Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Kniha Daniel – číslo sedemdesiatjeden

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Prorocká tapiséria: Odhalenie štyroch ohavností ôsmej kapitoly Ezechiela a ich významu v modernej dobe

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Štyri ohavnosti v ôsmej kapitole Ezechiela predstavujú štyri generácie moderného Izraela a začiatok moderného Izraela bol predobrazený začiatkom starovekého Izraela. Obe tieto počiatočné dejiny svedčia o ukončení moderného Izraela pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone. O dvoch začiatkoch Izraela, starovekom doslovnom i modernom duchovnom, svedčia počiatočné dejiny severného kráľovstva Izraela, keď sa oddelilo od Júdu.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Keď staroveký Izrael postavil zlaté teľa, práve vyšiel z Egypta na naplnenie proroctva, ktoré označovalo, že Boh z nich učiní kráľovstvo. Príbeh Jeroboáma, prvého kráľa severného kráľovstva Izraela, zahŕňa práve tieto charakteristiky. Jeroboám utiekol do Egypta pred Šalamúnovým hnevom. Prorok Achija mu dal prorocké zasľúbenie, že bude ustanovený za kráľa nad desiatimi z dvanástich kmeňov. Skôr než sa toto proroctvo naplnilo, Jeroboám utiekol do Egypta, aby vytvoril odstup medzi sebou a Šalamúnom, až kým Šalamún nezomrel.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> A stalo sa v tom čase, keď Jeroboám vyšiel z Jeruzalema, že ho na ceste stretol prorok Achija zo Šíla; a bol odetý novým plášťom; a oni dvaja boli sami na poli. Vtedy Achija schytil nový plášť, ktorý mal na sebe, a roztrhol ho na dvanásť kusov. A povedal Jeroboámovi: Vezmi si desať kusov, lebo takto hovorí Hospodin, Boh Izraela: Hľa, vytrhnem kráľovstvo z ruky Šalamúna a dám tebe desať kmeňov. (Jeden kmeň však bude mať pre svojho služobníka Dávida a pre Jeruzalem, mesto, ktoré som si vyvolil zo všetkých kmeňov Izraela.) Pretože ma opustili a klaňali sa Aštóret, bohyni Sidončanov, Kemošovi, bohu Moábcov, a Milkomovi, bohu synov Ammónových, a nechodili po mojich cestách, aby činili to, čo je správne v mojich očiach, a zachovávali moje ustanovenia a moje súdy, ako Dávid, jeho otec. Avšak nevezmem celé kráľovstvo z jeho ruky, ale ustanovím ho za knieža po všetky dni jeho života pre Dávida, svojho služobníka, ktorého som si vyvolil, pretože zachovával moje prikázania a moje ustanovenia. Ale vezmem kráľovstvo z ruky jeho syna a dám ho tebe, totiž desať kmeňov. A jeho synovi dám jeden kmeň, aby Dávid, môj služobník, mal vždy predo mnou lampu v Jeruzaleme, v meste, ktoré som si vyvolil, aby som tam položil svoje meno.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> A vezmem ťa a budeš kraľovať nad všetkým, po čom túži tvoja duša, a budeš kráľom nad Izraelom. A stane sa, ak budeš počúvať na všetko, čo ti prikážem, a budeš chodiť po mojich cestách a robiť to, čo je správne v mojich očiach, zachovávajúc moje ustanovenia a moje prikázania, ako robil Dávid, môj služobník, že budem s tebou a vybudujem ti trvalý dom, ako som vybudoval Dávidovi, a dám ti Izrael. A pre toto budem sužovať semeno Dávidovo, ale nie naveky. Preto sa Šalamún usiloval zabiť Jeroboáma. Jeroboám však vstal a utiekol do Egypta k Šíšakovi, egyptskému kráľovi, a bol v Egypte až do smrti Šalamúna. A ostatné skutky Šalamúna a všetko, čo vykonal, i jeho múdrosť, či nie sú zapísané v knihe skutkov Šalamúnových? A čas, ktorý Šalamún kraľoval v Jeruzaleme nad celým Izraelom, bol štyridsať rokov. A Šalamún zosnul a bol pochovaný v meste svojho otca Dávida; a namiesto neho kraľoval jeho syn Rechabeám. 1. Kráľov 11:28–43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

