Article

# What is Truth? - Number One

Čo je pravda? – Číslo jedna

The Framework of Truth: Revelation, Prophetic Parallels, and the Alpha and Omega

Rámec pravdy: Zjavenie, prorocké paralely a Alfa a Omega

Author

Jeff Pippenger

Published

August 5, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Before we address the subject of what is truth, we note that we have begun this study with the first three verses of Revelation chapter one, and thereafter added an article about Elijah. A few purposes of these studies are to identify the role of the United States in prophecy, to open up the message of the Revelation of Jesus Christ, to recognize the role of prophets as symbols of God’s people, and to consider the implications of what it means that Jesus is the Alpha. We illustrated that the first three verses of Revelation agree and align with the last verses of Revelation, and in both cases at the beginning and the end, Jesus identifies Himself as the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last.

Skôr než sa budeme zaoberať témou, čo je pravda, poznamenávame, že sme túto štúdiu začali prvými tromi veršami prvej kapitoly Zjavenia a následne sme pridali článok o Eliášovi. Niekoľkými zámermi týchto štúdií je určiť úlohu Spojených štátov v proroctve, otvoriť posolstvo Zjavenia Ježiša Krista, rozpoznať úlohu prorokov ako symbolov Božieho ľudu a uvážiť dôsledky toho, čo znamená, že Ježiš je Alfa. Ukázali sme, že prvé tri verše Zjavenia súhlasia a zhodujú sa so záverečnými veršami Zjavenia a že v oboch prípadoch, na začiatku i na konci, sa Ježiš označuje ako Alfa a Omega, počiatok i koniec, prvý i posledný.

We used a brief discussion of Elijah in the second study in order to demonstrate that the opening verses of the Bible agree with the closing verses of both the Old and New Testaments, and further that the opening verses of the New Testament also agree with the beginning or ending of any way you wish to consider the Bible, either as a whole or as two Testaments.

V druhej štúdii sme použili krátku rozpravu o Eliášovi, aby sme ukázali, že úvodné verše Biblie sa zhodujú so záverečnými veršami Starého i Nového zákona, a ďalej, že aj úvodné verše Nového zákona sa zhodujú so začiatkom alebo s koncom — podľa toho, akým spôsobom si prajete uvažovať o Biblii, či už ako o celku, alebo ako o dvoch zákonoch.

Another point we are seeking to develop is the understanding that Divinity has worked to slowly reveal the godhead throughout history. This is why we have noted that as time proceeds in the biblical theme of covenant history, that God, step-by-step revealed more-and-more of His character through the symbolism of His various names. The Almighty God spoke to Abraham, and the same God spoke to Moses, but informed Moses that from then onward his name was to be known as Jehovah. Then when Christ came, He introduced Himself with a name that was unknown in the Old Testament, other than one expression of that name by a Babylonian in chapter three of Daniel. Not only did Jesus identify that He was the only-begotten of the Father, but He also in that particular covenant history identified Himself as the Son of Man. God also gave Millerite Adventism a name when He entered into covenant with the beginning of Adventism.

Ďalším bodom, ktorý sa usilujeme rozvinúť, je pochopenie, že Božstvo pôsobilo tak, aby v priebehu dejín postupne zjavovalo Božiu podstatu. Preto sme poukázali na to, že ako v biblickej téme dejín zmluvy postupuje čas, Boh krok za krokom zjavoval čoraz viac zo svojho charakteru prostredníctvom symboliky svojich rozličných mien. Všemohúci Boh hovoril k Abrahámovi a ten istý Boh hovoril k Mojžišovi, no Mojžišovi oznámil, že od toho času má byť jeho meno známe ako Jehova. Potom, keď prišiel Kristus, predstavil sa menom, ktoré bolo v Starom zákone neznáme, okrem jedného vyjadrenia tohto mena Babylončanom v tretej kapitole Daniela. Ježiš nielenže označil sám seba za jednorodeného od Otca, ale sa aj v týchto konkrétnych dejinách zmluvy stotožnil ako Syn človeka. Boh dal mileritskému adventizmu meno aj vtedy, keď vstúpil do zmluvy so začiatkom adventizmu.

> “At this time, when we are so near the end, shall we become so like the world in practice that men may look in vain to find God’s denominated people? Shall any man sell our peculiar characteristics as God’s chosen people for any advantage the world has to give? Shall the favor of those who transgress the law of God be looked upon as of great value? Shall those whom the Lord has named His people suppose that there is any power higher than the great I AM? Shall we endeavor to blot out the distinguishing points of faith that have made us Seventh-day Adventists?” Evangelism, 121.

> „V tomto čase, keď sme tak blízko konca, máme sa vo svojom konaní natoľko pripodobniť svetu, že ľudia budú márne hľadať Boží ľud, nazvaný jeho menom? Má niekto predať naše osobitné charakteristické črty ako Božieho vyvoleného ľudu za akúkoľvek výhodu, ktorú môže ponúknuť svet? Má sa priazeň tých, ktorí prestupujú Boží zákon, pokladať za niečo veľmi cenné? Majú tí, ktorých Pán nazval svojím ľudom, predpokladať, že existuje nejaká moc vyššia než veľké JA SOM? Máme sa usilovať vymazať rozlišujúce body viery, ktoré z nás urobili adventistov siedmeho dňa?“ Evanjelizácia, 121.

The name given to Seventh-day Adventists was given by the Lord, and Sister White often refers to Adventists as God’s denominated people. “Denominated” means to be named. The only two churches that Sister White identifies as God’s denominated people is ancient Israel and modern Israel.

Meno dané adventistom siedmeho dňa dal Pán a sestra Whiteová často označuje adventistov za Boží ľud, ktorý dostal meno. „Dostal meno“ znamená byť pomenovaný. Jediné dva cirkevné útvary, ktoré sestra Whiteová označuje za Boží ľud, ktorý dostal meno, sú staroveký Izrael a novodobý Izrael.

Therefore, as we proceed in our study of the book of Revelation, I am suggesting that the “new name” that is revealed to the Philadelphians, who are also represented as the one hundred and forty-four thousand is a large part of the prophetic secret that is unsealed just before probation closes.

Preto, ako pokračujeme v našom štúdiu knihy Zjavenie, predkladám myšlienku, že „nové meno“, ktoré je zjavené Filadelfským, ktorí sú zároveň predstavení ako sto štyridsaťštyri tisíc, tvorí veľkú časť prorockého tajomstva, ktoré je odpečatené tesne pred uzavretím času milosti.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Toho, kto zvíťazí, učiním stĺpom v chráme svojho Boha, a viac už nevyjde von; a napíšem na neho meno svojho Boha a meno mesta svojho Boha, nového Jeruzalema, ktorý zostupuje z neba od môjho Boha; a napíšem na neho svoje nové meno. Kto má ucho, nech počuje, čo Duch hovorí cirkvám. Zjavenie 3:12, 13.

The last message of warning is the message of the Revelation of Jesus Christ and it is a revelation of His character.

Posledné varovné posolstvo je posolstvom Zjavenia Ježiša Krista a je zjavením Jeho charakteru.

> “Those who wait for the Bridegroom’s coming are to say to the people, ‘Behold your God.’ The last rays of merciful light, the last message of mercy to be given to the world, is a revelation of His character of love. The children of God are to manifest His glory. In their own life and character they are to reveal what the grace of God has done for them.” Christ’s Object Lessons, 415, 416.

> „Tí, ktorí očakávajú príchod Ženícha, majú hovoriť ľudu: ‚Hľa, váš Boh.‘ Posledné lúče milosrdného svetla, posledné posolstvo milosti, ktoré má byť dané svetu, je zjavením Jeho charakteru lásky. Božie deti majú zjavovať Jeho slávu. Vo svojom vlastnom živote a charaktere majú odhaľovať, čo pre nich vykonala Božia milosť.“ Kristove podobenstvá, 415, 416.

We have much more to put into the record concerning Jesus as the Word, but we will now take up the word ‘truth.’ The understanding of the “truth” and also the word “truth” and also the letters employed to form “a word of truth” is an understanding of the character of Christ.

Máme ešte omnoho viac, čo treba zaznamenať o Ježišovi ako o Slove, teraz sa však budeme zaoberať slovom „pravda“. Pochopenie „pravdy“, ako aj slova „pravda“, a tiež písmen použitých na utvorenie „slova pravdy“, je pochopením Kristovho charakteru.

> Pilate therefore said unto him, Art thou a king then? Jesus answered, Thou sayest that I am a king. To this end was I born, and for this cause came I into the world, that I should bear witness unto the truth. Everyone that is of the truth heareth my voice. Pilate saith unto him, What is truth? And when he had said this, he went out again unto the Jews, and saith unto them, I find in him no fault at all. John 18:37, 38.

> Pilát mu teda povedal: Si teda kráľ? Ježiš odpovedal: Ty hovoríš, že som kráľ. Ja som sa na to narodil a na to som prišiel na svet, aby som vydal svedectvo pravde. Každý, kto je z pravdy, počuje môj hlas. Pilát mu povedal: Čo je pravda? A keď to povedal, znovu vyšiel k Židom a povedal im: Ja na ňom nenachádzam nijakú vinu. Ján 18:37, 38.

The Greek word translated as “truth” in the verse is taken from a Hebrew word, that is also a letter and even a number. The first letter of the Hebrew alphabet is ‘aleph.’ In fact, the first two letters of the Hebrew alphabet are “aleph” and “beth,” and they are very similar to the first two letters in Greek which are alpha and beta. Together they form the root for the word “alphabet.” The word “alpha” (from the Hebrew letter aleph) therefore is used as a letter, a word, a number and also as one of the many names of Jesus.

Grécke slovo preložené v tomto verši ako „pravda“ je odvodené z hebrejského slova, ktoré je zároveň aj písmenom a dokonca aj číslom. Prvým písmenom hebrejskej abecedy je „alef“. V skutočnosti prvé dve písmená hebrejskej abecedy sú „alef“ a „bet“ a sú veľmi podobné prvým dvom písmenám v gréčtine, ktorými sú alfa a beta. Spoločne tvoria koreň slova „abeceda“. Slovo „alfa“ (z hebrejského písmena alef) sa teda používa ako písmeno, slovo, číslo a tiež ako jedno z mnohých mien Ježiša.

