Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eight

Kniha Daniel – stoosem

Unveiling Prophetic Symbolism: A Comprehensive Analysis of the Seven Trumpets in Revelation

Odhaľovanie prorockej symboliky: Komplexná analýza siedmich trúb v Zjavení

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

William Miller was given great light upon the seven churches, the seven seals and the seven trumpets in the book of Revelation. He placed those prophetic symbols within the framework of the two desolating powers of paganism followed by papalism. He did not see every prophetic characteristic of those symbols, but what he did see established the foundational understanding of the internal history and external history of God’s church from the time of apostles until the end of the world. The internal history was represented by the churches, and the churches’ external history was represented by the seals. He saw that the trumpets were symbols of God’s judgment upon Rome, that typified God’s judgment upon Rome at the end of the world, though he did not see that Rome at the end of the world was made up of a threefold union.

Williamovi Millerovi bolo dané veľké svetlo o siedmich cirkvách, siedmich pečatiach a siedmich trúbach v knihe Zjavenia. Tieto prorocké symboly zasadil do rámca dvoch pustošiacich mocností pohanstva, po ktorých nasledovalo pápežstvo. Nevidel každú prorockú charakteristiku týchto symbolov, no to, čo videl, ustanovilo základné porozumenie vnútorných dejín a vonkajších dejín Božej cirkvi od čias apoštolov až do konca sveta. Vnútorné dejiny boli znázornené cirkvami a vonkajšie dejiny cirkví boli znázornené pečaťami. Videl, že trúby boli symbolmi Božieho súdu nad Rímom, ktorý predobrazoval Boží súd nad Rímom na konci sveta, hoci nevidel, že Rím na konci sveta sa skladal z trojitého zväzku.

The book written by Uriah Smith titled Daniel and Revelation, contains some erroneous ideas, but it was identified by Sister White as, “God’s helping hand.” She identified that it should be circulated along with The Great Controversy, Patriarchs and Prophets, and The Desire of Ages. Her strong endorsement did not mean that the book was on the same inspired level as her books, but that the book contained “grand instruction,” and had been responsible for “bringing many precious souls to a knowledge of the truth.”

Kniha, ktorú napísal Uriah Smith a nesie názov Daniel and Revelation, obsahuje niektoré mylné názory, no sestra Whiteová ju označila za „Božiu pomocnú ruku“. Uviedla, že sa má šíriť spolu s knihami The Great Controversy, Patriarchs and Prophets a The Desire of Ages. Jej dôrazné odporúčanie neznamenalo, že táto kniha bola na tej istej úrovni inšpirovanosti ako jej knihy, ale že obsahovala „vznešené poučenie“ a bola zodpovedná za to, že „priviedla mnohé vzácne duše k poznaniu pravdy“.

The book employs Millerite prophetic logic, accompanied with concepts of prophecy that were unseen before October 22, 1844. We will refer to passages in the book as we set forth the triple application of the three Woes.

Táto kniha používa milleritskú prorockú logiku spolu s konceptmi proroctva, ktoré pred 22. októbrom 1844 neboli známe. Budeme sa odvolávať na pasáže v tejto knihe, keď budeme predkladať trojaké uplatnenie troch Bied.

Miller stated that the “seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom.” The first four trumpets represent the judgments that were brought upon pagan Rome, and the fifth and sixth trumpets were God’s judgments that were brought upon papal Rome, but Miller would not have recognized that the seventh trumpet represented God’s judgment upon Modern Rome. Speaking of the seven seals and seven trumpets of Revelation, Uriah Smith wrote:

Miller uviedol, že „sedem trúb je dejinami siedmich osobitných a ťažkých súdov zoslaných na zem alebo na rímske kráľovstvo“. Prvé štyri trúby predstavujú súdy, ktoré boli privedené na pohanský Rím, a piata a šiesta trúba boli Božími súdmi, ktoré boli privedené na pápežský Rím, avšak Miller by nebol rozpoznal, že siedma trúba predstavovala Boží súd nad moderným Rímom. Keď hovoril o siedmich pečatiach a siedmich trúbach Zjavenia, Uriah Smith napísal:

> “Having taken the book, the Lamb proceeds at once to open the seals; and the attention of the apostle is called to the scenes that transpire under each seal. The number seven has already been noticed as denoting in the Scriptures completeness and perfection. The seven seals therefore embrace the whole of a certain class of events, reaching down perhaps to the time of Constantine, and the seven trumpets another series from that time farther on, cannot be correct. The trumpets denote a series of events which transpire contemporaneously with the events of the seals, but of an entirely different character. A trumpet is a symbol of war; hence the trumpets denote great political commotions to take place among the nations during the gospel age. The seals denote events of a religious character, and contain the history of the church from the opening of the Christian era to the coming of Christ.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 431.

