that descended to lighten the earth with His glory in the Millerite history was “no less a personage than Jesus Christ.” At the soon coming Sunday law “no less a personage than Jesus Christ,” descends again and presents the second of the two messages of Revelation eighteen, as He calls His other flock out of Babylon. In the middle of the period of the sealing time, an angel descended, as the second angel descended on April 19, 1844, at the first disappointment of the Millerite movement.

Na začiatku času zapečaťovania zostúpil anjel z osemnástej kapitoly Zjavenia, tak ako pri krste zostúpil Duch Svätý, a tento anjel nebol „nikto menší než sám Ježiš Kristus“, lebo anjel, ktorý v milleritských dejinách zostúpil, aby osvietil zem svojou slávou, nebol „nikto menší než sám Ježiš Kristus“. Pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone opäť zostupuje „nikto menší než sám Ježiš Kristus“ a predkladá druhé z dvoch posolstiev osemnástej kapitoly Zjavenia, keď povoláva svoje druhé stádo z Babylonu. Uprostred obdobia času zapečaťovania zostúpil anjel, tak ako druhý anjel zostúpil 19. apríla 1844 pri prvom sklamaní milleritského hnutia.

Between the arrival of that second angel, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, many angels were sent to add power to the second angel as the Midnight Cry message arrived. Speaking of the history when these angels arrived in Millerite history, Sister White informs us that those that rejected these messages had crucified Christ just as assuredly as the Jews crucified Christ.

Medzi príchodom toho druhého anjela a príchodom tretieho anjela 22. októbra 1844 bolo poslaných mnoho anjelov, aby pridali moc druhému anjelovi, keď prichádzalo posolstvo Polnočného volania. Keď sestra Whiteová hovorí o dejinách, v ktorých títo anjeli prišli v milleritských dejinách, informuje nás, že tí, ktorí tieto posolstvá odmietli, ukrižovali Krista práve tak isto, ako Židia ukrižovali Krista.

> “I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there.” Early Writings, 261.

> „Videla som, že tak ako Židia ukrižovali Ježiša, tak aj menovité cirkvi ukrižovali tieto posolstvá, a preto nemajú nijaké poznanie o ceste do najsvätejšieho miesta a nemôžu mať úžitok z Ježišovho príhovoru tam.“ Early Writings, 261.

The messages represented by the angels, when rejected, represent the crucifixion of Christ, for He embodies the messages and their historical fulfillment. On July 18, 2020, “no less a personage than Jesus Christ” descended, marking the first disappointment and the beginning of the tarrying time. Slain in the streets, the dead dry bones of His last-day people were to be awakened by hearing the only voice that can bring people back to life.

Posolstvá predstavované anjelmi, keď sú odmietnuté, predstavujú ukrižovanie Krista, lebo On stelesňuje tieto posolstvá i ich historické naplnenie. Dňa 18. júla 2020 zostúpil „nie menší ako sám Ježiš Kristus“, čím označil prvé sklamanie a začiatok času meškania. Zabité na uliciach, mŕtve suché kosti Jeho ľudu posledných dní mali byť prebudené tým, že uslyšia jediný hlas, ktorý môže priviesť ľudí späť k životu.

> Verily, verily, I say unto you, The hour is coming, and now is, when the dead shall hear the voice of the Son of God: and they that hear shall live. For as the Father hath life in himself; so hath he given to the Son to have life in himself; And hath given him authority to execute judgment also, because he is the Son of man. Marvel not at this: for the hour is coming, in the which all that are in the graves shall hear his voice, And shall come forth; they that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation. John 5:25–29.

> Veru, veru, hovorím vám: Prichádza hodina, ba už je tu, keď mŕtvi budú počuť hlas Syna Božieho, a tí, čo ho počujú, budú žiť. Lebo ako má Otec život sám v sebe, tak dal aj Synovi, aby mal život sám v sebe; a dal mu aj moc konať súd, pretože je Syn človeka. Nedivte sa tomu, lebo prichádza hodina, keď všetci, čo sú v hroboch, budú počuť jeho hlas a vyjdú: tí, čo činili dobro, na vzkriesenie života, a tí, čo páchali zlo, na vzkriesenie odsúdenia. Ján 5,25–29.

In July of 2023, His voice called the dead dry bones to life, and Alpha and Omega then repeated the beginning of the sealing time, for July 2023, marks the ending period of the sealing time. His people were then again called back to Jeremiah’s old paths, to the foundations of Millerite history. The foundational message of the Millerites’ beginning and ending were the first and last messages of Millerite history, which was the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six.