When Pilate asked the question, “What is truth?” Jesus had already told him that the reason that He “came into the world,” and also that the reason He was “born” was to bear witness to the “truth.” He added that “everyone that is of the truth heareth” His voice.

Keď Pilát položil otázku: „Čo je pravda?“, Ježiš mu už predtým povedal, že dôvodom, pre ktorý „prišiel na svet“, a tiež dôvodom, pre ktorý sa „narodil“, bolo, aby vydal svedectvo o „pravde“. Dodal, že „každý, kto je z pravdy, počúva“ Jeho hlas.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Blahoslavený je ten, kto číta, a tí, ktorí počúvajú slová tohto proroctva a zachovávajú, čo je v ňom napísané; lebo čas je blízko. Zjavenie 1,3.

TRUTH: G225—From G227; truth: – true, X truly, truth, verity. G227—From G1 (as a negative particle) and G2990; true (as not concealing): – true, truly, truth. G1; Α. Of Hebrew origin; the first letter of the alphabet: figuratively only (from its use as a numeral) the first. Alpha.

PRAVDA: G225—Z G227; pravda: – pravý, X vpravde, pravda, pravdivosť. G227—Z G1 (ako zápornej častice) a G2990; pravý (ako ten, čo neskrýva): – pravý, vpravde, pravda. G1; Α. Hebrejského pôvodu; prvé písmeno abecedy: obrazne len (zo svojho použitia ako číslovky) prvý. Alfa.

> Jesus saith unto him, I am the way, the truth, and the life: no man cometh unto the Father, but by me. John 14:6.

> Ježiš mu povedal: Ja som cesta, pravda i život; nikto neprichádza k Otcovi, iba skrze mňa. Ján 14,6.

When Jesus said “I am… the truth.” He was saying He was a letter, a number and a word for the letter alpha, and the word alpha, and the number alpha are all “truth.” In the book of Daniel, Christ revealed Himself as the wonderful numberer which is the definition of the Hebrew word “Palmoni,” which is translated as “the certain saint which spake,” in Daniel eight.

Keď Ježiš povedal: „Ja som… pravda,“ hovoril tým, že je písmenom, číslom a slovom, lebo písmeno alfa, slovo alfa a číslo alfa sú všetko „pravda“. V knihe Daniel sa Kristus zjavil ako podivuhodný číselník, čo je význam hebrejského slova „Palmoni“, ktoré je v ôsmej kapitole Daniela preložené ako „ten istý svätý, ktorý hovoril“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Potom som počul hovoriť jedného svätého, a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie o ustavičnej obeti a o pustošiacom prestúpení, keď bude svätyňa i zástup vydaný na pošliapanie? A povedal mi: Až do dvetisíc tristo večerov a rán; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8:13, 14.

That “certain saint” in verse thirteen is “Palmoni”— the wonderful numberer, or the numberer of secrets. These two verses are where the prophecy of the 2300 years and the two prophecies of 2520 years are set forth. The 2300 years address the “sanctuary” and the two 2520-year prophecies address the “host,” for both the sanctuary and the host would be trodden down by Rome. The 2520-year prophecy represent a trampling down of God’s sanctuary and people. Three profound interconnected prophecies based upon time at the very point in the Bible where Jesus introduces Himself as the wonderful numberer of secrets. Its not simply that he chose these two verses to introduced Himself as the Master of time, but the two verses where He reveals Himself identify the time when He would enter into covenant with modern spiritual Israel and those two verses are also the foundation and central pillar of Adventism.

Ten „istý svätec“ v trinástom verši je „Palmoni“ — podivuhodný počtár, či počtár tajomstiev. V týchto dvoch veršoch je predložené proroctvo o 2300 rokoch a dve proroctvá o 2520 rokoch. Tých 2300 rokov sa týka „svätyne“ a dve proroctvá o 2520 rokoch sa týkajú „zástupu“, lebo svätyňa i zástup mali byť pošliapané Rímom. Proroctvo o 2520 rokoch predstavuje pošliapanie Božej svätyne a ľudu. Tri hlboké, vzájomne prepojené proroctvá založené na čase práve v tom bode Biblie, kde sa Ježiš predstavuje ako podivuhodný počtár tajomstiev. Nie je to iba tak, že si zvolil tieto dva verše, aby sa predstavil ako Majster času, ale tie dva verše, v ktorých sa zjavuje, určujú čas, keď vstúpi do zmluvy s moderným duchovným Izraelom, a tieto dva verše sú zároveň základom a ústredným pilierom adventizmu.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> „Písmo, ktoré bolo viac než ktorékoľvek iné zároveň základom i ústredným pilierom adventnej viery, bolo vyhlásenie: ‚Až do dvetisíctristo večerov a rán; potom bude svätyňa očistená.‘ [Daniel 8:14.]“ The Great Controversy, 409.

At the time of the end in 1798, the book of Daniel was unsealed and the first angel’s message arrived in history, marking the increase of prophetic knowledge that took place in the time of the Millerite movement, which was the beginning of Seventh-day Adventism. When the book of Daniel was unsealed to the Millerites, a message from Palmoni—a message of time was understood. God’s Word never fails, and it always identifies the end with the beginning. So, in the end of Adventism there will most certainly be a revelation of His character, as there was in Millerite history. This fact is based upon the beginning and ending of Adventism, but it is also based upon the stated relationship of the book of Daniel with the book of Revelation. Daniel and Revelation represent one book, and in that representation, they are two witnesses, the first being Daniel and the last being Revelation.

V čase konca roku 1798 bola kniha Daniel odpečatená a do dejín vstúpilo posolstvo prvého anjela, čím bol označený nárast prorockého poznania, ku ktorému došlo v čase milleritského hnutia, ktoré bolo začiatkom adventizmu siedmeho dňa. Keď bola kniha Daniel pre milleritov odpečatená, bolo pochopené posolstvo od Palmoniho — časové posolstvo. Božie slovo nikdy nezlyháva a vždy stotožňuje koniec so začiatkom. Preto na konci adventizmu bude celkom iste zjavenie Jeho charakteru, tak ako to bolo v dejinách milleritského hnutia. Táto skutočnosť je založená na začiatku a konci adventizmu, ale je tiež založená na vyjadrenom vzťahu knihy Daniel ku knihe Zjavenie. Daniel a Zjavenie predstavujú jednu knihu a v tomto zobrazení sú dvoma svedkami, pričom prvým je Daniel a posledným je Zjavenie.

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 972.

> „Knihy Daniel a Zjavenie tvoria jeden celok. Jedna je proroctvom, druhá zjavením; jedna je knihou zapečatenou, druhá knihou otvorenou.“ Seventh-day Adventist Bible Commentary, zväzok 7, 972.

Daniel and Revelation are two books that are one book, the same way the Bible is one book divided into Old and New, or beginning and end. In Revelation eleven the two witnesses that are presented as Moses and Elijah are the Old and New Testaments.

Daniel a Zjavenie sú dve knihy, ktoré sú jednou knihou, tak ako je Biblia jednou knihou rozdelenou na Starý a Nový zákon, čiže na začiatok a koniec. V jedenástej kapitole Zjavenia sú dvaja svedkovia, predstavení ako Mojžiš a Eliáš, Starý a Nový zákon.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> „O dvoch svedkoch prorok ďalej vyhlasuje: ‚Títo sú dve olivy a dva svietniky, ktoré stoja pred Bohom zeme.‘ ‚Tvoje slovo,‘ hovorí žalmista, ‚je sviecou mojim nohám a svetlom na mojom chodníku.‘ Zjavenie 11,4; Žalm 119,105. Títo dvaja svedkovia predstavujú Písma Starého a Nového zákona.“ Veľký spor, 267.

Daniel and John are two witnesses who were both persecuted, both taken captive, both given the same line of prophetic history to record, both representing the one hundred and forty-four thousand, both living in the aftermath of the destruction of Jerusalem, both symbols of death and resurrection, (John from the boiling oil and Daniel from the lion’s den).

Daniel a Ján sú dvaja svedkovia, ktorí boli obaja prenasledovaní, obaja zajatí, obom bolo dané zaznamenať tú istú líniu prorockých dejín, obaja predstavujú sto štyridsaťštyritisíc, obaja žijú v období po zničení Jeruzalema, obaja sú symbolmi smrti a vzkriesenia (Ján z vriaceho oleja a Daniel z levovej jamy).

Daniel identifies a special revelation of Christ’s character, and he does so in the two verses that inspiration calls the “central pillar and foundation” of the Seventh-day Adventist church. Those two verses were the “capstone” the final stone placed in the foundations that were represented by the works of William Miller. The capstone brought with it the understanding of the heavenly sanctuary, the law of God, the Sabbath, the investigative judgment and the three angels of Revelation fourteen. Daniel is the beginning of the book, John is the end.

Daniel označuje osobitné zjavenie Kristovho charakteru, a robí tak v dvoch veršoch, ktoré inšpirácia nazýva „ústredným stĺpom a základom“ Cirkvi adventistov siedmeho dňa. Tieto dva verše boli „vrcholovým kameňom“, posledným kameňom vloženým do základov, ktoré predstavovali diela Williama Millera. Tento vrcholový kameň priniesol so sebou porozumenie nebeskej svätyne, Božieho zákona, soboty, vyšetrujúceho súdu a troch anjelov zo Zjavenia štrnástej kapitoly. Daniel je začiatkom knihy, Ján je jej koncom.

John’s writing will identify a revelation of Christ’s character at the end of Adventism. At the beginning of modern Israel, He revealed Himself as the Wonderful Numberer, the Creator of everything mathematical and at the end of modern Israel He is revealing Himself as the wonderful linguist. He is the Creator of everything that is involved with language whether it be the structure of language, the grammatical rules, the words and even the letters of the alphabet. He created communication that is accomplished by words, governed by grammatical rules whether written or spoken, written with an alphabet that was by His design, and beyond all that—He is the Word. By that Word He transforms blind unprepared Laodiceans into sanctified Philadelphians.