> „Keď Baránok vzal knihu, hneď pristupuje k otváraniu pečatí; a pozornosť apoštola je upriamená na výjavy, ktoré sa odohrávajú pod každou pečaťou. Už bolo poukázané na to, že číslo sedem v Písmach označuje úplnosť a dokonalosť. Sedem pečatí teda zahŕňa celok určitého druhu udalostí; názor, že siahajú azda po dobu Konštantína a že sedem trúb predstavuje ďalší rad od toho času ďalej, nemôže byť správny. Trúby označujú rad udalostí, ktoré sa odohrávajú súčasne s udalosťami pečatí, avšak majú celkom odlišný charakter. Trúba je symbolom vojny; preto trúby označujú veľké politické otrasy, ktoré sa majú odohrať medzi národmi počas veku evanjelia. Pečate označujú udalosti náboženského rázu a obsahujú dejiny cirkvi od otvorenia kresťanskej éry až po Kristov príchod.“ Uriah Smith, Daniel a Zjavenie, 431.

A trumpet is a symbol of war and political commotion. Speaking of verse two of chapter eight of Revelation Smith states:

Trúba je symbolom vojny a politických otrasov. Smith o druhom verši ôsmej kapitoly Zjavenia hovorí:

> “‘VERSE 2. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets.’

> „Verš 2. A videl som siedmich anjelov, ktorí stáli pred Bohom; a bolo im daných sedem trúb.“

> “This verse introduces a new and distinct series of events. In the seals we have had the history of the church during what is called the gospel dispensation. In the seven trumpets, now introduced, we have the principal political and warlike events which were to transpire during the same time.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 476.

> „Tento verš uvádza nový a osobitý rad udalostí. Pri pečatiach sme mali dejiny cirkvi počas toho, čo sa nazýva evanjeliovou dispensáciou. V siedmich trúbach, ktoré sa tu teraz uvádzajú, máme hlavné politické a vojnové udalosti, ktoré sa mali odohrať počas toho istého času.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 476.

The seventh seal is opened in the first six verses of Revelation chapter eight, and in the backdrop of the opening of the seventh seal, seven angels with seven trumpets are prepared to blow.

Siedma pečať je otvorená v prvých šiestich veršoch ôsmej kapitoly Zjavenia a na pozadí otvorenia siedmej pečate sa pripravuje sedem anjelov so siedmimi trúbami, aby trúbili.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. And the angel took the censer, and filled it with fire of the altar, and cast it into the earth: and there were voices, and thunderings, and lightnings, and an earthquake. And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:1–6.

> A keď otvoril siedmu pečať, nastalo v nebi mlčanie asi na pol hodiny. A videl som siedmich anjelov, ktorí stáli pred Bohom; a bolo im daných sedem trúb. A prišiel iný anjel a postavil sa pri oltári so zlatou kadidelnicou; a bolo mu dané mnoho kadidla, aby ho obetoval s modlitbami všetkých svätých na zlatom oltári, ktorý bol pred trónom. A dym kadidla vystúpil s modlitbami svätých z ruky anjela pred Boha. A anjel vzal kadidelnicu, naplnil ju ohňom z oltára a hodil ju na zem; a nastali hlasy, hromy, blesky a zemetrasenie. A siedmi anjeli, ktorí mali sedem trúb, sa pripravili trúbiť. Zjavenie 8:1–6.

There is a prophetic anomaly that we have been identifying in previous articles, but which we have not yet specifically addressed its particular prophetic phenomenon. That anomaly is that symbols that represent a sequence of waymarks in prophetic history, are all brought together in the conclusion of the history they represent. We have shown that the four generations of Laodicean Adventism that is represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight marked specific waymarks, but that each of them, as a test, repeat in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. This anomaly is also found in the seven trumpets, for though they represent specific judgments upon pagan, papal and modern Rome, they all come together again when the executive judgment upon modern Rome begins at the soon-coming Sunday law.