V júli 2023 Jeho hlas povolal mŕtve suché kosti k životu a Alfa i Omega potom zopakovali začiatok času pečatenia, lebo júl 2023 označuje záverečné obdobie času pečatenia. Jeho ľud bol potom opäť povolaný späť k starodávnym cestám Jeremiáša, k základom milleritskej histórie. Základným posolstvom začiatku a konca milleritov bolo prvé a posledné posolstvo milleritskej histórie, ktorým bolo „sedem časov“ z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika.

In July 2023, God’s last day people were once again commanded to take the little book and eat it. As they eat the little book, they are then tested to see if they will acknowledge the message of the third Woe in Revelation chapter nine (the tidings of the east) and the message of Daniel chapter eleven (the tidings of the north). The testing process leads them to verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven, which is the Battle of Panium, which is Caesarea Philippi and which is the message of the Midnight Cry where the two classes who have heard His voice are manifested, one class “that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation.”

V júli 2023 bol Boží ľud posledných dní znovu vyzvaný, aby vzal malú knižku a zjedol ju. Keď zjedia malú knižku, sú potom skúšaní, aby sa ukázalo, či uznajú posolstvo tretieho Beda v deviatej kapitole Zjavenia (zvesť z východu) a posolstvo jedenástej kapitoly Daniela (zvesť zo severu). Tento skúšobný proces ich vedie k veršom trinásť až pätnásť v jedenástej kapitole Daniela, čo je bitka pri Paniu, čo je Cézarea Filipova a čo je posolstvo Polnočného volania, v ktorom sa zjavujú dve skupiny, ktoré počuli Jeho hlas: jedna skupina „ktorí činili dobre, vstanú na vzkriesenie života; a tí, ktorí páchali zlo, na vzkriesenie odsúdenia.“

There are three voices in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and they are all the voice of “no less a personage than Jesus Christ.” The first voice of Revelation eighteen sounded when the great buildings of New York city were brought down by a touch from God. The second voice is the voice of Michael the archangel who calls the dead out of their graves. The third voice is the second voice of Revelation chapter eighteen that calls His other flock out of Babylon in the hour of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven. The perfect fulfillment of Peter’s confession at Caesarea Philippi is made when Christ leads His last day people to “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

V čase zapečaťovania sto štyridsaťštyritisíc znievajú tri hlasy a všetky sú hlasom „nikoho menšieho než Ježiša Krista“. Prvý hlas zo zjavenia osemnásť zaznel, keď boli veľké budovy mesta New York zvrhnuté dotykom od Boha. Druhý hlas je hlasom archanjela Michala, ktorý povoláva mŕtvych z ich hrobov. Tretí hlas je druhým hlasom z osemnástej kapitoly Zjavenia, ktorý vyzýva Jeho iné ovce, aby vyšli z Babylona v hodine „veľkého zemetrasenia“ z jedenástej kapitoly Zjavenia. Dokonalé naplnenie Petrovho vyznania pri Cézarei Filipovej nastáva vtedy, keď Kristus vedie svoj ľud posledných dní k „tej časti Danielovho proroctva, ktorá sa vzťahuje na posledné dni“.

Panium of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, is the “portion” of the prophecy of Daniel that was sealed up that identifies the message of the Midnight Cry. Panium is the Exeter camp meeting in August of 1844, it’s a history that is fulfilled in the second term of Donald Trump, and it is the prophetic message that impresses the seal of God upon the foreheads of the one hundred and forty-four thousand. The verses we are now studying are very holy ground.

Pánium vo veršoch trinásť až pätnásť jedenástej kapitoly Daniela je „časťou“ Danielovho proroctva, ktorá bola zapečatená a ktorá označuje posolstvo Polnočného volania. Pánium je exeterské táborové zhromaždenie v auguste roku 1844; je to dejinnosť, ktorá sa napĺňa v druhom prezidentskom období Donalda Trumpa, a je to prorocké posolstvo, ktoré vtláča pečať Božiu na čelá sto štyridsaťštyritisíc. Verše, ktoré teraz skúmame, sú veľmi svätou pôdou.

> “The truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life. But the possession of this knowledge was no ground for self-glorification. Through no wisdom or goodness of his own had it been revealed to Peter. Never can humanity, of itself, attain to a knowledge of the divine. ‘It is as high as heaven; what canst thou do? deeper than hell; what canst thou know?’ Job 11:8. Only the spirit of adoption can reveal to us the deep things of God, which ‘eye hath not seen, nor ear heard, neither have entered into the heart of man.’ ‘God hath revealed them unto us by His Spirit: for the Spirit searcheth all things, yea, the deep things of God.’ 1 Corinthians 2:9, 10. ‘The secret of the Lord is with them that fear Him;’ and the fact that Peter discerned the glory of Christ was an evidence that he had been ‘taught of God.’ Psalm 25:14; John 6:45. Ah, indeed, ‘blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee.’