Po smrti kráľa Šalamúna sa kráľovstvo malo rozdeliť a Jeroboám sa mal stať kráľom nad desiatimi severnými kmeňmi, zatiaľ čo Šalamúnov syn Rechabeám mal byť kráľom v Jeruzaleme. Predtým, než došlo k rozdeleniu kmeňov, Jeroboám musel vyjsť z Egypta.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> A Roboám odišiel do Síchema, lebo do Síchema prišiel celý Izrael, aby ho ustanovil za kráľa. A stalo sa, keď sa o tom dopočul Jeroboám, syn Nebátov, ktorý bol ešte v Egypte, (pretože utiekol spred kráľa Šalamúna a Jeroboám býval v Egypte,) že poslali po neho a zavolali ho. A Jeroboám i celé zhromaždenie Izraela prišli a hovorili Roboámovi: Tvoj otec učinil naše jarmo tvrdým; teraz teda uľahči ťažkú službu svojho otca a jeho ťažké jarmo, ktoré na nás vložil, a budeme ti slúžiť. A on im povedal: Odíďte ešte na tri dni, potom sa ku mne vráťte. A ľud odišiel. 1 Kráľov 12:1–5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Príbeh o tom, ako Róboám počas troch dní konal nerozumne, pripisuje vinu jeho nerozumnému odmietnutiu rady starcov, avšak oddelenie kmeňov bolo prorokované, takže by k nemu došlo tak či onak. Stojí za zmienku, pre budúci článok, že proces oddelenia bol výslovne označený ako tri dni. Obe kráľovstvá sa počas dejín milleritov opäť stávajú jedným kráľovstvom, a keď sa severné a južné kmene počas milleritských dejín stávajú jedným kráľovstvom, je to v časovom období príchodu troch anjelov zo štrnástej kapitoly Zjavenia. Títo traja anjeli v dejinách milleritov boli predobrazení troma dňami Róboámovho rozhodovania. Tých štyridsaťšesť rokov, počas ktorých prichádzali traja anjeli od roku 1798 až do roku 1844, bolo tiež troma symbolickými dňami, o ktorých Kristus v druhej kapitole Jánovho evanjelia povedal, že budú potrebné, aby vzkriesil zničený chrám, avšak táto časť štúdie je určená pre budúci článok.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Keď Roboám po troch dňoch vyriekol svoj pochabý výrok, kráľovstvá sa rozdelili.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> Keď teda celý Izrael videl, že ich kráľ nevypočul, ľud odpovedal kráľovi a povedal: Aký podiel máme na Dávidovi? Nemáme ani dedičstvo v synovi Izaiho. Do svojich stanov, ó, Izrael! Teraz hľaď na svoj vlastný dom, Dávid. A Izrael odišiel do svojich stanov. Ale nad synmi Izraela, ktorí bývali v judských mestách, kraľoval Roboám. Potom kráľ Roboám poslal Adoráma, ktorý bol nad daňou; a celý Izrael ho ukameňoval, takže zomrel. Preto sa kráľ Roboám poponáhľal nastúpiť do svojho voza, aby utiekol do Jeruzalema. Tak sa Izrael vzbúril proti domu Dávidovmu až do tohto dňa. A stalo sa, keď celý Izrael počul, že sa Jeroboám vrátil, že poslali a povolali ho do zhromaždenia a ustanovili ho za kráľa nad celým Izraelom; nebolo nikoho, kto by nasledoval dom Dávidov, iba jediný kmeň Júdu. 1 Kráľov 12:16–20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