Existuje prorocká anomália, ktorú sme v predchádzajúcich článkoch identifikovali, no ešte sme sa výslovne nezaoberali jej osobitným prorockým javom. Touto anomáliou je, že symboly, ktoré predstavujú sled medzníkov v prorockých dejinách, sú všetky zhromaždené spolu v závere dejín, ktoré predstavujú. Ukázali sme, že štyri generácie laodicejského adventizmu, ktoré sú znázornené štyrmi ohavnosťami v ôsmej kapitole Ezechiela, označovali konkrétne medzníky, no každá z nich sa zároveň ako skúška opakuje v dejinách zapečaťovania sto štyridsaťštyritisíc. Táto anomália sa nachádza aj v siedmich trúbach, lebo hoci predstavujú osobitné súdy nad pohanským, pápežským a moderným Rímom, všetky sa opäť spájajú, keď sa pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone začína výkonný súd nad moderným Rímom.

The seven trumpets have specific dates when they were fulfilled in the past, but Sister White also places the seven angels with seven trumpets in Revelation chapter eight, in the history of the soon coming Sunday law.

Sedem trúb má konkrétne dátumy, keď sa v minulosti naplnili, no sestra Whiteová tiež umiestňuje sedem anjelov so siedmimi trúbami v ôsmej kapitole Zjavenia do dejín čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „A keď otvoril piatu pečať, videl som pod oltárom duše tých, ktorí boli zabití pre slovo Božie a pre svedectvo, ktoré zastávali. A volali mocným hlasom a hovorili: Dokedy, ó Pane, svätý a pravdivý, nesúdiš a nepomstíš našu krv na tých, ktorí bývajú na zemi? A každému z nich bolo dané biele rúcho [Boli vyhlásení za čistých a svätých]; a bolo im povedané, aby ešte krátky čas odpočívali, kým sa nenaplní počet ich spoluslužobníkov i ich bratov, ktorí majú byť zabití tak ako oni“ [Zjavenie 6:9–11]. Jánovi tu boli predstavené výjavy, ktoré neboli skutočnosťou, ale tým, čo sa malo odohrať v budúcom časovom období.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Zjavenie 8,1–4 citované.“ Manuscript Releases, zväzok 20, 197.

In the previous passage Sister White applies the dialogue and fulfillment of the fifth seal to the period when the seven angels are about to sound in chapter eight, but she also places the same representation at the history of the two voices of Revelation chapter eighteen.

V predchádzajúcej stati sestra Whiteová uplatňuje rozhovor a naplnenie piatej pečate na obdobie, keď sa v ôsmej kapitole chystá zatrúbiť sedem anjelov, no tú istú scénu zároveň umiestňuje aj do dejín dvoch hlasov v osemnástej kapitole Zjavenia.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Keď bola otvorená piata pečať, Ján Zjaviteľ vo videní uvidel pod oltárom zástup tých, ktorí boli zabití pre slovo Božie a pre svedectvo Ježiša Krista. Potom nasledovali výjavy opísané v osemnástej kapitole Zjavenia, keď sú tí, ktorí sú verní a pravdiví, povolaní von z Babylonu. [Zjavenie 18,1–5, citované.]“ Manuscript Releases, zväzok 20, 14.

The seven trumpets represent God’s judgment in the history of pagan, papal and Modern Rome, but they are also represented in the history of September 11, 2001, and the second voice of the soon-coming Sunday law. After addressing the first six verses of Revelation chapter eight, Uriah Smith begins to present the first four trumpets’ historical fulfillments.

Sedem trúb predstavuje Boží súd v dejinách pohanského, pápežského a moderného Ríma, no sú zároveň zobrazené aj v dejinách 11. septembra 2001 a v druhom hlase čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona. Po tom, čo sa Uriah Smith zaoberá prvými šiestimi veršami ôsmej kapitoly Zjavenia, začína predkladať historické naplnenia prvých štyroch trúb.

> “The subject of the seven trumpets is here resumed, and occupies the remainder of this chapter and all of chapter 9. The seven angels prepare themselves to sound. Their sounding comes in as a complement to the prophecy of Daniel 2 and 7, commencing with the breaking up of the old Roman empire into its ten divisions, of which, in the first four trumpets, we have a description.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 477.

> „Téma siedmich trúb je tu znovu prevzaté a zaberá zvyšok tejto kapitoly i celú 9. kapitolu. Sedem anjelov sa pripravuje trúbiť. Ich trúbenie prichádza ako doplnok k proroctvu z Daniela 2 a 7, začínajúc rozpadom starej Rímskej ríše na jej desať častí, ktorých opis máme v prvých štyroch trúbach.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 477.

Smith identifies that the first four trumpets were God’s judgments upon pagan Rome. He quotes verse seven that identifies the prophetic characteristics of the first trumpet, and then identifies its historical fulfillment.