> „Pravda, ktorú Peter vyznal, je základom viery veriaceho. Je to to, čo sám Kristus vyhlásil za večný život. Vlastníctvo tohto poznania však nebolo nijakým dôvodom na sebaoslavovanie. Petrovi nebolo zjavené nijakou jeho vlastnou múdrosťou ani dobrotou. Ľudstvo nikdy nemôže samo od seba dospieť k poznaniu božského. „Je vyššie ako nebesá; čo môžeš urobiť? Hlbšie ako podsvetie; čo môžeš vedieť?“ Jób 11:8. Iba duch synovstva nám môže zjaviť hlboké Božie veci, ktoré „oko nevidelo, ani ucho nepočulo, ani na ľudské srdce nevstúpilo“. „Nám ich však Boh zjavil skrze svojho Ducha; lebo Duch skúma všetko, aj Božie hlbiny.“ 1. Korinťanom 2:9, 10. „Hospodinovo tajomstvo patrí tým, ktorí sa Ho boja;“ a skutočnosť, že Peter rozoznal Kristovu slávu, bola dôkazom, že bol „vyučený Bohom“. Žalm 25:14; Ján 6:45. Ach, veru, „blahoslavený si, Šimon, syn Jonášov, lebo telo a krv ti to nezjavili.“

> “Jesus continued: ‘I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build My church; and the gates of hell shall not prevail against it.’ The word Peter signifies a stone,—a rolling stone. Peter was not the rock upon which the church was founded. The gates of hell did prevail against him when he denied his Lord with cursing and swearing. The church was built upon One against whom the gates of hell could not prevail.” The Desire of Ages, 413

> „Ježiš pokračoval: ‚A ja ti hovorím, že ty si Peter, a na tejto skale postavím svoju cirkev, a brány pekla ju nepremôžu.‘ Slovo Peter znamená kameň — kotúľajúci sa kameň. Peter nebol skalou, na ktorej bola cirkev založená. Brány pekla ho premohli, keď svojho Pána zaprel s kliatbou a prísahou. Cirkev bola vybudovaná na Tom, proti ktorému brány pekla nemohli zvíťaziť.“ Túžba vekov, 413

The message Christ was presenting to His disciples at Caesarea Philippi was and is the message of the Midnight Cry, and it is placed within the context of a spiritual war between the Greek god Pan, whose temple was called “the gates of hell,” and the two apostate horns of the earth beast. The Maccabees were God’s apostate people, who professed to be the defenders of God’s church, as they were warring against the religion of the Greeks. They identified themselves as both the religious and political leaders. They represent the apostate Protestantism of those fallen churches that, with the government of the United States, are now forming an image of the beast and are warring against the globalist’s religion of woke-ism and Mother Earth. The apostate horns prevail in their struggle with the religious and political elements of globalism, and at the same time the true Protestant horn is being purified by the removal of the last remnants of the foolish virgins, in advance of being lifted up as an ensign at the “great earthquake” of the soon coming Sunday law.

Posolstvo, ktoré Kristus predkladal svojim učeníkom v Cézarei Filipovej, bolo a je posolstvom Polnočného volania a je zasadené do kontextu duchovnej vojny medzi gréckym bohom Panom, ktorého chrám sa nazýval „brány pekelné“, a dvoma odpadlíckymi rohmi šelmy zo zeme. Makabejci boli Božím odpadlíckym ľudom, ktorý sa vyznával za obrancov Božej cirkvi, keďže bojovali proti náboženstvu Grékov. Stotožňovali sa tak s náboženskými, ako aj s politickými vodcami. Predstavujú odpadlícky protestantizmus tých padlých cirkví, ktoré spolu s vládou Spojených štátov teraz vytvárajú obraz šelmy a vedú boj proti náboženstvu globalistov, proti wokeizmu a Matke Zemi. Odpadlícke rohy víťazia vo svojom zápase s náboženskými a politickými prvkami globalizmu a zároveň sa pravý protestantský roh očisťuje odstránením posledných zvyškov bláznivých panien, ešte predtým, než bude pozdvihnutý ako zástava pri „veľkom zemetrasení“ čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona.