Proroctvo, že Jeroboám dostane kráľovstvo, sa naplnilo a naplnilo sa v čase, keď vyšiel z Egypta. Zo žiarlivosti nad tým, že Božia svätyňa bola v meste Jeruzalem, v meste, ktoré si Boh vyvolil, aby tam položil svoje meno, sa Jeroboám podujal napodobniť svätyňu, kňazstvo a bohoslužobnú službu, o ktorých bolo ustanovené, že sa majú vykonávať jedine v Jeruzaleme. Dielo Jeroboáma pri zriadení falošného systému uctievania v severných desiatich kmeňoch je priamou paralelou k vzbure Árona a zlatému teľaťu, a tak poskytuje ďalšie svedectvo nielen o čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone, ale aj o vzbure z roku 1863.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> A Jeroboám povedal vo svojom srdci: Teraz sa kráľovstvo vráti domu Dávidovmu. Ak tento ľud bude chodievať obetovať do domu Hospodinovho v Jeruzaleme, srdce tohto ľudu sa opäť obráti k jeho pánovi, k Roboámovi, judskému kráľovi; mňa zabijú a vrátia sa k Roboámovi, judskému kráľovi. Preto sa kráľ poradil a zhotovil dve zlaté teľatá a povedal im: Už ste sa dosť nachodili do Jeruzalema; hľa, tvoji bohovia, Izrael, ktorí ťa vyviedli z egyptskej krajiny. Jedno postavil v Bét-eli a druhé umiestnil v Dáne. A táto vec sa stala hriechom, lebo ľud chodieval klaňať sa pred jedno až do Dánu. A zriadil dom výšin a ustanovil kňazov z najnižších vrstiev ľudu, ktorí neboli zo synov Léviho. A Jeroboám ustanovil sviatok v ôsmom mesiaci, na pätnásty deň mesiaca, podobný sviatku, ktorý bol v Judsku, a obetoval na oltári. Tak urobil v Bét-eli, obetujúc teľatám, ktoré zhotovil; a ustanovil v Bét-eli kňazov výšin, ktoré zriadil. A obetoval na oltári, ktorý zhotovil v Bét-eli, na pätnásty deň ôsmeho mesiaca, totiž v mesiaci, ktorý si vymyslel vo svojom vlastnom srdci; a ustanovil sviatok pre synov Izraelových; a obetoval na oltári a pálil kadidlo. 1. Kráľov 12:26–33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Jeroboamova vzbura poskytuje ďalšiu líniu pravdy, ktorú možno položiť na vzburu Árona, vzburu protestantského rohu v roku 1863 a vzburu republikánskeho rohu pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone, a tým rozširuje prorocké svedectvo. Vo vzbure Áronovho zlatého teľaťa Pán zmenil ustanovený spôsob vyberania kňazstva.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

Pred vzburou sa mal prvorodený z každého kmeňa stať súčasťou kňazstva. No pri Áronovej vzbure so zlatým teľaťom stál pri Mojžišovi iba kmeň Lévi. Z tohto dôvodu Boh zmenil ustanovený spôsob poskytovania mužov pre kňazstvo a od toho okamihu malo kňazstvo pozostávať už len z Léviho rodu.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> A keď Mojžiš videl, že ľud je obnažený, (lebo Áron ich obnažil na ich hanbu medzi ich nepriateľmi,) Mojžiš sa postavil do brány tábora a povedal: Kto je na strane Hospodinovej? Nech príde ku mne. A zhromaždili sa k nemu všetci synovia Léviho. A povedal im: Takto hovorí Hospodin, Boh Izraela: Každý nech si pripáše svoj meč k boku a choďte sem i ta od brány k bráne po celom tábore a zabite každý svojho brata, každý svojho druha a každý svojho blížneho. A synovia Léviho učinili podľa slova Mojžišovho, a toho dňa padlo z ľudu asi tritisíc mužov. Exodus 32:25–28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Jeroboam napodobnil dielo, ktoré Boh vykonal pri Áronovej vzbure, keď Boh vzbudil nové kňazstvo z kmeňa Léviho, lebo Jeroboam „ustanovil za kňazov aj tých z najnižšieho ľudu, ktorí neboli zo synov Léviho.“ Vzbura na začiatku kráľovstva severných desiatich kmeňov je paralelou k Áronovej vzbure a k tancujúcim bláznom. K vzbure došlo po vyjdení z Egypta, na naplnenie proroctva, ktoré zasľúbilo, že bude ustanovené kráľovstvo. V oboch prípadoch bolo ustanovené nové kňazstvo, čo znamenalo zmenu oproti predošlému poriadku vyberania kňazov.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Áronova vzbura so zlatým teľaťom sa zopakovala, no Jeroboam ju zdvojnásobil, lebo zhotovil dve zlaté teľatá a umiestnil ich do dvoch miest. Mesto Dan predstavuje štátnictvo, lebo Dan znamená „súdiť“, a mesto Betel predstavuje cirkevníctvo, lebo Betel znamená „dom Boží“. Zlaté teľatá niesli tú istú symboliku ako Áronovo teľa, avšak s pridaným svedectvom spojenia Cirkvi a štátu, ako ho predstavujú tieto dve mestá. Teľa bolo najvyššou formou pohanskej obete, a preto predstavuje napodobenú Kristovu obeť. Zlato je symbolom Babylonu a teľa bolo obrazom šelmy. Tak ako Áron ustanovil falošný deň bohoslužby, aj Jeroboam ustanovil sviatok a postaral sa, aby dátum tohto sviatku nezodpovedal času pravého uctievania v Jeruzaleme.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Všetky prvky čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona sú predstavené v Jeroboamovom svedectve vzbury: falošná obeť (teľa), falošný Kristus (oltár), obraz šelmy (spojenie cirkvi a štátu), falošný deň bohoslužby (nedeľa) a sfalšované kňazstvo.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Začiatok starovekého Izraela, začiatok desiatich severných kmeňov ako kráľovstva a začiatok adventizmu majú všetky tie isté prorocké prvky a spoločne určujú prorocké prvky čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona. Staroveký Izrael vyšiel z egyptského otroctva, Jeroboám vyšiel z Egypta, kam utiekol, aby unikol Šalamúnovmu prenasledovaniu, a milleritský adventizmus práve vyšiel z otroctva pápežstva.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Léviho kňazstvo bolo ustanovené pri Áronovej vzbure, podvrhnuté kňazstvo z najnižších z ľudu bolo zriadené v Jeroboamovom svedectve, a keď Pán vstúpil do zmluvy s milleritickým adventizmom, podľa Petra boli milleriti „vyvolený rod, kráľovské kňazstvo, svätý národ, osobitný ľud; aby ste zvestovali cnosti toho, ktorý vás povolal z temnosti do svojho predivného svetla.“ Svetlo, ku ktorému boli milleriti povolaní, bolo svetlom Millerových drahokamov, znázornených na dvoch tabuľkách Habakuka, ktoré boli v dejinách Áronovej vzbury predobrazené dvoma tabuľami Desatora. Temnosť, z ktorej boli povolaní, bol temný stredovek pápežskej nadvlády, ktorý bol predobrazený temnotou egyptského otroctva.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Keď Kristus pozdvihol chrám, ktorý bol pošliapaný pohanstvom i pápežstvom, učinil tak za štyridsaťšesť rokov, od roku 1798 do roku 1844. Keď chrám vystaval, potom ako Posol zmluvy náhle prišiel do svojho chrámu 22. októbra 1844, lebo vystaval chrám, ktorý bol pošliapaný a zničený, a zároveň očistil kňazstvo, ktoré bolo predstavované kmeňom Lévi.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Ale kto znesie deň jeho príchodu? A kto obstojí, keď sa ukáže? Lebo je ako oheň taviča a ako mydlo bieličov. A bude sedieť ako tavič a čistič striebra; a očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby prinášali Hospodinovi obetu v spravodlivosti. Potom bude obeta Júdu a Jeruzalema príjemná Hospodinovi ako za dávnych dní a ako v predošlých rokoch. Malachiáš 3:2–4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