Smith uvádza, že prvé štyri trúby boli Božími súdmi nad pohanským Rímom. Cituje siedmy verš, ktorý označuje prorocké charakteristiky prvej trúby, a potom určuje jej historické naplnenie.

> “The first sore and heavy judgment which fell on Western Rome in its downward course, was the war with the Goths under Alaric, who opened the way for later inroads. The death of Theodosius, the Roman emperor, occurred in January, 395, and before the end of the winter the Goths under Alaric were in arms against the empire.

> „Prvým ťažkým a bolestným súdom, ktorý postihol Západný Rím na jeho zostupnej dráhe, bola vojna s Gótmi pod Alarichom, ktorý otvoril cestu neskorším vpádom. Smrť rímskeho cisára Teodózia nastala v januári 395 a ešte pred koncom zimy stáli Góti pod Alarichom so zbraňou v ruke proti ríši.

> “The first invasion under Alaric ravaged Thrace, Macedonia, Attica, and the Peloponnesus, but did not reach the city of Rome. On his second invasion, however, the Gothic chieftain crossed the Alps and the Apennines and appeared before the walls of the ‘eternal city,’ which soon fell a prey to the fury of the barbarians.

> „Prvé vpády pod Alarichom spustošili Tráciu, Macedóniu, Atiku a Peloponéz, no nedosiahli mesto Rím. Pri jeho druhom vpáde však gótsky náčelník prekročil Alpy i Apeniny a zjavil sa pred hradbami ‚večného mesta‘, ktoré sa čoskoro stalo korisťou zúrivosti barbarov.

> “The blast of the first trumpet has its location about the close of the fourth century and onward, and refers to these desolating invasions of the Roman empire under the Goths.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

> „Zaznenie prvej trúby sa časovo vzťahuje na obdobie okolo konca štvrtého storočia a ďalej a odkazuje na tieto spustošujúce vpády do Rímskej ríše pod Gótmi.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

Smith identifies Alaric as the symbol of God’s judgment upon pagan Rome represented by the first trumpet. Each of the trumpets have a historical figure that represents the trumpet, Alaric represents the arrival of the first trumpet from the end of the fourth century. Miller could not have seen that this trumpet was brought upon Rome because of Sunday enforcement, for Miller was a Sunday keeper. Smith missed this fact also, but Smith did recognize that the first enforced Sunday law was instituted by Constantine in the year 321. The prophetic rule of thumb associated with Sunday enforcement is always the same, for God never changes, and that rule is that “national apostasy is followed by national ruin”. Alaric represents the beginning of national ruin which began in the very period that Constantine passed the first Sunday law.

Smith stotožňuje Alaricha so symbolom Božieho súdu nad pohanským Rímom, ktorý predstavuje prvá trúba. Každá z trúb má historickú osobnosť, ktorá túto trúbu predstavuje; Alarich predstavuje príchod prvej trúby od konca štvrtého storočia. Miller nemohol vidieť, že táto trúba bola privedená na Rím pre vynucovanie nedele, lebo Miller zachovával nedeľu. Aj Smith túto skutočnosť prehliadol, no Smith predsa len rozpoznal, že prvý vynútený nedeľný zákon zaviedol Konštantín v roku 321. Prorocké pravidlo spojené s vynucovaním nedele je vždy to isté, lebo Boh sa nikdy nemení, a tým pravidlom je, že „národné odpadnutie je nasledované národnou skazou“. Alarich predstavuje začiatok národnej skazy, ktorá sa začala práve v období, keď Konštantín vydal prvý nedeľný zákon.

Smith continues on by quoting verse eight, which identifies the second trumpet, and then continues his commentary:

Smith ďalej cituje ôsmy verš, ktorý označuje druhú trúbu, a potom pokračuje vo svojom komentári:

> “The Roman empire, after Constantine, was divided into three parts; and hence the frequent remark, ‘a third part of men,’ etc., in allusion to the third part of the empire which was under the scourge. This division of the Roman kingdom was made at the death of Constantine, among his three sons, Constantius, Constantine II, and Constans. Constantius possessed the East, and fixed his residence at Constantinople, the metropolis of the empire. Constantine the Second held Britain, Gaul, and Spain. Constans held Illyricum, Africa, and Italy. (See Sabine’s Ecclesiastical History, p. 155.) Of this well-known historical fact, Elliott, as quoted by Albert Barnes, in his notes on Rev.12:4, says: ‘Twice, at least, before the Roman empire became divided permanently into the two parts, the Eastern and the Western, there was a tripartite division of the empire. The first occurred in A.D. 311, when it was divided between Constantine, Licinius, and Maximin; the other, A.D. 337, on the death of Constantine, Constans and Constantius.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 480.