The portion of the prophecy of the book of Daniel that relates to the last days, which is also the Revelation of Jesus Christ, and is the message of the Midnight Cry, is unsealed by the Lion of the tribe of Judah at Caesarea Philippi, which is Panium. It is unsealed in the midst of the warfare between atheistic beast from the bottomless pit and the horn of Republicanism that began to stir up that beast in 2015, and against the genuine horn of Protestantism that is now being resurrected as a mighty army.

Časť proroctva knihy Daniel, ktorá sa vzťahuje na posledné dni, ktorá je zároveň Zjavením Ježiša Krista a je posolstvom Polnočného volania, je odpečatená Levom z kmeňa Júdu v Cézarei Filipovej, ktorá je Pánium. Je odpečatená uprostred boja medzi ateistickou šelmou z bezodnej priepasti a rohom republikánstva, ktorý začal túto šelmu roznecovať v roku 2015, a proti pravému rohu protestantizmu, ktorý je teraz vzkriesený ako mocné vojsko.

The truth that Peter confessed represents the waymark of September 11, 2001, and also that Christ is the Son of the living God. The truth of what is represented by Jesus being the Son of God, is a testing truth as certainly as was whether Jesus was the Messiah or not in the days of Peter. The proclamation that Jesus is the Son of God represents everything that had been revealed of who the Son is. It represents not only that He was God’s Son, but that He was also the son of man. It is the truth of the incarnation of divinity into humanity, which is the very work that is accomplished during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The truth of the “incarnation,” is the truth at the end that was typified by the truth of the “Sabbath” at the beginning.

Pravda, ktorú Peter vyznal, predstavuje medzník 11. septembra 2001 a tiež to, že Kristus je Syn živého Boha. Pravda o tom, čo je vyjadrené tým, že Ježiš je Syn Boží, je skúšobnou pravdou rovnako určite, ako bola v Petrových dňoch skúšobnou pravdou otázka, či Ježiš je, alebo nie je Mesiáš. Vyhlásenie, že Ježiš je Syn Boží, predstavuje všetko, čo bolo zjavené o tom, kým Syn je. Predstavuje nielen to, že bol Božím Synom, ale aj to, že bol Synom človeka. Je to pravda o vtelení božstva do ľudstva, čo je práve dielo, ktoré sa uskutočňuje v čase zapečaťovania sto štyridsaťštyritisíc. Pravda o „vtelení“ je pravdou na konci, ktorú na začiatku predobrazovala pravda o „sobote“.

October 22, 1844 marked the arrival of the third angel. When an angel arrives, a special truth adapted to the period where the truth is unsealed is opened by the Lion of the tribe of Judah, and that truth then tests the generation where that truth is opened up. On October 22, 1844 the truths associated with the work of Christ, who suddenly came unto the temple He had raised in the forty-six years from 1798 unto 1844, were revealed. Christ’s work of judgment, the law of God, His role as High Priest, the issue of the mark of the beast and the sealing of the one hundred and forty-four thousand were all opened up. Sister White was shown that of those truths, there was one truth which the Alpha and Omega identified in a special light.

22. október 1844 znamenal príchod tretieho anjela. Keď anjel prichádza, Lev z pokolenia Júdovho otvára osobitnú pravdu prispôsobenú obdobiu, v ktorom je táto pravda odpečatená, a táto pravda potom skúša pokolenie, v ktorom je otvorená. Dňa 22. októbra 1844 boli zjavené pravdy spojené s dielom Krista, ktorý náhle prišiel do chrámu, ktorý vyzdvihol v priebehu štyridsiatich šiestich rokov od roku 1798 do roku 1844. Kristovo dielo súdu, Boží zákon, Jeho úloha Veľkňaza, otázka znamenia šelmy a zapečatenie sto štyridsaťštyritisíc — to všetko bolo otvorené. Sestre Whiteovej bolo ukázané, že spomedzi týchto právd bola jedna pravda, ktorú Alfa a Omega označil v osobitnom svetle.

> “I was amazed as I saw the fourth commandment in the very center of the ten precepts, with a soft halo of light encircling it. Said the angel: ‘It is the only one of the ten which defines the living God who created the heavens and the earth and all things that are therein. When the foundations of the earth were laid, then was laid the foundation of the Sabbath also.’” Testimonies, volume 1, 75.

> „Žasla som, keď som videla štvrté prikázanie v samom strede desiatich prikázaní, obklopené jemnou žiarivou svätožiarou. Anjel povedal: ‚Je to jediné z desiatich, ktoré označuje živého Boha, ktorý stvoril nebesia i zem a všetko, čo je v nich. Keď boli položené základy zeme, vtedy bol položený aj základ soboty.‘“ Testimonies, zväzok 1, 75.