Dňa 22. októbra 1844 Kristus náhle prišiel do svojho chrámu a vstúpil do zmluvy s ľudom, ktorý bol predstavený lévijským kňazstvom; no do roku 1863 zopakovali Áronovu vzburu a milleritské kňazstvo prešlo do laodicejského kňazstva, ako to predstavuje Jeroboámovo kňazstvo z najnižších z ľudu a Áronovi tancujúci blázni. Svedectvo Jeroboámovej vzbury však nesie širšie svedectvo o vzbure roku 1863. Keď Jeroboám uviedol do platnosti svoj falošný systém bohoslužby, bol z Jeruzalema poslaný prorok, aby pokarhal Jeroboámovu vzburu, čo predobrazne zodpovedá tomu, ako bolo milleritské adventizmus vedené k prijatiu soboty Desatora ako dňa odpočinku.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Keď adventizmus prijal svetlo tretieho anjela a svätyňu, predstavovali pokarhanie pre tých protestantov, ktorí odmietli pribúdajúce svetlo rozpečaťovania, ktoré sa začalo v čase konca roku 1798. Tak ako staroveký Izrael zabudol na sobotu počas svojho egyptského otroctva, aj cirkev na púšti zabudla na sobotu do času, keď prišiel rok 1798. Pribúdajúce svetlo posolstva o hodine súdu, ktoré priniesli milleriti, napokon viedlo k svätyni a k Božiemu zákonu.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Toto svetlo prišlo 22. októbra 1844 a predstavovalo pokarhanie falošného uctievania pre tých, ktorí boli povolaní úplne vyjsť z falošných náuk katolicizmu. Uctievanie slnka je znakom autority katolicizmu nad cirkvami, ktoré sa vrátili do jeho lona. Toto pokarhanie je znázornené pri Jeroboámovom ustanovení jeho falošného systému uctievania.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> A Jeroboám ustanovil sviatok v ôsmom mesiaci, pätnásteho dňa mesiaca, podobný sviatku, ktorý je v Judsku, a obetoval na oltári. Tak učinil v Bételi, obetujúc teľatám, ktoré zhotovil; a ustanovil v Bételi kňazov výšin, ktoré zriadil. A tak obetoval na oltári, ktorý zhotovil v Bételi, pätnásteho dňa ôsmeho mesiaca, totiž v mesiaci, ktorý si vymyslel zo svojho vlastného srdca; a ustanovil sviatok synom Izraela; a obetoval na oltári a pálil kadidlo. A hľa, prišiel muž Boží z Júdska podľa slova Hospodinovho do Bétela; a Jeroboám stál pri oltári, aby pálil kadidlo. A volal proti oltáru podľa slova Hospodinovho a povedal: Oltár, oltár, takto hovorí Hospodin: Hľa, narodí sa syn domu Dávidovmu, menom Joziáš; a na tebe bude obetovať kňazov výšin, ktorí na tebe pália kadidlo, a na tebe budú spálené ľudské kosti. A dal v ten deň znamenie, hovoriac: Toto je znamenie, ktoré povedal Hospodin: Hľa, oltár sa roztrhne a popol, ktorý je na ňom, sa vysype. A stalo sa, keď kráľ Jeroboám počul slovo muža Božieho, ktorý volal proti oltáru v Bételi, že vystrel ruku od oltára a povedal: Chyťte ho.