> „Rímska ríša bola po Konštantínovi rozdelená na tri časti; a odtiaľ pochádza častá poznámka: ‚tretia časť ľudí‘ atď., ako narážka na tretiu časť ríše, ktorá bola pod bičom. Toto rozdelenie rímskeho kráľovstva sa uskutočnilo pri smrti Konštantína medzi jeho troch synov, Konštancia, Konštantína II. a Konštansa. Konštancius vlastnil Východ a ustanovil si sídlo v Konštantínopole, metropole ríše. Konštantín Druhý držal Britániu, Gáliu a Hispániu. Konštans držal Ilýrikum, Afriku a Taliansko. (Pozri Sabine’s Ecclesiastical History, s. 155.) O tejto všeobecne známej historickej skutočnosti Elliott, ako ho cituje Albert Barnes vo svojich poznámkach k Zjav. 12:4, hovorí: ‚Najmenej dvakrát predtým, než sa Rímska ríša natrvalo rozdelila na dve časti, Východnú a Západnú, došlo k trojitému rozdeleniu ríše. Prvé nastalo roku 311 po Kr., keď bola rozdelená medzi Konštantína, Licínia a Maximina; druhé roku 337 po Kr., po smrti Konštantína, medzi Konštansa a Konštancia.‘“ Uriah Smith, Daniel a Zjavenie, 480.

The historical phenomenon of Rome being divided into three parts, and also two parts that is referenced by the historians which Smith cites, are the elements of Rome that identify the threefold union of Modern Rome, that makes up a structure that is divided into two, representing the combination of church and state. When Smith continues he then identifies the historical figure associated with the second trumpet.

Historický jav rozdelenia Ríma na tri časti a takisto na dve časti, o ktorom hovoria historici, ktorých cituje Smith, sú prvkami Ríma, ktoré identifikujú trojnásobné spojenie Novodobého Ríma a vytvárajú útvar rozdelený na dve časti, predstavujúci spojenie cirkvi a štátu. Keď Smith pokračuje, následne označuje historickú postavu spojenú s druhou poľnicou.

> “The history illustrative of the sounding of the second trumpet evidently relates to the invasion and conquest of Africa, and afterward of Italy, by the terrible Genseric. His conquests were for the most part NAVAL; and his triumphs were “as it were a great mountain burning with fire, cast into the sea.” What figure would better, or even so well, illustrate the collision of navies, and the general havoc of war on the maritime coasts? In explaining this trumpet, we are to look for some events which will have a particular bearing on the commercial world. The symbol used naturally leads us to look for agitation and commotion. Nothing but a fierce maritime warfare would fulfil the prediction. If the sounding of the first four trumpets relates to four remarkable events which contributed to the downfall of the Roman empire, and the first trumpet refers to the ravages of the Goths under Alaric, in this we naturally look for the next succeeding act of invasion which shook the Roman power and conduced to its fall. The next great invasion was that of “the terrible Genseric,” at the head of the Vandals. His career occurred during the years A.D. 428–468. This great Vandal chief had his headquarters in Africa. . ..

> „Dejiny, ktoré názorne ilustrujú zaznenie druhej trúby, sa zjavne vzťahujú na vpád a dobytie Afriky a neskôr Talianska strašným Genserichom. Jeho výboje boli zväčša NÁMORNÉ; a jeho triumfy boli „ako veľký vrch horiaci ohňom, vrhnutý do mora“. Aký obraz by lepšie, alebo čo i len rovnako dobre, znázornil zrážku námorných flotíl a všeobecnú skazu vojny na morských pobrežiach? Pri výklade tejto trúby máme hľadať také udalosti, ktoré budú mať osobitný vzťah k obchodnému svetu. Použitý symbol nás prirodzene vedie k očakávaniu nepokoja a rozruchu. Nič iné než prudká námorná vojna by toto proroctvo nenaplnilo. Ak sa zaznenie prvých štyroch trúb vzťahuje na štyri pozoruhodné udalosti, ktoré prispeli k pádu Rímskej ríše, a prvá trúba sa vzťahuje na pustošenie Gótov pod Alarichom, potom pri tejto trúbe prirodzene hľadáme nasledujúci akt vpádu, ktorý otriasol rímskou mocou a prispel k jej pádu. Ďalším veľkým vpádom bol vpád „strašného Gensericha“ na čele Vandalov. Jeho pôsobenie spadá do rokov po Kr. 428–468. Tento veľký vandalský vodca mal svoje hlavné sídlo v Afrike....“