Jánovo písanie odhalí zjavenie Kristovho charakteru na konci adventizmu. Na začiatku novodobého Izraela sa zjavil ako Podivuhodný Počtár, Stvoriteľ všetkého matematického, a na konci novodobého Izraela sa zjavuje ako podivuhodný jazykovedec. Je Stvoriteľom všetkého, čo súvisí s jazykom, či už ide o štruktúru jazyka, gramatické pravidlá, slová, ba aj samotné písmená abecedy. Stvoril komunikáciu uskutočňovanú slovami, riadenú gramatickými pravidlami, či už písanú alebo hovorenú, zapisovanú abecedou, ktorá bola podľa Jeho zámeru, a nad tým všetkým — On je Slovo. Tým Slovom premieňa slepých, nepripravených Laodicejčanov na posvätených Filadelfských.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Posväť ich svojou pravdou; tvoje slovo je pravda. Ján 17,17.

The word translated as “sanctify” means to make holy. The one hundred and forty-four thousand will be holy and they will have attained that condition of character by the “truth” or you could say, by his “word,” for Jesus is the Word and He is the truth.

Slovo preložené ako „posvätiť“ znamená učiniť svätým. Stoštyridsaťštyritisíc budú svätí a tento stav charakteru dosiahnu prostredníctvom „pravdy“, alebo by ste mohli povedať, prostredníctvom jeho „slova“, lebo Ježiš je Slovo a On je pravda.

> In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not anything made that was made. John 1:1–3.

> Na počiatku bolo Slovo a Slovo bolo u Boha a to Slovo bol Boh. To bolo na počiatku u Boha. Všetko povstalo skrze neho a bez neho nepovstalo nič z toho, čo povstalo. Ján 1,1–3.

Notice that this is the first thing that John writes in his gospel. It of course parallels the first thing written in Genesis. It adds to the testimony, identifying more clearly what is stated in Genesis one.

Všimnite si, že toto je prvá vec, ktorú Ján píše vo svojom evanjeliu. To, samozrejme, zodpovedá prvej veci napísanej v Genezis. Pridáva to k svedectvu a jasnejšie určuje, čo je uvedené v prvej kapitole Genezis.

> In the beginning God created the heaven and the earth. Genesis 1:1.

> Na počiatku stvoril Boh nebo a zem. 1. Mojžišova 1,1.

The word translated as “God” in verse one is plural, thus identifying from the very “beginning” that God is more than one. “In the beginning” in the gospel of John the Word was with God and was God. And the Word was the Creator.

Slovo preložené v prvom verši ako „Boh“ je v množnom čísle, a tak už od samého „počiatku“ ukazuje, že Boh je viac než jeden. „Na počiatku“ v Jánovom evanjeliu bolo Slovo u Boha a bolo Boh. A Slovo bolo Stvoriteľom.

Jesus is the Word, and He produced the Bible through combining divinity with humanity—divinity represented by the Holy Spirit and humanity in the person of those who wrote the words in the books that were to be sent to the churches. Thus, the Bible is a combination of humanity and divinity as is Jesus. The Bible, in spite of the involvement of fallen fleshly human beings is holy, and then the men who penned it were holy too.

Ježiš je Slovo a vytvoril Bibliu spojením božstva s ľudstvom — božstvo predstavované Duchom Svätým a ľudstvo v osobe tých, ktorí napísali slová v knihách, ktoré mali byť poslané cirkvám. Biblia je teda, tak ako Ježiš, spojením ľudstva a božstva. Biblia je napriek účasti padlých telesných ľudských bytostí svätá, a svätí boli aj muži, ktorí ju zapísali.

> We have also a more sure word of prophecy; whereunto ye do well that ye take heed, as unto a light that shineth in a dark place, until the day dawn, and the day star arise in your hearts: Knowing this first, that no prophecy of the scripture is of any private interpretation. For the prophecy came not in old time by the will of man: but holy men of God spake as they were moved by the Holy Ghost. 2 Peter 1:19–21.

> A máme aj istejšie prorocké slovo; a dobre robíte, že naň dbáte ako na svetlo, ktoré svieti na temnom mieste, dokiaľ nezačne svitať deň a nevyjde vám v srdciach dennica; vedzte predovšetkým to, že nijaké proroctvo Písma nepripúšťa súkromný výklad. Lebo proroctvo neprišlo kedysi z vôle človeka, ale svätí Boží ľudia hovorili, vedení Duchom Svätým. 2 Peter 1:19–21.

Though the prophets were holy men, they were still fallen human beings, for all have sinned and fallen short of the glory of God. Never-the-less the Bible is a combination of divinity and humanity, and it is holy, for the Word of God came to demonstrate in His life and in His written Word that humanity combined with divinity does not sin. What is true of the Bible is true of Christ for He is the Bible.

Hoci boli proroci svätými mužmi, predsa boli padlými ľudskými bytosťami, lebo všetci zhrešili a nemajú slávy Božej. Napriek tomu je Biblia spojením božstva a ľudstva a je svätá, lebo Slovo Božie prišlo, aby vo svojom živote i vo svojom písanom Slove ukázalo, že ľudstvo spojené s božstvom nehreší. Čo platí o Biblii, platí aj o Kristovi, lebo On je Biblia.

Jesus took upon Himself sinful flesh and never sinned, thus providing the example that humanity combined with divinity does not sin.

Ježiš vzal na seba hriešne telo a nikdy nezhrešil, čím poskytol príklad, že ľudská prirodzenosť spojená s božstvom nehreší.

> “The story of Bethlehem is an exhaustless theme. In it is hidden ‘the depth of the riches both of the wisdom and knowledge of God.’ Romans 11:33. We marvel at the Saviour’s sacrifice in exchanging the throne of heaven for the manger, and the companionship of adoring angels for the beasts of the stall. Human pride and self-sufficiency stand rebuked in His presence. Yet this was but the beginning of His wonderful condescension. It would have been an almost infinite humiliation for the Son of God to take man’s nature, even when Adam stood in his innocence in Eden. But Jesus accepted humanity when the race had been weakened by four thousand years of sin. Like every child of Adam He accepted the results of the working of the great law of heredity. What these results were is shown in the history of His earthly ancestors. He came with such a heredity to share our sorrows and temptations, and to give us the example of a sinless life.” The Desire of Ages, 48.

> „Príbeh Betlehema je nevyčerpateľnou témou. V ňom je ukrytá „hlbina bohatstva múdrosti a známosti Božej“. Rimanom 11,33. Žasneme nad obeťou Spasiteľa, ktorý vymenil nebeský trón za jasle a spoločenstvo uctievajúcich anjelov za zvieratá v maštali. Ľudská pýcha a sebestačnosť stoja v Jeho prítomnosti pokarhané. A predsa to bol len začiatok Jeho obdivuhodného poníženia. Pre Božieho Syna by bolo takmer nekonečným ponížením prijať ľudskú prirodzenosť, aj keby Adam stál vo svojej nevinnosti v Edene. No Ježiš prijal ľudskosť, keď bolo ľudské pokolenie oslabené štyrmi tisícročiami hriechu. Ako každé Adamovo dieťa, aj On prijal dôsledky pôsobenia veľkého zákona dedičnosti. Aké boli tieto dôsledky, ukazujú dejiny Jeho pozemských predkov. Prišiel s takouto dedičnosťou, aby niesol naše zármutky a pokušenia a dal nám príklad bezhriešneho života.“ Túžba vekov, 48.

Jesus is the Word, and both Jesus and the Bible are a combination of humanity and divinity. When Jesus produced the Bible over the centuries, he placed rules within the Bible to allow those who will hear, to hear. The rules which govern the Bible are also attributes of His character.

Ježiš je Slovo a Ježiš i Biblia sú spojením ľudskosti a božskosti. Keď Ježiš v priebehu storočí utváral Bibliu, vložil do nej pravidlá, aby tí, ktorí budú počuť, mohli počuť. Pravidlá, ktoré riadia Bibliu, sú zároveň aj vlastnosťami Jeho charakteru.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel.” Acts of the Apostles, 585.

> „V Zjavení sa stretávajú a završujú všetky knihy Biblie. Tu je doplnok knihy Daniel.“ Skutky apoštolov, 585.

The word “complement” means to bring to perfection. The testimony of Daniel ends in Revelation, making Daniel’s testimony the beginning and Revelation the end. The beginning of Revelation is repeated at the end of Revelation and in the first verse of Daniel chapter one there is warfare between literal Israel and literal Babylon in which Babylon wins, but at the conclusion of probationary history in Daniel 11:45, 12:1; spiritual Babylon is in a war with spiritual Israel and in the end, Babylon loses and Israel prevails. As with John in the Revelation the beginning of Daniel’s testimony agrees with the end of his testimony. So, what is truth?

Slovo „doplnok“ znamená priviesť k dokonalosti. Svedectvo Daniela sa končí v Zjavení, čím je Danielovo svedectvo začiatkom a Zjavenie koncom. Začiatok Zjavenia sa opakuje na konci Zjavenia a v prvom verši prvej kapitoly Daniela prebieha vojna medzi doslovným Izraelom a doslovným Babylonom, v ktorej Babylon víťazí; avšak pri závere dejín skúšobného času v Danielovi 11,45; 12,1 je duchovný Babylon vo vojne s duchovným Izraelom a napokon Babylon prehráva a Izrael víťazí. Tak ako u Jána v Zjavení, aj začiatok Danielovho svedectva sa zhoduje s koncom jeho svedectva. Čo je teda pravda?

Doctrine is a word that identifies what a body of believers understand to be correct. Its purpose or use is not restricted to the Bible or Christianity. In so-called Christianity, there are probably more false “doctrines” than true, for spiritual Babylon, the papacy is a cage of every unclean and hateful bird, and those birds represent evil, which is sustained and covered up by churches through false doctrines, such as the law has been abolished. But there is true doctrine.

Doktrína je slovo, ktoré označuje to, čo určitý zbor veriacich pokladá za správne. Jej účel alebo použitie sa neobmedzuje iba na Bibliu alebo kresťanstvo. V takzvanom kresťanstve je pravdepodobne viac falošných „doktrín“ než pravých, lebo duchovný Babylon, pápežstvo, je klietkou každého nečistého a nenávideného vtáctva a tieto vtáky predstavujú zlo, ktoré cirkvi udržiavajú a zakrývajú prostredníctvom falošných doktrín, napríklad že zákon bol zrušený. Ale existuje aj pravá doktrína.