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> A jeho ruka, ktorú proti nemu vystrel, uschla, takže ju už nemohol pritiahnuť späť k sebe. Aj oltár sa rozštiepil a popol sa vysypal z oltára podľa znamenia, ktoré muž Boží dal slovom Hospodinovým. Vtedy kráľ prehovoril a povedal mužovi Božiemu: Prosím, obmäkči tvár Hospodina, svojho Boha, a modli sa za mňa, aby sa mi ruka opäť navrátila. A muž Boží prosil Hospodina, a kráľova ruka sa mu opäť navrátila a bola ako predtým. Potom kráľ povedal mužovi Božiemu: Poď so mnou domov, občerstvi sa a dám ti odmenu. Ale muž Boží povedal kráľovi: Keby si mi dal polovicu svojho domu, nepôjdem s tebou, ani nebudem jesť chlieb ani piť vodu na tomto mieste. Lebo tak mi bolo prikázané slovom Hospodinovým: Nejedz chlieb, nepi vodu a nevracaj sa tou istou cestou, ktorou si prišiel. A tak odišiel inou cestou a nevrátil sa cestou, ktorou prišiel do Bétela. 1. kráľov 12:32–13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Spolu so vzburou zlatých teliat v svedectve Árona a Jeroboáma je v jeho svedectve zahrnuté aj samotné uvedenie falošného systému bohoslužby, ktorý Jeroboám ustanovil. Toto uvedenie predstavuje rozdiel medzi bohoslužbou, ktorá sa mala vykonávať v Jeruzaleme, a Jeroboámovým falzifikátom systému. Od roku 1798 až do roku 1844 Pán vyvádzal svoj ľud z temnoty pápežskej vlády do podivuhodného prorockého svetla, ktoré predstavujú traja anjeli zo Zjavenia štrnástej kapitoly. Protestantské cirkvi toto svetlo odmietli a tým sa v roku 1844 stali dcérami katolicizmu.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Jeroboámovo uctievanie predstavovalo predobraz katolíckeho systému bohoslužby a v jeho príbehu severné kráľovstvo Izraela predstavuje falošný systém katolicizmu, v ktorom sa protestanti milleritskej histórie rozhodli zotrvať. Symbolom tohto systému je uctievanie slnka.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Verné a múdre panny, ktoré 22. októbra 1844 vstúpili do Najsvätejšieho miesta, predstavovali pokarhanie protestantom, ktorí sa práve vrátili pod vplyv katolicizmu a stali sa dcérami Ríma. Pri zavedení Jeroboámovho falšovaného systému bohoslužby prišiel prorok z Judska a pokarhal Jeroboáma, čím predobrazil verné panny, ktoré vstúpili do Najsvätejšieho miesta a boli vedené k tomu, aby spoznali Boží zákon. Príbeh tohto proroka a jeho pokarhania Jeroboáma je pri uvažovaní o vzbure roku 1863 nanajvýš poučný, no tento príbeh musí počkať, kým sa k začiatku nepripojí aj koniec.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Počiatky starovekého Izraela, kráľovstvo Jeroboáma a moderný Izrael sú všetky vo vzájomnom súlade a spoločne poskytujú troch svedkov o konci zemskej šelmy zo zjavenia trinástej kapitoly pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone. Verní milleritského adventizmu sa 22. októbra 1844 stali pravým protestantským rohom zemskej šelmy, a to v dejinách, ktoré sa začali v čase konca roku 1798. Rok 1798 bol začiatkom šiesteho kráľovstva biblického proroctva, Spojených štátov, a ustanovením pravého protestantského rohu adventizmu v Spojených štátoch. V týchto počiatočných dejinách je znázornená záverečná história Spojených štátov, lebo Ježiš vždy ilustruje koniec nejakej veci jej začiatkom.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Tri počiatočné svedecké dejiny starovekého, moderného a Jeroboámovho Izraela znázorňujú záver pozemskej šelmy, no jestvuje aj iný záver, ktorý je potrebné vopred uviesť pred predložením svedectva proroka, ktorý prišiel z Judska a pokarhal Jeroboáma. Dejiny záveru, ktoré treba zahrnúť, sú záverečné dejiny severného a južného kráľovstva Izraela, ako ich predstavuje prorok Ezechiel.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Nemalo by sa zabúdať, že to, čo teraz znázorňujeme, je skutočnosť, že vzbura roku 1863 je označená prvou ohavnosťou z ôsmej kapitoly Ezechiela, ktorou bol obraz žiarlivosti. Keď sa budeme zaoberať koncom severného a južného kráľovstva tak, ako sú znázornené u Ezechiela, budeme mať viac než dosť dôkazov na potvrdenie, že vzbura roku 1863 bola znázornená vzburou Árona a Jeroboáma a že označuje začiatok prvej zo štyroch generácií laodicejského adventizmu.