> “Concerning the important part which this bold corsair acted in the downfall of Rome, Mr. Gibbon uses this significant language: ‘Genseric, a name which, in the destruction of the Roman empire, has deserved an equal rank with the names of Alaric and Attila.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

> „Pokiaľ ide o významnú úlohu, ktorú tento smelý korzár zohral pri páde Ríma, pán Gibbon používa tieto významné slová: ‚Genseric, meno, ktoré si pri zničení Rímskej ríše zaslúžilo rovnaké postavenie ako mená Alaricha a Attilu.‘“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

Smith, while quoting the historian Gibbon, who pointed out the historical symbols of the first three trumpets, identified that Genseric was the second trumpet and then said that Genseric, “deserved equal rank with Alaric and Attila.” Alaric is the first trumpet, Genseric the second and Attila the Hun was the third trumpet, which is addressed in verse ten. Smith pointed out that the second trumpet, represented by Genseric, represented the history of “428-468.” Then Smith quotes verse ten which identifies the third trumpet, and continues his narrative:

Smith, citujúc historika Gibbona, ktorý poukázal na historické symboly prvých troch trúb, určil, že Genserich bol druhou trúbou, a potom povedal, že si Genserich „zaslúžil rovnaké postavenie ako Alarich a Attila“. Alarich je prvou trúbou, Genserich druhou a Attila Hun bol treťou trúbou, o ktorej sa hovorí v desiatom verši. Smith poukázal na to, že druhá trúba, predstavovaná Genserichom, predstavovala dejiny rokov „428–468“. Potom Smith cituje desiaty verš, ktorý označuje tretiu trúbu, a pokračuje vo svojom výklade:

> “In the interpretation and application of this passage, we are brought to the third important event which resulted in the subversion of the Roman empire. And in finding a historical fulfilment of this third trumpet, we shall be indebted to the Notes of Dr. Albert Barnes for a few extracts. In explaining this scripture, it is necessary, as this commentator says, ‘That there should be some chieftain or warrior who might be compared to a blazing meteor; whose course would be singularly brilliant; who would appear suddenly LIKE a blazing star, and then disappear like a star whose light was quenched in the waters.’— Notes on Revelation 8.

> „Pri výklade a uplatnení tohto úseku sme privedení k tretej významnej udalosti, ktorá vyústila do podvrátenia Rímskej ríše. A pri hľadaní historického naplnenia tejto tretej trúby budeme za niekoľko výňatkov zaviazaní Poznámkam Dr. Alberta Barnesa. Pri vysvetľovaní tohto Písma je, ako hovorí tento komentátor, nevyhnutné, ‚aby sa objavil nejaký náčelník alebo bojovník, ktorého by bolo možné prirovnať k planúcemu meteoru; ktorého dráha by bola neobyčajne žiarivá; ktorý by sa náhle zjavil AKO horiaca hviezda a potom zmizol ako hviezda, ktorej svetlo bolo uhasené vo vodách.‘ — Poznámky k Zjaveniu 8.“

> “It is here premised that this trumpet has allusion to the desolating wars and furious invasions of Attila against the Roman power, which he carried on at the head of his hordes of Huns. . ..

> „Tu sa predpokladá, že táto trúba odkazuje na pustošivé vojny a zúrivé vpády Attilu proti rímskej moci, ktoré viedol na čele svojich húfov Hunov....“

> “‘And the Name of the Star is Called Wormwood [denoting the bitter consequences].’ These words—which are more intimately connected with the preceding verse, as even the punctuation in our version denotes—recall us for a moment to the character of Attila, to the misery of which he was the author or the instrument, and to the terror that was inspired by his name.

> „‚A meno hviezdy sa volá Palina [označujúc horké následky].‘ Tieto slová — ktoré sú ešte užšie spojené s predchádzajúcim veršom, ako to naznačuje i interpunkcia v našom preklade — nás na chvíľu vracajú k povahe Attilu, k biede, ktorej bol pôvodcom alebo nástrojom, a k hrôze, ktorú vzbudzovalo jeho meno.

> “‘Total extirpation and erasure,’ are terms which best denote the calamities he inflicted.’ He styled himself, ‘The Scourge of God.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 484, 487.