> “The minds of the Bereans were not narrowed by prejudice. They were willing to investigate the truthfulness of the doctrines preached by the apostles. They studied the Bible, not from curiosity, but in order that they might learn what had been written concerning the promised Messiah. Daily they searched the inspired records, and as they compared scripture with scripture, heavenly angels were beside them, enlightening their minds and impressing their hearts.

> „Mysle Berejčanov neboli zúžené predsudkami. Boli ochotní skúmať pravdivosť učení, ktoré kázali apoštoli. Študovali Bibliu nie zo zvedavosti, ale preto, aby sa dozvedeli, čo bolo napísané o zasľúbenom Mesiášovi. Denne skúmali inšpirované záznamy, a keď porovnávali Písmo s Písmom, stáli pri nich nebeskí anjeli, osvecovali ich myseľ a pôsobili na ich srdcia.“

> “Wherever the truths of the gospel are proclaimed, those who honestly desire to do right are led to a diligent searching of the Scriptures. If, in the closing scenes of this earth’s history, those to whom testing truths are proclaimed would follow the example of the Bereans, searching the Scriptures daily, and comparing with God’s word the messages brought them, there would today be a large number loyal to the precepts of God’s law, where now there are comparatively few. But when unpopular Bible truths are presented, many refuse to make this investigation. Though unable to controvert the plain teachings of Scripture, they yet manifest the utmost reluctance to study the evidences offered. Some assume that even if these doctrines are indeed true, it matters little whether or not they accept the new light, and they cling to pleasing fables which the enemy uses to lead souls astray. Thus their minds are blinded by error, and they become separated from heaven.

> „Všade, kde sú zvestované pravdy evanjelia, sú tí, ktorí úprimne túžia konať správne, vedení k usilovnému skúmaniu Písma. Keby v záverečných výjavoch dejín tejto zeme tí, ktorým sú zvestované skúšobné pravdy, nasledovali príklad Berejcov, denne skúmali Písma a porovnávali s Božím slovom posolstvá, ktoré im boli prinesené, bolo by dnes veľké množstvo tých, ktorí sú verní prikázaniam Božieho zákona, tam, kde ich je teraz pomerne málo. Keď sú však predkladané neobľúbené biblické pravdy, mnohí odmietajú vykonať toto skúmanie. Hoci nie sú schopní vyvrátiť jasné učenia Písma, predsa prejavujú najväčšiu neochotu skúmať predložené dôkazy. Niektorí sa domnievajú, že aj keby tieto náuky boli skutočne pravdivé, len málo záleží na tom, či prijmú nové svetlo alebo nie, a pridŕžajú sa príjemných bájí, ktoré nepriateľ používa na zvádzanie duší. Tak sú ich mysle zaslepené bludom a oni sa oddeľujú od neba.“

> “All will be judged according to the light that has been given. The Lord sends forth His ambassadors with a message of salvation, and those who hear He will hold responsible for the way in which they treat the words of His servants. Those who are sincerely seeking for truth will make a careful investigation, in the light of God’s word, of the doctrines presented to them.” Acts of the Apostles, 231, 232.

> „Všetci budú súdení podľa svetla, ktoré im bolo dané. Pán vysiela svojich poslov s posolstvom spasenia a tých, ktorí počúvajú, bude brať na zodpovednosť za to, ako sa stavajú k slovám jeho služobníkov. Tí, ktorí úprimne hľadajú pravdu, budú vo svetle Božieho slova starostlivo skúmať učenia, ktoré im boli predložené.“ Skutky apoštolov, 231, 232.

There are “doctrines” which are the “truths of the gospel” and they need to be investigated. Some, (if not all) are “testing truths.” The Sabbath is an easy testing truth to understand. There are true and false doctrines. Some of the true doctrines present a test to those who hear them. There is also a type of truth that is designed for a certain period of time. These truths are called “present truth.”

Existujú „učenia“, ktoré sú „pravdami evanjelia“, a tie treba skúmať. Niektoré z nich (ak nie všetky) sú „skúšobnými pravdami“. Sobota je ľahko pochopiteľnou skúšobnou pravdou. Existujú pravé i falošné učenia. Niektoré z pravých učení predstavujú skúšku pre tých, ktorí ich počujú. Jestvuje aj druh pravdy, ktorý je určený pre určité časové obdobie. Tieto pravdy sa nazývajú „prítomná pravda“.

> “There are many precious truths contained in the Word of God, but it is ‘present truth’ that the flock needs now. I have seen the danger of the messengers running off from the important points of present truth, to dwell upon subjects that are not calculated to unite the flock and sanctify the soul. Satan will here take every possible advantage to injure the cause.

> „V Božom slove je obsiahnutých mnoho vzácnych právd, no stádo teraz potrebuje ‚prítomnú pravdu‘. Videla som nebezpečenstvo, že poslovia sa odvrátia od dôležitých bodov prítomnej pravdy, aby sa zaoberali predmetmi, ktoré nie sú spôsobilé zjednotiť stádo a posvätiť dušu. Satan tu využije každú možnú príležitosť, aby poškodil dielo.

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> „Takéto témy, ako sú svätyňa v súvislosti s 2300 dňami, Božie prikázania a Ježišova viera, sú však dokonale spôsobilé vysvetliť minulé adventné hnutie a ukázať, aké je naše súčasné postavenie, upevniť vieru pochybujúcich a dať istotu slávnej budúcnosti. Často mi bolo ukázané, že to boli hlavné témy, pri ktorých by sa poslovia mali zastavovať.“ Early Writings, 63.

Adventists often employ this passage to avoid what it actually states. They argue that all which should be emphasized in our messages of “present truth” is the sanctuary, the 2300 days, the commandments and the faith of Jesus. They make this claim to avoid what is identified about these four subjects.

Adventisti často používajú túto pasáž, aby sa vyhli tomu, čo v skutočnosti hovorí. Tvrdia, že všetko, čo má byť zdôraznené v našich posolstvách „prítomnej pravdy“, je svätyňa, 2300 dní, prikázania a viera Ježišova. Toto tvrdenie uvádzajú preto, aby sa vyhli tomu, čo je o týchto štyroch predmetoch identifikované.

The purpose of these four great truths is that they have been “perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future.” These four present truth doctrines are designed to show that the beginning of Adventism (the past Advent movement) illustrates the end of Adventism (our present position). Those four primary doctrines are “calculated perfectly” to explain the principle that the end is illustrated by the beginning. According to this passage of inspiration, this is the “present truth” that the “flock needs now.”

Zmyslom týchto štyroch veľkých právd je, že boli „dokonale prispôsobené na to, aby vysvetlili minulé adventné hnutie a ukázali, aké je naše terajšie postavenie, upevnili vieru pochybujúcich a dali istotu slávnej budúcnosti.“ Tieto štyri náuky prítomnej pravdy sú určené na to, aby ukázali, že začiatok adventizmu (minulé adventné hnutie) znázorňuje koniec adventizmu (naše terajšie postavenie). Tieto štyri základné náuky sú „dokonale uspôsobené“ na vysvetlenie zásady, že koniec je znázornený začiatkom. Podľa tohto inšpirovaného výroku je to „prítomná pravda“, ktorú „stádo teraz potrebuje“.

Ancient Israel is the beginning of Israel and modern Israel is the end. Ancient literal Israel typified the Seventh-day Adventist people from the time of the end in 1798, until the Sunday law. Before the first coming of Christ “present truth” was unseen by the Jews, for they were blind (Laodicean) due to their dependence upon customs and traditions.

Staroveký Izrael je začiatkom Izraela a moderný Izrael je jeho koncom. Staroveký doslovný Izrael predobrazoval ľud adventistov siedmeho dňa od času konca v roku 1798 až po nedeľný zákon. Pred prvým Kristovým príchodom bola „prítomná pravda“ Židmi nevidená, lebo boli slepí (laodicejskí) pre svoju závislosť od zvykov a tradícií.

> “We want to understand the time in which we live. We do not half understand it. We do not half take it in. My heart trembles in me when I think of what a foe we have to meet, and how poorly we are prepared to meet him. The trials of the children of Israel, and their attitude just before the first coming of Christ, have been presented before me again and again to illustrate the position of the people of God in their experience before the second coming of Christ—how the enemy sought every occasion to take control of the minds of the Jews, and today he is seeking to blind the minds of God’s servants, that they may not be able to discern the precious truth.” Selected Messages, book 2, 406.

> „Chceme porozumieť času, v ktorom žijeme. Ani spolovice mu nerozumieme. Ani spolovice ho nechápeme. Srdce sa vo mne trasie, keď myslím na to, akému nepriateľovi musíme čeliť a ako biedne sme pripravení postaviť sa mu. Skúšky synov Izraela a ich postoj tesne pred prvým príchodom Krista mi boli znovu a znovu predkladané, aby znázornili postavenie Božieho ľudu v jeho skúsenosti pred druhým príchodom Krista — ako nepriateľ vyhľadával každú príležitosť ovládnuť mysle Židov, a dnes sa usiluje zaslepiť mysle Božích služobníkov, aby neboli schopní rozoznať vzácnu pravdu.“ Selected Messages, kniha 2, 406.

According to our next reference, the Jews had lost sight of the “original truth of God,” and that original truth for the Jews was the history of the deliverance from Egypt. The history of that deliverance was their original truth, it was the truth they were instructed to teach their children throughout their generations. They failed, as has Adventism. In order to present the truth to the blinded Jews, Jesus placed truth into a framework.

Podľa nášho nasledujúceho odkazu Židia stratili zo zreteľa „pôvodnú Božiu pravdu“ a touto pôvodnou pravdou pre Židov boli dejiny vyslobodenia z Egypta. Dejiny tohto vyslobodenia boli ich pôvodnou pravdou; bola to pravda, ktorú boli poučení učiť svoje deti po všetky svoje pokolenia. Zlyhali, tak ako zlyhal adventizmus. Aby Ježiš mohol predložiť pravdu zaslepeným Židom, vložil pravdu do určitého rámca.

> “In the time of the Saviour, the Jews had so covered over the precious jewels of truth with the rubbish of tradition and fable, that it was impossible to distinguish the true from the false. The Saviour came to clear away the rubbish of superstition and long-cherished errors, and to set the jewels of God’s word in the frame-work of truth. What would the Saviour do if he should come to us now as he did to the Jews? He would have to do a similar work in clearing away the rubbish of tradition and ceremony. The Jews were greatly disturbed when he did this work. They had lost sight of the original truth of God, but Christ brought it again to view. It is our work to free the precious truths of God from superstition and error.