We will continue this study in the next article.

V ďalšom článku budeme pokračovať v tomto štúdiu.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> Znova ku mne zaznelo slovo Hospodinovo: A ty, syn človeka, vezmi si jednu palicu a napíš na ňu: Judovi a synom Izraela, jeho spoločníkom; potom vezmi druhú palicu a napíš na ňu: Jozefovi, palici Efraimovej, a celému domu Izraela, jeho spoločníkom. A spoj ich jednu s druhou v jednu palicu, aby sa stali jednou v tvojej ruke. A keď sa ťa synovia tvojho ľudu budú pýtať: Neoznámiš nám, čo tým myslíš? povedz im: Takto vraví Pán, Hospodin: Hľa, vezmem Jozefovu palicu, ktorá je v ruke Efraima, i kmene Izraela, jeho druhov, a priložím ich k nej, k palici Judovej, a urobím z nich jednu palicu, a budú jednou v mojej ruke. A palice, na ktoré budeš písať, budú v tvojej ruke pred ich očami. A povedz im: Takto vraví Pán, Hospodin: Hľa, vezmem synov Izraela spomedzi národov, kam odišli, a zhromaždím ich zo všetkých strán a privediem ich do ich vlastnej krajiny:

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> A učiním z nich jeden národ v krajine na vrchoch Izraela, a všetci budú mať jedného kráľa za kráľa; a už viac nebudú dvoma národmi ani už viac nebudú rozdelení na dve kráľovstvá. Už sa viac nepoškvrnia svojimi modlami ani svojimi ohavnosťami, ani nijakými svojimi priestupkami; ale vyslobodím ich zo všetkých ich príbytkov, v ktorých zhrešili, a očistím ich. A budú mojím ľudom a ja budem ich Bohom. A môj služobník Dávid bude kráľom nad nimi, a všetci budú mať jedného pastiera; budú chodiť podľa mojich súdov, zachovávať moje ustanovenia a plniť ich. A budú bývať v krajine, ktorú som dal svojmu služobníkovi Jákobovi, v ktorej bývali vaši otcovia; budú v nej bývať oni i ich synovia i synovia ich synov naveky. A môj služobník Dávid bude ich kniežaťom naveky. Navyše uzavriem s nimi zmluvu pokoja; bude to s nimi večná zmluva. Upevním ich, rozmnožím ich a ustanovím svoju svätyňu uprostred nich naveky. Aj môj príbytok bude s nimi; áno, ja budem ich Bohom a oni budú mojím ľudom. A pohania poznajú, že ja, Hospodin, posväcujem Izraela, keď moja svätyňa bude uprostred nich naveky. Ezechiel 37:15–28.

Back to Articles