> „Úplné vykorenenie a vyhladenie“ sú výrazy, ktoré najlepšie označujú pohromy, ktoré spôsobil. Nazýval sa „Bičom Božím“. Uriah Smith, Daniel and Revelation, 484, 487.

The history of the third trumpet, represented by Attila the Hun, was the year 441, unto his death in the year 453. Smith then quotes verse twelve, which presents the fourth trumpet and describes the barbarian monarch Odoacer, where the threefold symbolism of Western Rome is represented by the sun, the moon and the stars. He identifies the three symbols as symbols of the “sun, moon, and stars—for they are undoubtedly here used as symbols—evidently denote the great luminaries of the Roman government,—its emperors, senators, and consuls. Bishop Newton remarks that the last emperor of Western Rome was Romulus, who in derision was called Augustulus, or the “diminutive Augustus.” Western Rome fell A.D. 476. Still, however, though the Roman sun was extinguished, its subordinate luminaries shone faintly while the senate and consuls continued. But after many civil reverses and changes of political fortune, at length, A.D. 566, the whole form of the ancient government was subverted, and Rome itself was reduced form being the empress of the world to a poor dukedom tributary to the Exarch of Ravenna.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 487.

Dejiny tretieho trúbenia, predstavovaného Attilom Hunom, siahajú od roku 441 až po jeho smrť v roku 453. Smith potom cituje dvanásty verš, ktorý predstavuje štvrté trúbenie a opisuje barbarského panovníka Odoakera, kde je trojitá symbolika Západného Ríma znázornená slnkom, mesiacom a hviezdami. Tieto tri symboly označuje za symboly „slnka, mesiaca a hviezd — lebo nepochybne sú tu použité ako symboly — a zjavne predstavujú veľké svetlá rímskej vlády, jej cisárov, senátorov a konzulov. Biskup Newton poznamenáva, že posledným cisárom Západného Ríma bol Romulus, ktorý bol na posmech nazývaný Augustulus, čiže „malý Augustus“. Západný Rím padol roku 476 po Kr. A predsa, hoci rímske slnko zhaslo, jeho podriadené svetlá ešte slabo svietili, kým senát a konzuli pokračovali vo svojej existencii. No po mnohých občianskych otrasoch a zmenách politického údelu bol napokon roku 566 po Kr. celý útvar starobylej vlády zvrátený a samotný Rím bol z postavenia cisárovnej sveta znížený na chudobné vojvodstvo poplatné ravennskému exarchovi.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 487.

Here we find another witness to the threefold division of Rome, that prefigures the threefold union of modern Rome. With eastern Rome and emperor Constantine the threefold division was represented by his three sons, but with western Rome it was their threefold form of government. Smith then identifies that the sun, moon, and stars represent a specific order in which western Rome was brought down. He concludes his narrative with the following introduction of the last three trumpets.

Tu nachádzame ďalšie svedectvo o trojitom rozdelení Ríma, ktoré predobrazuje trojité spojenie novodobého Ríma. Pri východnom Ríme a cisárovi Konštantínovi bolo toto trojité rozdelenie znázornené jeho tromi synmi, no pri západnom Ríme to bola ich trojitá forma vlády. Smith potom poukazuje na to, že slnko, mesiac a hviezdy predstavujú určitý poriadok, v akom bol západný Rím zvrhnutý. Svoje rozprávanie uzatvára nasledujúcim uvedením posledných troch trúb.

> “Fearful as were the calamities brought upon the empire by the first incursions of these barbarians, they were comparatively light as contrasted with the calamities which were to follow. They were but as the preliminary drops of a shower before the torrent which was soon to fall upon the Roman world. The three remaining trumpets are overshadowed with a cloud of woe, as set forth in the following verses.

> „Akokoľvek boli pohromy, ktoré prvé vpády týchto barbarov priviedli na ríšu, strašné, v porovnaní s pohromami, ktoré mali nasledovať, boli pomerne ľahké. Boli len ako prvé kvapky dažďa pred lejakom, ktorý sa mal čoskoro zvaliť na rímsky svet. Tri zostávajúce trúby sú zatienené oblakom beda, ako je to vyjadrené v nasledujúcich veršoch.״

> “‘VERSE 13. And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound.’