> „V čase Spasiteľa Židia tak zakryli drahokamy pravdy sutinami tradície a bájok, že bolo nemožné rozoznať pravé od falošného. Spasiteľ prišiel odstrániť sutiny povier a dlho prechovávaných bludov a zasadiť drahokamy Božieho slova do rámca pravdy. Čo by Spasiteľ urobil, keby teraz prišiel k nám tak, ako prišiel k Židom? Musel by vykonať podobné dielo pri odstraňovaní sutín tradície a obradov. Židia boli veľmi znepokojení, keď toto dielo konal. Stratili zo zreteľa pôvodnú Božiu pravdu, ale Kristus ju znova uviedol do popredia. Našou úlohou je oslobodiť vzácne Božie pravdy od povier a bludu.“

> “Glorious truths have been buried out of sight, and have been made lusterless and unattractive by error and superstition. Jesus reveals the light of God, and brings forth the beautiful radiance of the truth in all its divine glory. The minds of the honest are filled with admiration. Their hearts are attracted in holy affections toward him who brought forth the jewels of truth and displayed them to their understanding.

> „Slávne pravdy boli pochované mimo dohľadu a blud i povera ich pripravili o lesk a príťažlivosť. Ježiš zjavuje Božie svetlo a vynáša na svetlo krásny jas pravdy v celej jej božskej sláve. Mysle úprimných sú naplnené obdivom. Ich srdcia sú svätými náklonnosťami priťahované k tomu, ktorý vyniesol klenoty pravdy a predložil ich ich chápaniu.

> “The Jews understood some portion of the truth, and taught some part of the word of God; but they did not comprehend the far-reaching nature of the law of God. Christ swept away the rubbish of tradition, and displayed the real kernel and heart of the purposes of God. When he did this, they became exasperated beyond control. They circulated false reports from one town to another that Christ was destroying the work of God. But while Jesus did away with the old forms, he re-instated the old truths, placing them in the frame-work of truth. He matched and joined them together, making a complete and symmetrical system of truth. This was the work our Saviour did; and now what shall we do? Shall we not work in harmony with Christ? Shall we be ruled by hearsay? Shall we let our own imaginings hide from us the light of God? We are to read attentively, to hear understandingly, and to teach others also the things we have learned. We must be constantly hungering for the bread of life, constantly seeking for the living water and the snow of Lebanon, that we may be able to lead the people to the living, cooling waters of the Fountain of truth.” Review and Herald, June 4, 1889.

> „Židia chápali určitú časť pravdy a učili určitú časť Božieho slova; no nechápali ďalekosiahlu povahu Božieho zákona. Kristus odhrnul sutiny tradície a odhalil pravé jadro a srdce Božích zámerov. Keď to urobil, rozhorčili sa nad všetku mieru. Rozširovali z mesta do mesta nepravdivé správy, že Kristus ničí Božie dielo. Ježiš však, hoci odstránil staré formy, znovu ustanovil staré pravdy a zasadil ich do rámca pravdy. Zladil ich a spojil dohromady, čím vytvoril úplný a súmerný systém pravdy. Toto bolo dielo, ktoré vykonal náš Spasiteľ; a teraz čo máme robiť my? Nemáme vari pracovať v súlade s Kristom? Máme sa nechať ovládať chýrmi? Máme dovoliť, aby naše vlastné predstavy pred nami zakrývali Božie svetlo? Máme pozorne čítať, s porozumením počúvať a učiť aj iných tomu, čo sme sa naučili. Musíme neustále lačnieť po chlebe života, neustále hľadať živú vodu a sneh Libanonu, aby sme boli schopní viesť ľud k živým, osviežujúcim vodám Prameňa pravdy.“ Review and Herald, 4. júna 1889.

At his first coming Jesus “re-instated the old truths, placing them in the frame-work of truth. He matched and joined them together, making a complete and symmetrical system of truth.” Jesus used the history at the beginning of ancient Israel in order to reestablish the old truths, and He did so by matching those truths (by topic) and joining them together (in parallel, line upon line). He did so for the purpose of freeing the Jews of the customs and traditions that had blinded them. That history was the ending history of literal Israel.

Pri svojom prvom príchode Ježiš „znovu ustanovil staré pravdy a vložil ich do rámca pravdy. Zosúladil ich a spojil ich dohromady, čím vytvoril úplný a súmerný systém pravdy.“ Ježiš použil dejiny zo začiatku starovekého Izraela, aby znovu ustanovil staré pravdy, a učinil tak tým, že tieto pravdy zosúladil (podľa témy) a spojil ich dohromady (paralelne, riadok na riadok). Učinil tak s cieľom oslobodiť Židov od zvykov a tradícií, ktoré ich zaslepili. Tieto dejiny boli záverečnými dejinami doslovného Izraela.

Adventism is repeating the history of ancient Israel’s ending, and the framework to place the truth into in order to remove the Laodicean blindness of tradition and custom is accomplished now as when Christ interacted with the Jews. The “old truths” are to be placed into the “framework” of truth, in order to bring prophetic lines together with other prophetic lines, “line upon line” in parallel for the purpose of possibly freeing a Laodicean from their blindness. Christ is our example, in all things.

Adventizmus opakuje dejiny záveru starovekého Izraela a rámec, do ktorého treba zasadiť pravdu, aby sa odstránila laodicejská slepota tradície a zvyku, sa uskutočňuje teraz tak, ako keď Kristus pôsobil medzi Židmi. „Staré pravdy“ majú byť vložené do „rámca“ pravdy, aby sa prorocké línie spojili s inými prorockými líniami, „riadok na riadok“, paralelne, s cieľom prípadne oslobodiť Laodicejčana od jeho slepoty. Kristus je naším príkladom vo všetkom.

There are truths in the Bible which are identified as doctrine, and “there are many wonderful truths,” but there is also “present truth” which is a “test to the people of” the “generation” living when the truth is revealed. Prophetically this happens in the fourth generation of Adventism, and the “present truth” “which is a test for this generation” was not a test for early generations of Adventism.

V Biblii sú pravdy, ktoré sú označené ako učenie, a „je mnoho podivuhodných právd“, no jestvuje aj „prítomná pravda“, ktorá je „skúškou pre ľud“ „pokolenia“, ktoré žije v čase, keď je táto pravda zjavená. Z prorockého hľadiska sa to deje vo štvrtom pokolení adventizmu a „prítomná pravda“, „ktorá je skúškou pre toto pokolenie“, nebola skúškou pre skoršie pokolenia adventizmu.

> “There are in the Scriptures some things which are hard to be understood and which, according to the language of Peter, the unlearned and unstable wrest unto their own destruction. We may not, in this life, be able to explain the meaning of every passage of Scripture; but there are no vital points of practical truth that will be clouded in mystery. When the time shall come, in the providence of God, for the world to be tested upon the truth for that time, minds will be exercised by His Spirit to search the Scriptures, even with fasting and with prayer, until link after link is searched out and united in a perfect chain. Every fact which immediately concerns the salvation of souls will be made so clear that none need err or walk in darkness.

> „V Písmach sú niektoré veci ťažko zrozumiteľné, ktoré podľa Petrových slov neučení a nepevní prekrúcajú na svoju vlastnú záhubu. V tomto živote azda nebudeme schopní vysvetliť význam každého miesta Písma; no niet nijakých životne dôležitých bodov praktickej pravdy, ktoré by zostali zahalené tajomstvom. Keď v Božej prozreteľnosti príde čas, aby svet bol skúšaný pravdou určenou pre ten čas, mysle budú Jeho Duchom vedené k skúmaniu Písem, dokonca i s pôstom a modlitbou, až bude preskúmaný článok za článkom a spojený v dokonalú reťaz. Každá skutočnosť, ktorá sa bezprostredne týka spasenia duší, bude tak jasne objasnená, že nikto nebude musieť blúdiť ani chodiť v tme.

> “As we have followed down the chain of prophecy, revealed truth for our time has been clearly seen and explained. We are accountable for the privileges that we enjoy and for the light that shines upon our pathway. Those who lived in past generations were accountable for the light which was permitted to shine upon them. Their minds were exercised in regard to different points of Scripture which tested them. But they did not understand the truths which we do. They were not responsible for the light which they did not have. They had the Bible, as we have; but the time for the unfolding of special truth in relation to the closing scenes of this earth’s history is during the last generations that shall live upon the earth.

> „Keď sme sledovali reťaz proroctva, zjavená pravda pre náš čas bola jasne videná a vysvetlená. Sme zodpovední za výsady, ktoré požívame, i za svetlo, ktoré svieti na našu cestu. Tí, ktorí žili v minulých pokoleniach, boli zodpovední za svetlo, ktorému bolo dovolené svietiť na nich. Ich myseľ sa zaoberala rozličnými bodmi Písma, ktoré ich skúšali. Pravdy, ktoré chápeme my, však nechápali. Neboli zodpovední za svetlo, ktoré nemali. Mali Bibliu, ako ju máme aj my; ale čas na rozvinutie osobitnej pravdy vo vzťahu k záverečným udalostiam dejín tejto zeme je určený posledným pokoleniam, ktoré budú žiť na zemi.“

> “Special truths have been adapted to the conditions of the generations as they have existed. The present truth, which is a test to the people of this generation, was not a test to the people of generations far back. If the light which now shines upon us in regard to the Sabbath of the fourth commandment had been given to the generations in the past, God would have held them accountable for that light.” Testimonies, volume two, 692, 693.

> „Osobitné pravdy boli prispôsobené podmienkam generácií tak, ako existovali. Prítomná pravda, ktorá je skúškou pre ľud tejto generácie, nebola skúškou pre ľud dávnych generácií. Keby svetlo, ktoré teraz svieti na nás v súvislosti so sobotou štvrtého prikázania, bolo dané generáciám v minulosti, Boh by ich za toto svetlo činil zodpovednými.“ Testimonies, zväzok dva, 692, 693.

For those who may wish to deny that there are four generations in the history of Adventism I would point you to Habakkuk’s Tables. A very simple way to understand this fact is that the name Laodicea, means a people judged. The beginning of Adventism announced the opening of the judgment and the end of Adventism announces the close of judgment. The close of judgment takes place in the third and fourth generations.