The sealing time of the one hundred and forty-four thousand had arrived, but it was to be delayed by the rebellion of 1863. On September 11, 2001 the sealing process began when Christ, represented as the mighty angel of Revelation chapter eighteen, descended with a hidden book in His hand that God’s last day people were to eat. The Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning, so in the last days there was another truth that was placed in a special light, and it was directly connected to the Sabbath truth that was highlighted the first time Christ attempted to seal the one hundred and forty-four thousand.

Nastal čas pečatenia sto štyridsaťštyritisíc, no mal byť oddialený vzburou roku 1863. Dňa 11. septembra 2001 sa začal proces pečatenia, keď Kristus, predstavený ako mocný anjel zo zjavenia osemnástej kapitoly, zostúpil so skrytou knihou vo svojej ruke, ktorú mal zjesť Boží ľud posledných dní. Alfa a Omega vždy znázorňuje koniec začiatkom, takže v posledných dňoch bola ešte jedna pravda postavená do zvláštneho svetla a bola priamo spojená s pravdou o sobote, ktorá bola zdôraznená pri prvom pokuse Krista spečatiť sto štyridsaťštyritisíc.

> “The time has come for Daniel to stand in his lot. The time has come for the light given him to go to the world as never before. If those for whom the Lord has done so much will walk in the light, their knowledge of Christ and the prophecies relating to Him will be greatly increased as they near the close of this earth’s history.

> „Nastal čas, aby sa Daniel postavil na svoj údel. Nastal čas, aby svetlo, ktoré mu bolo dané, išlo do sveta ako nikdy predtým. Ak tí, pre ktorých Pán vykonal tak mnoho, budú chodiť vo svetle, ich poznanie Krista a proroctiev, ktoré sa na Neho vzťahujú, sa bude veľmi rozmáhať, keď sa budú približovať k záveru dejín tejto zeme.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. They are of infinite worth in God’s sight, for they are one with Christ. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key which unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will not be able to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus will see light in God’s light.” Manuscript Releases, number 21, 406, 407.

> „Tí, ktorí majú spoločenstvo s Bohom, kráčajú vo svetle Slnka spravodlivosti. Nezneucťujú svojho Vykupiteľa tým, že kazia svoju cestu pred Bohom. Nebeské svetlo na nich svieti. V Božích očiach majú nekonečnú hodnotu, lebo sú jedno s Kristom. Pre nich je Božie slovo nevýslovne krásne a ľúbezné. Vnímajú jeho dôležitosť. Pravda sa im odhaľuje. Učenie o vtelení je zahalené jemným jasom. Vidia, že Písmo je kľúčom, ktorý odomyka všetky tajomstvá a rieši všetky ťažkosti. Tí, ktorí neboli ochotní prijať svetlo a chodiť vo svetle, nebudú schopní porozumieť tajomstvu pobožnosti; ale tí, ktorí neváhali vziať na seba kríž a nasledovať Ježiša, uvidia svetlo v Božom svetle.“ Manuscript Releases, číslo 21, 406, 407.

The doctrine of the incarnation is the truth that Divinity combined with humanity does not sin, and the sign of those who have reached that experience in the last days is the Sabbath.

Učenie o vtelení je pravda, že božstvo spojené s ľudstvom nehreší, a znamením tých, ktorí v posledných dňoch dosiahli túto skúsenosť, je sobota.

> Moreover also I gave them my sabbaths, to be a sign between me and them, that they might know that I am the Lord that sanctify them. Ezekiel 20:12.

> A takisto som im dal svoje soboty, aby boli znamením medzi mnou a nimi, aby poznali, že ja som Hospodin, ktorý ich posväcuje. Ezechiel 20:12.

The one hundred and forty-four thousand are sealed for eternity, and the process of the sealing identifies a short period of time at the end of the sealing process, just before the Sunday law, when the seal is impressed. In that short period of time Divinity is combined with humanity, permanently.

Sto štyridsaťštyri tisíc je spečatených na večnosť a proces spečaťovania označuje krátke časové obdobie na konci procesu spečaťovania, tesne pred nedeľným zákonom, keď je pečať vtlačená. V tom krátkom časovom období sa božstvo trvalo spája s ľudskosťou.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.

> „Čo robíte, bratia, vo veľkom diele prípravy? Tí, ktorí sa spájajú so svetom, prijímajú svetský odtlačok a pripravujú sa na znamenie šelmy. Tí však, ktorí nedôverujú sebe, ktorí sa ponižujú pred Bohom a očisťujú svoje duše poslušnosťou pravde, prijímajú nebeský odtlačok a pripravujú sa na Božiu pečať na svojich čelách. Keď vyjde nariadenie a odtlačok bude vtlačený, ich charakter zostane naveky čistý a nepoškvrnený.