> „‚VERŠ 13. A videl som a počul anjela letiaceho prostred neba, ktorý hovoril mocným hlasom: Beda, beda, beda obyvateľom zeme pre ostatné hlasy trúby troch anjelov, ktorí ešte majú trúbiť.‘“

> “This angel is not one of the series of the seven trumpet angels, but simply one who announces that the three remaining trumpets are woe trumpets, on account of the more terrible events to transpire under their sounding. Thus the next, or fifth trumpet, is the first woe; the sixth trumpet, the second woe; and the seventh, the last one in this series of seven trumpets, is the third woe.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

> „Tento anjel nepatrí do radu siedmich anjelov trúb, ale je jednoducho tým, kto oznamuje, že tri zostávajúce trúby sú trúbami beda pre hroznejšie udalosti, ktoré sa majú odohrať pri ich zaznení. Tak je nasledujúca, čiže piata trúba, prvým beda; šiesta trúba druhým beda; a siedma, posledná v tomto rade siedmich trúb, je tretím beda.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

We will continue with the three trumpet Woes in the next article.

V ďalšom článku budeme pokračovať tromi trúbovými Beda.

> “The calamities of imperial Rome, in its downfall, were told to the very last of them, till Rome was without an emperor, a consul, or a senate. ‘Under the Exarchs of Ravenna, Rome was degraded to the second rank.’ The third part of the sun was smitten, and the third part of the moon, and the third part of the stars. The race of the Caesars was not extinct with the emperors of the West. Rome, before its fall, possessed but a portion of the imperial power. Constantinople divided with it the empire of the world. And neither Goths nor Vandals lorded over that still imperial city, the emperor of which, after the first transference of the seat of empire by Constantine, often held the emperor of Rome as his nominee and vicegerent. And the fate of Constantinople was reserved till other ages, and was announced by other trumpets. Of the sun, the moon, and the stars, as yet but the third part was smitten.

> „Pohromy cisárskeho Ríma pri jeho páde boli predpovedané do poslednej z nich, až kým Rím nezostal bez cisára, konzula i senátu. ‚Pod exarchami z Ravenny bol Rím znížený na druhý stupeň.‘ Tretina slnka bola zasiahnutá, i tretina mesiaca, i tretina hviezd. Rod Cézarov nevymrel spolu s cisármi Západu. Rím pred svojím pádom vlastnil už len časť cisárskej moci. Konštantínopol sa s ním delil o vládu nad svetovou ríšou. A ani Góti, ani Vandali nepodmanili si toto ešte stále cisárske mesto, ktorého cisár po prvom prenesení sídla ríše Konštantínom často držal rímskeho cisára ako svojho menovanca a miestodržiteľa. A osud Konštantínopola bol odložený na iné veky a bol ohlásený inými trúbami. Zo slnka, mesiaca a hviezd bola zatiaľ zasiahnutá iba tretina.“

> “The concluding words of the Fourth Trumpet imply the future restoration of the Western Empire: ‘The day shone not for the third part of it, and the night likewise.’ In respect to civil authority, Rome became subject to Ravenna, and Italy was a conquered province of the Eastern Empire. But, as more appropriately pertaining to other prophecies, the defense of the worship of images first brought the spiritual and temporal powers of the pope and of the emperor into violent collision; and, by conferring on the pope all authority over the churches, Justinian laid his helping hand to the promotion of the papal supremacy, which afterward assumed the power of creating monarchs. In the year of our Lord 800, the pope conferred on Charlemagne the title of Emperor of the Romans.’—Keith. That title was again transferred from the king of France to the king of Germany. And by the Emperor Francis the Second even this fiction was finally and forever renounced, Aug. 6, 1806.” A. T. Jones, The Great Nations of Today, 54.

> „Záverečné slová Štvrtej trúby naznačujú budúce obnovenie Západnej ríše: ‚Deň nesvietil v tretej časti svojej, a podobne ani noc.‘ Pokiaľ ide o občiansku moc, Rím sa stal podriadeným Ravenne a Taliansko bolo dobytou provinciou Východnej ríše. No, keďže to vhodnejšie patrí k iným proroctvám, obrana uctievania obrazov po prvý raz priviedla duchovnú a časnú moc pápeža a cisára do prudkého stretu; a tým, že Justinián udelil pápežovi všetku právomoc nad cirkvami, priložil svoju pomocnú ruku k povzneseniu pápežskej zvrchovanosti, ktorá si neskôr prisvojila moc vytvárať monarchov. V roku nášho Pána 800 pápež udelil Karolovi Veľkému titul cisára Rimanov.‘ — Keith. Tento titul bol potom znovu prenesený z francúzskeho kráľa na nemeckého kráľa. A cisár František II. sa aj tejto fikcie napokon a navždy zriekol 6. augusta 1806.“ A. T. Jones, Veľké národy dneška, 54.

Back to Articles