Tým, ktorí by si azda želali popierať, že v dejinách adventizmu existujú štyri generácie, by som poukázal na Habakukove tabule. Veľmi jednoduchý spôsob, ako porozumieť tejto skutočnosti, je ten, že meno Laodicea znamená súdený ľud. Začiatok adventizmu ohlásil otvorenie súdu a koniec adventizmu ohlasuje uzavretie súdu. Uzavretie súdu nastáva v tretej a štvrtej generácii.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Neurobíš si rytinu ani nijakú podobu toho, čo je hore na nebi, ani toho, čo je dolu na zemi, ani toho, čo je vo vodách pod zemou. Nebudeš sa im klaňať ani im slúžiť; lebo ja, Hospodin, tvoj Boh, som žiarlivý Boh, navštevujúci neprávosť otcov na deťoch do tretieho i štvrtého pokolenia tých, ktorí ma nenávidia, a preukazujúci milosrdenstvo tisícom tých, ktorí ma milujú a zachovávajú moje prikázania. Exodus 20:4–6.

At the close of judgment, the final generation of Laodicean (a people judged) Adventism will be judged and spewed out of the mouth of the Lord, as was ancient Israel at the destruction of Jerusalem. Biblical doctrines, are truths, and there are also testing truths and then there are present truths. Present truth is always a testing truth, but it identifies a testing truth specially designed for the generation that is currently living. The fact of the matter though, is more likely to be that any truth from God’s word which we choose to reject, has just become a testing truth that we just failed.

Na sklonku súdu bude posledná generácia laodicejského (súdeného ľudu) adventizmu súdená a Pán ju vypľuje zo svojich úst, ako sa to stalo so starovekým Izraelom pri zničení Jeruzalema. Biblické učenia sú pravdami; existujú však aj skúšobné pravdy a potom aj prítomné pravdy. Prítomná pravda je vždy skúšobnou pravdou, no osobitne označuje skúšobnú pravdu určenú pre generáciu, ktorá práve žije. Skutočnosťou však skôr je, že každá pravda z Božieho slova, ktorú sa rozhodneme odmietnuť, sa práve stala skúšobnou pravdou, v ktorej sme práve zlyhali.

Jesus is the word of God, and He is the truth. He informed Pilate the reason He “came” “into the world,” was to “bear witness unto the truth,” and that everyone that heard His voice, “is of the truth.” The word “truth” that Pilate and Jesus spoke of comes from a Hebrew word that is translated as “truth” and is found one hundred and twenty-seven times in the Old Testament. That Hebrew word (H571) is translated into various English words, but it is translated ninety-two times as “truth” in the Old Testament. It is one of those words that is profoundly powerful, on many levels.

Ježiš je slovo Božie a On je pravda. Pilátovi oznámil, že dôvod, pre ktorý „prišiel“ „na svet“, bol „svedčiť o pravde“, a že každý, kto počúva Jeho hlas, „je z pravdy“. Slovo „pravda“, o ktorom hovorili Pilát a Ježiš, pochádza z hebrejského slova, ktoré sa prekladá ako „pravda“ a v Starej zmluve sa vyskytuje stodvadsaťsedemkrát. Toto hebrejské slovo (H571) je v angličtine prekladané rôznymi výrazmi, avšak v Starej zmluve je deväťdesiatdvakrát preložené ako „pravda“. Patrí medzi tie slová, ktoré sú na mnohých úrovniach hlboko mocné.

The word translated as “truth” in the Old Testament consists of three Hebrew letters, and with Hebrew letters, the letters have their own definition, so the word that is created from the letters blends the combined meanings of each letter to produce the ultimate meaning of the word. The word “truth” is made up of three Hebrew letters, the first letter of the Hebrew alphabet, a letter in the middle and the last letter of the Hebrew alphabet. “Truth” in the Old Testament is represented by the first and the last letters of the alphabet, with a letter in the middle!

Slovo prekladané v Starej zmluve ako „pravda“ pozostáva z troch hebrejských písmen; a v hebrejčine majú písmená svoje vlastné významy, takže slovo utvorené z písmen spája významy jednotlivých písmen, aby vytvorilo konečný význam slova. Slovo „pravda“ sa skladá z troch hebrejských písmen: z prvého písmena hebrejskej abecedy, z jedného písmena uprostred a z posledného písmena hebrejskej abecedy. „Pravda“ je v Starej zmluve vyjadrená prvým a posledným písmenom abecedy, s jedným písmenom uprostred!

This is the definition of the biblical “rule of first mention.” The first time a subject is presented is the most significant reference for the word, which is a seed, and it contains all the DNA necessary to produce the entire story. The second most important reference in the “rule of first mention” is the last reference, for that is where all the stories that arise between the beginning and ending are tied together. “In the Revelation all the books of the Bible meet and end,” and Revelation is the last book of the Bible.

Toto je definícia biblického „pravidla prvého výskytu“. Prvý raz, keď je nejaký predmet predstavený, je najvýznamnejším odkazom pre dané slovo, ktoré je semenom a obsahuje všetku DNA potrebnú na vytvorenie celého príbehu. Druhým najdôležitejším odkazom v „pravidle prvého výskytu“ je posledný odkaz, lebo práve tam sú všetky príbehy, ktoré vznikajú medzi začiatkom a koncom, zviazané dohromady. „V Zjavení sa všetky knihy Biblie stretávajú a končia“ a Zjavenie je poslednou knihou Biblie.

The Hebrew word “truth” we are considering begins with the letter “Aleph” the thirteenth character is “Mem” and the twenty-second and last letter is “Tav.” Of course, there are various nuances to the definitions of these letters depending upon which linguist you turn to for the definition but the general definitions are very informative.

Hebrejské slovo „pravda“, o ktorom uvažujeme, sa začína písmenom „Alef“, trinástym znakom je „Mem“ a dvadsiatym druhým a posledným písmenom je „Tav“. Samozrejme, v definíciách týchto písmen existujú rôzne významové odtiene v závislosti od toho, na ktorého jazykovedca sa obrátite, ale všeobecné definície sú veľmi poučné.

א (Aleph): First letter of the Hebrew alphabet, and it is often associated with the unity, and represents the Divine and the eternal, symbolizing the connection between God and creation.

א (Alef): Prvé písmeno hebrejskej abecedy a často sa spája s jednotou; predstavuje Božské a večné, pričom symbolizuje spojenie medzi Bohom a stvorením.

מ (Mem): Thirteenth letter of the Hebrew alphabet and is often associated with water.

מ (Mem): Trináste písmeno hebrejskej abecedy a často sa spája s vodou.

ת (Tav): Last letter of the Hebrew alphabet, and it carries the meaning of “mark” or “sign.” It is often associated with the concept of completion or the “seal” of creation. In ancient Hebrew, the letter Tav had the shape of a cross.

ת (Tav): Posledné písmeno hebrejskej abecedy a nesie význam „znak“ alebo „znamenie“. Často sa spája s konceptom dovŕšenia alebo „pečate“ stvorenia. V starovekej hebrejčine malo písmeno Tav tvar kríža.

The Hebrew word translated as “truth” that we are considering is made up of three letters, that together represent the everlasting gospel. What? This is easily recognized if you understand that the three angels’ messages are the everlasting gospel. It is recognizable because the definitions of these three letters represent the three angels’ message.

Hebrejské slovo prekladané ako „pravda“, ktoré zvažujeme, sa skladá z troch písmen, ktoré spolu predstavujú večné evanjelium. Čože? To možno ľahko rozpoznať, ak rozumiete tomu, že posolstvá troch anjelov sú večným evanjeliom. Je to rozpoznateľné, pretože významy týchto troch písmen predstavujú posolstvo troch anjelov.

The first angel of Revelation fourteen identifies the everlasting gospel and then tells the entire world to “fear God” and glorify Him through worshipping the Creator. The definition of (Aleph) the first of those three letters is “the Divine, Eternal God, and as mankind’s Creator, the God that men should reverently fear and worship.”

Prvý anjel zo štrnástej kapitoly Zjavenia označuje večné evanjelium a potom hovorí celému svetu, aby sa „bál Boha“ a oslavoval Ho tým, že bude uctievať Stvoriteľa. Definícia (Alef), prvého z tých troch písmen, je: „Božský, večný Boh, a ako Stvoriteľ ľudstva Boh, ktorého by sa ľudia mali v bázni obávať a uctievať.“

Aleph represents the first angel’s message.

Alef predstavuje posolstvo prvého anjela.

The second angel’s message calls men out of Babylon, marks when the Holy Spirit is poured out and identifies the rebellion of Babylon. The definition of (Mem) is associated with water, (symbol of the outpouring of the Spirit) and it is the thirteenth number of the alphabet, the number thirteen being a symbol of rebellion, thus identifying Babylon. Mem represents the second angel’s message.

Posolstvo druhého anjela vyzýva ľudí von z Babylona, označuje čas, keď je vyliaty Duch Svätý, a odhaľuje vzburu Babylona. Význam písména (Mem) sa spája s vodou (symbolom vyliatia Ducha) a je trinástym písmenom abecedy; číslo trinásť je symbolom vzbury, čím sa týmto označuje Babylon. Mem predstavuje posolstvo druhého anjela.

The third angel warns men against receiving the mark of the beast, identifies two classes of worshippers and God’s wrath. The definition of (Tav) is that it represents a “mark,” (the mark of the beast) it represents the seal of creation (the seal of God). The letter itself is shaped as the cross. Tav represents the third angel’s message.

Tretí anjel varuje ľudí pred prijatím znamenia šelmy, rozlišuje dve triedy uctievačov a Boží hnev. Definícia písmena (Tav) je taká, že predstavuje „znamenie“ (znamenie šelmy) a predstavuje pečať stvorenia (Božiu pečať). Samotné písmeno má tvar kríža. Tav predstavuje posolstvo tretieho anjela.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.

> „Čo je pečať živého Boha, ktorá je vložená na čelá Jeho ľudu? Je to znak, ktorý môžu čítať anjeli, nie však ľudské oči; lebo anjel skazy musí vidieť tento znak vykúpenia. Chápavá myseľ videla znamenie kríža Kalvárie na Pánových adoptovaných synoch a dcérach. Hriech prestúpenia zákona Božieho je odstránený. Majú na sebe svadobné rúcho a sú poslušní a verní voči všetkým Božím prikázaniam.“

> “The Lord will not excuse those who know the truth if they do not in word and deed obey His commands.” Maranatha, 243.