> “Now is the time to prepare. The seal of God will never be placed upon the forehead of an impure man or woman. It will never be placed upon the forehead of the ambitious, world-loving man or woman. It will never be placed upon the forehead of men or women of false tongues or deceitful hearts. All who receive the seal must be without spot before God—candidates for heaven. Go forward, my brethren and sisters. I can only write briefly upon these points at this time, merely calling your attention to the necessity of preparation. Search the Scriptures for yourselves, that you may understand the fearful solemnity of the present hour.” Testimonies, volume 5, 216.

> „Teraz je čas pripraviť sa. Pečať Božia nikdy nebude vložená na čelo nečistého muža alebo ženy. Nikdy nebude vložená na čelo ctižiadostivého muža alebo ženy milujúcich svet. Nikdy nebude vložená na čelo mužov alebo žien s falošným jazykom alebo klamlivým srdcom. Všetci, ktorí prijmú pečať, musia byť pred Bohom bez poškvrny — kandidátmi na nebo. Kráčajte vpred, moji bratia a sestry. O týchto bodoch môžem teraz písať iba stručne, len upriamujúc vašu pozornosť na nevyhnutnosť prípravy. Skúmajte Písma sami za seba, aby ste porozumeli bázňabudiacej vážnosti prítomnej hodiny.“ Testimonies, zväzok 5, 216.

The previous passage might suggest that the seal is impressed at the Sunday law, but this is not the case. Sister White is clear that the Sunday law is a great crisis, and she also teaches clearly that character is manifested in a crisis, but never developed in a crisis. The seal is impressed at the Sunday law in the sense that it then becomes visible, for those who then have the seal are lifted up as an ensign. The seal is impressed in a short period of time, just before probation closes, and for Sabbath-keepers, probation closes at the Sunday law. The sealing began on September 11, 2001, and no one then received the seal of God, for as illustrated in the period of time following October 22, 1844, there was first to be a testing process.

Predchádzajúci úryvok by mohol naznačovať, že pečať je vtlačená pri nedeľnom zákone, ale nie je to tak. Sestra Whiteová jasne uvádza, že nedeľný zákon je veľkou krízou, a takisto jasne učí, že charakter sa v kríze prejavuje, ale nikdy sa v kríze nerozvíja. Pečať je vtlačená pri nedeľnom zákone v tom zmysle, že sa vtedy stáva viditeľnou, lebo tí, ktorí v tom čase pečať majú, sú pozdvihnutí ako zástava. Pečať je vtlačená v krátkom časovom období tesne pred uzavretím času milosti a pre tých, ktorí zachovávajú sobotu, sa čas milosti uzatvára pri nedeľnom zákone. Pečatenie sa začalo 11. septembra 2001 a nikto vtedy neprijal Božiu pečať, lebo, ako to bolo znázornené v časovom období nasledujúcom po 22. októbri 1844, najprv musel prebehnúť proces skúšky.

In every reform movement, when the divine symbol descends to empower the message that was unsealed at the time of the end, a testing process begins. When Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, the Jews were then tested as to whether they would leave the home they had lived in for the previous seventy years and return to a ruined city and rebuild it. When the Holy Spirit descended at the baptism of Christ, the Jews were tested on the subject of the Messiah. When the mighty angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, that generation was tested on whether they would eat the little book, and all that the little book represented.

V každom reformnom hnutí, keď božský symbol zostupuje, aby zmocnil posolstvo, ktoré bolo odpečatené v čase konca, začína sa proces skúšky. Keď Michael zostúpil, aby zmocnil Kýra postúpiť vpred s prvým dekrétom, Židia boli potom skúšaní v tom, či opustia domov, v ktorom žili počas predchádzajúcich sedemdesiatich rokov, a vrátia sa do zničeného mesta a znovu ho vybudujú. Keď pri krste Krista zostúpil Duch Svätý, Židia boli skúšaní v otázke Mesiáša. Keď mocný anjel zo Zjavenia desať zostúpil 11. augusta 1840, toto pokolenie bolo skúšané v tom, či zje malú knižku a všetko, čo malá knižka predstavovala.