> „Pán neospravedlní tých, ktorí poznajú pravdu, ak Jeho príkazy nebudú poslúchať slovom i skutkom.“ Maranatha, 243.

The Hebrew word translated as “truth” consist of three letters that each have their own definitions. Those three definitions are also the definitions of the three angels’ messages. They are also the definitions of the first angel’s message, for the first angel’s message was the message at the beginning of Adventism and the third angel’s message is the message at the end of Adventism. Because Jesus illustrates the end with the beginning, the first angel possesses all the prophetic waymarks of the third angel’s message. In doing so, the definition of the three Hebrew letters become symbols of not only the third angel’s message, but also symbols of the first angel’s message.

Hebrejské slovo preložené ako „pravda“ pozostáva z troch písmen, z ktorých každé má svoju vlastnú definíciu. Tieto tri definície sú zároveň definíciami posolstiev troch anjelov. Sú tiež definíciami posolstva prvého anjela, lebo posolstvo prvého anjela bolo posolstvom na začiatku adventizmu a posolstvo tretieho anjela je posolstvom na konci adventizmu. Pretože Ježiš znázorňuje koniec prostredníctvom začiatku, prvý anjel obsahuje všetky prorocké medzníky posolstva tretieho anjela. Týmto spôsobom sa definície troch hebrejských písmen stávajú symbolmi nielen posolstva tretieho anjela, ale aj symbolmi posolstva prvého anjela.

John in the Revelation was told to write the things which then were, and in so doing he would simultaneously be writing the things that would be in the future. He recorded the beginning to illustrate the end. In no uncertain terms, Seventh-day Adventists have been informed to study and proclaim the message of the Millerites, which is the message of the first angel. In studying and proclaiming those truths and that history we shall be proclaiming the third angel’s message and repeating the history of the first angel.

Jánovi v Zjavení bolo prikázané, aby napísal veci, ktoré vtedy boli; a tým by zároveň písal aj o veciach, ktoré budú v budúcnosti. Zaznamenal začiatok, aby ilustroval koniec. Úplne jednoznačne boli adventisti siedmeho dňa poučení, aby študovali a hlásali posolstvo mileristov, ktoré je posolstvom prvého anjela. Keď budeme študovať a hlásať tieto pravdy a tieto dejiny, budeme hlásať posolstvo tretieho anjela a opakovať dejiny prvého anjela.

> “God is not giving us a new message. We are to proclaim the message that in 1843 and 1844 brought us out of the other churches.” Review and Herald, January 19, 1905.

> „Boh nám nedáva nové posolstvo. Máme hlásať posolstvo, ktoré nás v rokoch 1843 a 1844 vyviedlo z ostatných cirkví.“ Review and Herald, 19. januára 1905.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Všetky posolstvá dané v rokoch 1840–1844 majú byť teraz prednesené s mocou, lebo je mnoho ľudí, ktorí stratili svoju orientáciu. Tieto posolstvá majú ísť ku všetkým cirkvám.“ Manuscript Releases, zväzok 21, 437.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> „Pravdy, ktoré sme prijali v rokoch 1841, 1842, 1843 a 1844, sa teraz majú študovať a ohlasovať.“ Manuscript Releases, zväzok 15, 371.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Zaznelo varovanie: Nesmie sa dovoliť, aby vošlo čokoľvek, čo by narušilo základ viery, na ktorom budujeme od času, keď prišlo posolstvo v rokoch 1842, 1843 a 1844. Bola som v tomto posolstve a odvtedy stojím pred svetom verná svetlu, ktoré nám Boh dal. Nemienime stiahnuť svoje nohy z plošiny, na ktorú boli postavené, keď sme deň čo deň hľadali Pána v úprimnej modlitbe a usilovali sa o svetlo. Myslíte si, že by som sa mohla vzdať svetla, ktoré mi Boh dal? Má byť ako Skala vekov. Vedie ma od chvíle, keď mi bolo dané.“ Review and Herald, 14. apríla 1903.

The message of the first angel and the history where that message was presented parallels and illustrates our current history—with some prophetic caveats. Both those histories are also represented by the three letters employed by the Divine linguist to form the word “truth.” And that word “truth” represents the everlasting gospel.

Posolstvo prvého anjela a dejiny, v ktorých bolo toto posolstvo predložené, sú paralelou a ilustráciou našich súčasných dejín — s určitými prorockými výhradami. Obe tieto dejiny sú takisto znázornené tromi písmenami, ktoré Božský lingvista použil na vytvorenie slova „pravda“. A toto slovo „pravda“ predstavuje večné evanjelium.

The history of the Millerites at the beginning of Adventism, represents the first angel and the history at the end of Adventism that is represented by the third angel are parallel histories, but they contain some differences.

Dejiny mileritov na začiatku adventizmu predstavujú prvého anjela a dejiny na konci adventizmu, ktoré predstavuje tretí anjel, sú paralelnými dejinami, no obsahujú určité rozdiely.

The first angel announces the opening of the judgment and the third angel announces the close of the judgment. The prophetic structure upon which the history of Adventism unfolded is identical both in its beginning history and in its ending. Either end can be shown to follow the three steps of the three angels as they arrive in history. And those three angels are also those three letters. Therefore, the prophetic sequence of events at both ends of Adventism are based upon the three steps of the three angels, which are waymarks that are also represented by those three Hebrew letters that create the word “truth.”

Prvý anjel oznamuje otvorenie súdu a tretí anjel oznamuje ukončenie súdu. Prorocká štruktúra, na základe ktorej sa odvíjali dejiny adventizmu, je totožná tak v jeho počiatočných dejinách, ako aj v jeho závere. Možno ukázať, že ktorýkoľvek z týchto koncov sleduje tri kroky troch anjelov, keď vstupujú do dejín. A títo traja anjeli sú zároveň tými tromi písmenami. Preto je prorocká postupnosť udalostí na oboch koncoch adventizmu založená na troch krokoch troch anjelov, ktoré sú medzníkmi a ktoré zároveň predstavujú tie tri hebrejské písmená, z ktorých vzniká slovo „pravda“.

Alpha is the beginning of Adventism, Omega the end of Adventism and the letter in the middle, being the thirteenth letter, thus identifies the rebellion of Adventism from its beginning unto its end.

Alfa je začiatkom adventizmu, Omega koncom adventizmu a písmeno uprostred, ktoré je trinástym písmenom, takto označuje vzburu adventizmu od jeho začiatku až po jeho koniec.

We are instructed about where God’s way is:

Sme poučení o tom, kde je Božia cesta:

> Thy way, O God, is in the sanctuary: who is so great a God as our God? Psalms 77:13.

> Tvoja cesta, ó Bože, je vo svätyni; kto je taký veľký Boh ako náš Boh? Žalmy 77:13.

In the sanctuary we find that God’s way is the same three steps as the three angels’ messages. In the courtyard the fear of God leads one to make an offering and secure justification. In the holy place sanctification is represented by the prayer life represented by the altar of incense, the study life represented by the table of showbread and life of service represented by the candlesticks. The Most Holy Place represents judgment. When we possess the fear of God as represented in the first angel’s message, we seek justification at the foot of the cross, in the courtyard. When we are justified (made righteous) we walk in the newness of the sanctified life (growth in holiness) as represented by the holy place. The holy place represents the work of a Christian as accomplished by the Millerites during the second angel’s message accompanied by the Midnight Cry. Justified and sanctified we are prepared for the judgment represented by the Most Holy Place. Three sanctuary steps, representing among other things three theological terms—justification, sanctification and glorification and also representing the three angels’ messages, and of course also representing the first angel’s message and of course also representing the three letters that are employed to create the word “truth.”

Vo svätyni nachádzame, že Božia cesta pozostáva z tých istých troch krokov ako posolstvá troch anjelov. Na nádvorí vedie bázeň pred Bohom človeka k tomu, aby priniesol obeť a získal ospravedlnenie. Vo svätom mieste je posvätenie znázornené životom modlitby, predstavovaným oltárom na kadidlo, životom štúdia, predstavovaným stolom predkladných chlebov, a životom služby, predstavovaným svietnikmi. Svätyňa svätých predstavuje súd. Keď máme bázeň pred Bohom, ako je predstavená v posolstve prvého anjela, hľadáme ospravedlnenie pri úpätí kríža, na nádvorí. Keď sme ospravedlnení (urobení spravodlivými), kráčame v novote posväteného života (raste v svätosti), ako je to znázornené svätým miestom. Sväté miesto predstavuje dielo kresťana, ako ho uskutočňovali mileriti počas posolstva druhého anjela sprevádzaného Polnočným volaním. Ospravedlnení a posvätení sme pripravení na súd, ktorý predstavuje Svätosť svätých. Tri kroky svätyne, predstavujúce okrem iného tri teologické pojmy — ospravedlnenie, posvätenie a oslávenie — a zároveň predstavujúce posolstvá troch anjelov, a, prirodzene, tiež predstavujúce posolstvo prvého anjela a, prirodzene, tiež predstavujúce tri písmená, ktoré sa používajú na vytvorenie slova „truth“.

In the courtyard of the sanctuary, we find all three steps as well. The first step into the sanctuary must illustrate the last step of the sanctuary, just as the first angel parallels the third angel. The first step in the courtyard is the slaying of the offering, representing justification. The second step is the laver where the fat (sin) is removed and the offering cleansed before the final steps. The water of the laver is a characteristic of the second step. The third step is the actual burnt offering, which typified Christ on the cross where judgment was accomplished. The same three steps are in the first step of the sanctuary, just as the same three steps are in the first angel’s message. The principle of alpha and omega is within the sanctuary, as it is in the three angels’ messages, as it is in the letters forming the word “truth.”