A testing process began on August 11, 1840 that produced two classes of worshippers, and the class that followed the Lamb into the Most Holy Place were candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. The final test for that generation, who failed the testing process, began with the arrival of increased light upon the “seven times,” of Leviticus twenty-six. From 1856 unto 1863, the Laodicean message marked a final period of time in the period that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time is represented by verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

Dňa 11. augusta 1840 sa začal proces skúšky, ktorý vytvoril dve triedy ctiteľov; a tá trieda, ktorá nasledovala Baránka do Najsvätejšieho miesta, boli kandidátmi na to, aby boli medzi sto štyridsiatimi štyrmi tisícmi. Záverečná skúška pre to pokolenie, ktoré v procese skúšky neobstálo, sa začala príchodom rozšíreného svetla o „siedmich časoch“ z tretej knihy Mojžišovej, dvadsiatej šiestej kapitoly. Od roku 1856 do roku 1863 posolstvo Laodicei označovalo záverečné časové obdobie v období, ktoré sa začalo príchodom tretieho anjela 22. októbra 1844. Toto časové obdobie je znázornené veršami trinásť až pätnásť v jedenástej kapitole Daniela.

We will continue this study in the next article.

V ďalšom článku budeme pokračovať v tomto štúdiu.

> “‘In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not any thing made that was made. In him was life; and the life was the light of men. And the light shineth in darkness; and the darkness comprehended it not.’ ‘And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth’ (John 1:1–5, 14).

> „Na počiatku bolo Slovo a Slovo bolo u Boha a to Slovo bolo Boh. To bolo na počiatku u Boha. Všetko povstalo skrze neho a bez neho nepovstalo nič z toho, čo povstalo. V ňom bol život a život bol svetlom ľudí. A svetlo svieti vo tme a tma ho nepohltila.“ „A to Slovo sa stalo telom a prebývalo medzi nami (a my sme videli jeho slávu, slávu ako jednorodeného od Otca), plné milosti a pravdy“ (Ján 1:1–5, 14).

> “This chapter delineates the character and importance of the work of Christ. As one who understands his subject, John ascribes all power to Christ, and speaks of His greatness and majesty. He flashes forth divine rays of precious truth, as light from the sun. He presents Christ as the only Mediator between God and humanity.

> „Táto kapitola vykresľuje povahu a dôležitosť Kristovho diela. Ján ako ten, kto rozumie svojmu predmetu, pripisuje Kristovi všetku moc a hovorí o Jeho veľkosti a majestáte. Vyžaruje božské lúče drahocennej pravdy ako svetlo zo slnka. Predstavuje Krista ako jediného Prostredníka medzi Bohom a ľudstvom.

> “The doctrine of the incarnation of Christ in human flesh is a mystery, ‘even the mystery which hath been hid from ages and from generations’ (Colossians 1:26). It is the great and profound mystery of godliness. ‘The Word was made flesh, and dwelt among us’ (John 1:14). Christ took upon Himself human nature, a nature inferior to His heavenly nature. Nothing so shows the wonderful condescension of God as this. He ‘so loved the world, that he gave his only begotten Son’ (John 3:16). John presents this wonderful subject with such simplicity that all may grasp the ideas set forth, and be enlightened.

> „Učenie o vtelení Krista do ľudského tela je tajomstvom, ‚áno, tajomstvom, ktoré bolo ukryté od vekov a od pokolení‘ (Kolosanom 1:26). Je to veľké a hlboké tajomstvo pobožnosti. ‚Slovo sa stalo telom a prebývalo medzi nami‘ (Ján 1:14). Kristus vzal na seba ľudskú prirodzenosť, prirodzenosť nižšiu než Jeho nebeská prirodzenosť. Nič tak neukazuje obdivuhodné Božie poníženie ako toto. On ‚tak miloval svet, že dal svojho jednorodeného Syna‘ (Ján 3:16). Ján predkladá túto obdivuhodnú tému s takou jednoduchosťou, že všetci môžu pochopiť predložené myšlienky a byť osvietení.“

> “Christ did not make believe take human nature; He did verily take it. He did in reality possess human nature. ‘As the children are partakers of flesh and blood, he also himself likewise took part of the same’ (Hebrews 2:14). He was the son of Mary; He was of the seed of David according to human descent. He is declared to be a man, even the Man Christ Jesus. ‘This man,’ writes Paul, ‘was counted worthy of more glory than Moses, inasmuch as he who hath builded the house hath more honour than the house’ (Hebrews 3:3).

> „Kristus iba predstierane neprijal ľudskú prirodzenosť; prijal ju naozaj. Skutočne mal ľudskú prirodzenosť. ‚Keďže teda deti majú účasť na tele a krvi, aj on sám sa podobne stal účastným toho istého‘ (Hebrejom 2,14). Bol synom Márie; podľa ľudského pôvodu bol z Dávidovho semena. Je vyhlásený za človeka, áno, za človeka Krista Ježiša. ‚Tento človek,‘ píše Pavol, ‚bol uznaný za hodného väčšej slávy než Mojžiš, nakoľko ten, kto dom postavil, má väčšiu česť ako dom‘ (Hebrejom 3,3).“

> “But while God’s Word speaks of the humanity of Christ when upon this earth, it also speaks decidedly regarding His pre-existence. The Word existed as a divine being, even as the eternal Son of God, in union and oneness with His Father. From everlasting He was the Mediator of the covenant, the one in whom all nations of the earth, both Jews and Gentiles, if they accepted Him, were to be blessed. ‘The Word was with God, and the Word was God’ (John 1:1). Before men or angels were created, the Word was with God, and was God.

> „No hoci Božie Slovo hovorí o Kristovom človečenstve, keď bol na tejto zemi, rovnako jednoznačne hovorí aj o Jeho predexistencii. Slovo existovalo ako božská bytosť, ako večný Syn Boží, v spojení a jednote so svojím Otcom. Od večnosti bol Prostredníkom zmluvy, tým, v ktorom mali byť požehnané všetky národy zeme, Židia aj pohania, ak Ho prijmú. ‚Slovo bolo u Boha a to Slovo bolo Boh‘ (Ján 1,1). Skôr než boli stvorení ľudia alebo anjeli, Slovo bolo u Boha a bolo Bohom.“

> “The world was made by Him, ‘and without him was not anything made that was made’ (John 1:3). If Christ made all things, He existed before all things. The words spoken in regard to this are so decisive that no one need be left in doubt. Christ was God essentially, and in the highest sense. He was with God from all eternity, God over all, blessed forevermore.

> Svet bol stvorený skrze Neho, „a bez Neho nepovstalo nič z toho, čo povstalo“ (Ján 1:3). Ak Kristus stvoril všetky veci, jestvoval pred všetkými vecami. Slová vyslovené v tejto súvislosti sú natoľko rozhodné, že nikto nemusí zostať v pochybnostiach. Kristus bol Bohom vo svojej podstate, a to v najvyššom zmysle. Bol s Bohom od večnosti, Boh nad všetkým, požehnaný naveky.

> “The Lord Jesus Christ, the divine Son of God, existed from eternity, a distinct person, yet one with the Father. He was the surpassing glory of heaven. He was the commander of the heavenly intelligences, and the adoring homage of the angels was received by Him as His right. This was no robbery of God. ‘The Lord possessed me in the beginning of his way,’ He declares, ‘before his works of old. I was set up from everlasting, from the beginning, or ever the earth was. When there were no depths, I was brought forth; when there were no fountains abounding with water. Before the mountains were settled, before the hills was I brought forth: while as yet he had not made the earth, nor the fields, nor the highest part of the dust of the world. When he prepared the heavens, I was there: when he set a compass upon the face of the depth’ (Proverbs 8:22–27).

> „Pán Ježiš Kristus, božský Syn Boží, existoval od večnosti ako odlišná osoba, a predsa bol jedno s Otcom. Bol prevyšujúcou slávou nebies. Bol veliteľom nebeských bytostí a klaňajúca sa pocta anjelov Mu prináležala právom. Nebolo to nijaké uchvátenie toho, čo patrí Bohu. „Hospodin ma mal na počiatku svojej cesty,“ vyhlasuje, „pred svojimi dávnymi skutkami. Od večnosti som ustanovená, od počiatku, skôr ako bola zem. Keď ešte neboli priepasti, zrodená som bola; keď ešte nebolo prameňov prekypujúcich vodou. Skôr než boli upevnené vrchy, prv než pahorky, zrodená som bola; kým ešte neurobil zem ani polia, ani prvotný prach sveta. Keď pripravoval nebesia, bola som tam; keď vymedzoval kruh nad tvárou priepasti“ (Príslovia 8:22–27).

> “There are light and glory in the truth that Christ was one with the Father before the foundation of the world was laid. This is the light shining in a dark place, making it resplendent with divine, original glory. This truth, infinitely mysterious in itself, explains other mysterious and otherwise unexplainable truths, while it is enshrined in light, unapproachable and incomprehensible.” Selected Messages, book 1, 246–248.

> „V pravde, že Kristus bol jedno s Otcom pred založením sveta, je svetlo a sláva. Toto je svetlo žiariace na temnom mieste, ktoré ho robí žiarivým božskou, pôvodnou slávou. Táto pravda, sama osebe nekonečne tajomná, objasňuje iné tajomné a inak nevysvetliteľné pravdy, zatiaľ čo sama je uchovaná vo svetle, neprístupnom a nepochopiteľnom.“ Selected Messages, kniha 1, 246–248.

Back to Articles