Na nádvorí svätyne takisto nachádzame všetky tri kroky. Prvý krok do svätyne musí znázorňovať posledný krok svätyne, tak ako prvý anjel zodpovedá tretiemu anjelovi. Prvým krokom na nádvorí je zabitie obetného daru, ktoré predstavuje ospravedlnenie. Druhým krokom je umývadlo, kde sa odstraňuje tuk (hriech) a obetný dar sa očisťuje pred záverečnými krokmi. Voda v umývadle je charakteristickým znakom druhého kroku. Tretím krokom je samotná spaľovaná obeť, ktorá predobrazovala Krista na kríži, kde bol vykonaný súd. Tieto isté tri kroky sa nachádzajú aj v prvom kroku svätyne, tak ako sa tie isté tri kroky nachádzajú aj v posolstve prvého anjela. Princíp alfa a omega je vo svätyni, tak ako je v posolstvách troch anjelov, tak ako je aj v písmenách tvoriacich slovo „pravda“.

The 2300-year prophecy possesses the identical structure. The prophecy began with three decrees and ended at the arrival of the third angel’s message on October 22, 1844. The prophecy sets forth five prophetic lines and the history at the beginning of the 2300-year prophecy represents the ending history of each of those five prophecies. The beginning and ending of the complete 2300-year prophecy has three decrees, and it ends with three messages.

Proroctvo o 2300 rokoch má totožnú štruktúru. Proroctvo sa začalo tromi dekrétmi a skončilo príchodom posolstva tretieho anjela 22. októbra 1844. Proroctvo predkladá päť prorockých línií a dejiny na začiatku proroctva o 2300 rokoch predstavujú záverečné dejiny každého z týchto piatich proroctiev. Začiatok i koniec úplného proroctva o 2300 rokoch majú tri dekréty a končí sa tromi posolstvami.

The beginning of the prophecy in 457 BC took place in troublous times and provided for the Jews to return and rebuild the temple and city. In agreement with the prediction, 49 years later after the work that was started in 457 BC, it was finished in troublous times. The beginning of the 49 years illustrates the end of the 49 years.

Začiatok proroctva v roku 457 pred Kr. sa odohral v nepokojných časoch a umožnil Židom vrátiť sa a znovu vybudovať chrám i mesto. V súlade s predpoveďou bolo o 49 rokov neskôr, po diele, ktoré sa začalo v roku 457 pred Kr., toto dielo dokončené v nepokojných časoch. Začiatok 49 rokov znázorňuje koniec 49 rokov.

457 BC marks the beginning of the prophecy that identifies the anointing of Christ at His baptism. His anointing marked the beginning of His work in gathering together a people to be citizens of New, not Old Jerusalem, just as ancient Israel was gathered to re-build literal Jerusalem in 457 BC.

Rok 457 pred Kr. označuje začiatok proroctva, ktoré určuje pomazanie Krista pri Jeho krste. Jeho pomazanie označilo začiatok Jeho diela zhromažďovania ľudu, aby sa stal občanmi Nového, nie Starého Jeruzalema, tak ako bol staroveký Izrael zhromaždený, aby v roku 457 pred Kr. znovu vybudoval doslovný Jeruzalem.

457 BC also marks the beginning of the prophecy identifying when Christ would be crucified. Sister White lines the history of the cross up with the Great Disappointment of October 22, 1844, and she also aligns the history of the Red Sea crossing up with the Great Disappointment. In 457 BC there was a disappointment which typified the disappointment of the Hebrews at the Red Sea, the Great disappointment for Adventists, the disappointment of disciples at the cross and of Ezra in 457 BC.

Rok 457 pred Kr. zároveň označuje začiatok proroctva, ktoré určuje, kedy bude Kristus ukrižovaný. Sestra Whiteová dáva do súladu dejiny kríža s Veľkým sklamaním z 22. októbra 1844 a zároveň dáva do súladu aj dejiny prechodu cez Červené more s Veľkým sklamaním. V roku 457 pred Kr. nastalo sklamanie, ktoré bolo predobrazom sklamania Hebrejov pri Červenom mori, Veľkého sklamania adventistov, sklamania učeníkov pri kríži a Ezdrášovho sklamania v roku 457 pred Kr.

> “Ezra had expected that a large number would return to Jerusalem, but the number who responded to the call was disappointingly small. Many who had acquired houses and lands had no desire to sacrifice these possessions. They loved ease and comfort and were well satisfied to remain. Their example proved a hindrance to others who otherwise might have chosen to cast in their lot with those who were advancing by faith.” Prophets and Kings, 612.

> „Ezra očakával, že do Jeruzalema sa vráti veľký počet ľudí, ale počet tých, ktorí odpovedali na výzvu, bol sklamaním malý. Mnohí, ktorí nadobudli domy a pozemky, nemali žiadnu túžbu obetovať tento majetok. Milovali pohodlie a blahobyt a boli celkom spokojní, že zostanú. Ich príklad sa stal prekážkou iným, ktorí by si inak azda boli zvolili spojiť svoj údel s tými, čo napredovali vierou.“ Proroci a králi, 612.

457 BC also marks the beginning of the prophecy identifying when ancient Israel would be divorced of God and the gospel would be taken to the Gentiles, marking the end of a special probationary time of 490 years especially for ancient Israel. 457 BC therefore marks the beginning of their probationary time and 34 AD marks the end of their probationary time, typifying that Adventism’s probationary time began in 1844 and ends at the Sunday law.

Rok 457 pred Kr. taktiež označuje začiatok proroctva určujúceho, kedy bude staroveký Izrael Bohom prepustený a evanjelium bude odnesené pohanom, čím sa označuje koniec osobitného skúšobného času 490 rokov, určeného zvlášť pre staroveký Izrael. Rok 457 pred Kr. teda označuje začiatok ich skúšobného času a rok 34 po Kr. označuje koniec ich skúšobného času, čo je predobrazom toho, že skúšobný čas adventizmu sa začal v roku 1844 a končí pri nedeľnom zákone.

There are a few other internal time prophecies in the 2300-years prophecy, but they all possess the signature of Alpha and Omega. Their beginnings illustrate their endings.

V proroctve o 2300 rokoch je ešte niekoľko ďalších vnútorných časových proroctiev, no všetky nesú pečať Alfy a Omegy. Ich začiatky znázorňujú ich konce.

It is important to note that ancient Israel was made the depositaries of the law of God and that modern Israel was made not only the depositaries of His law, but also the depositaries of His prophecies. When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He made them the depositaries of the Ten Commandments as written on two tables of stone. When He entered into covenant with modern Israel in the Millerite history, He made them the depositaries of His prophetic word as represented upon the two tables of Habakkuk represented by the 1843 and 1850 pioneer charts. The beginning of ancient Israel illustrates the beginning of modern Israel.

Je dôležité poznamenať, že staroveký Izrael bol ustanovený za strážcu Božieho zákona a novodobý Izrael bol ustanovený nielen za strážcu Jeho zákona, ale aj za strážcu Jeho proroctiev. Keď Pán vstúpil do zmluvy so starovekým Izraelom, ustanovil ich za strážcov Desiatich prikázaní, napísaných na dvoch kamenných doskách. Keď vstúpil do zmluvy s novodobým Izraelom v dejinách milleritského hnutia, ustanovil ich za strážcov svojho prorockého slova, znázorneného na dvoch tabuľiach Habakuka, predstavených priekopníckymi mapami z rokov 1843 a 1850. Začiatok starovekého Izraela znázorňuje začiatok novodobého Izraela.

> “The Lord called out His people Israel, and separated them from the world, that He might commit to them a sacred trust. He made them the depositaries of His law; and He designed through them to preserve among men the knowledge of Himself. Through them the light of heaven was to shine out to the dark places of the earth, and a voice was to be heard appealing to all peoples to turn from their idolatry to serve the living and true God.

> „Pán povolal svoj ľud Izrael a oddelil ho od sveta, aby mu zveril posvätné poverenie. Ustanovil ho za strážcu svojho zákona a zamýšľal prostredníctvom neho zachovať medzi ľuďmi poznanie o sebe. Prostredníctvom neho malo svetlo neba zažiariť do temných miest zeme a mal zaznieť hlas, ktorý by vyzýval všetky národy, aby sa odvrátili od svojho modlárstva a slúžili živému a pravému Bohu.

> “Had the Hebrews been true to their trust, they would have been a power in the world. God would have been their defense, and He would have exalted them above all other nations. His might and truth would have been revealed through them, and they would have stood forth under His wise and holy rule as an example of the superiority of His government over every form of idolatry. But they did not keep their covenant with God. They followed after the idolatrous practises of other nations; and instead of making their Creator’s name a praise in the earth, they brought it into contempt.

> „Keby boli Hebreji verní zverenej dôvere, boli by sa stali mocou vo svete. Boh by bol ich obranou a povýšil by ich nad všetky ostatné národy. Jeho moc a pravda by sa boli zjavili prostredníctvom nich a oni by pod Jeho múdrou a svätou vládou stáli ako príklad nadradenosti Jeho vlády nad každou formou modlárstva. Oni však svoju zmluvu s Bohom nezachovali. Nasledovali modlárske praktiky iných národov; a namiesto toho, aby meno svojho Stvoriteľa učinili chválou na zemi, priviedli ho do opovrhnutia.“

> “Yet the purpose of God must be accomplished. The knowledge of His will must be given to the world. God brought the hand of oppression upon His people, and scattered them as captives among the nations. In affliction many of them repented of their transgressions, and sought the Lord. Thus scattered throughout the countries of the heathen, they spread abroad the knowledge of the true God.

> „No Boží zámer sa musí naplniť. Poznanie Jeho vôle musí byť dané svetu. Boh dopustil na svoj ľud ruku útlaku a rozptýlil ich ako zajatcov medzi národy. V súžení mnohí z nich činili pokánie zo svojich prestúpení a hľadali Hospodina. Takto, rozptýlení po krajinách pohanov, šírili poznanie pravého Boha.“

> “In this day, God has called His church, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth,—the messages of the first, second, and third angels,—He has separated a people from the churches and from the world, to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositories of His law, and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world.

> „V tomto čase Boh povolal svoju cirkev, tak ako povolal staroveký Izrael, aby stála ako svetlo na zemi. Mocným sekáčom pravdy — posolstvami prvého, druhého a tretieho anjela — oddelil ľud od cirkví a od sveta, aby ich priviedol do posvätnej blízkosti k sebe samému. Učinil ich správcami svojho zákona a zveril im veľké pravdy proroctva pre tento čas. Tak ako sväté výroky zverené starovekému Izraelu, aj toto je posvätná zodpovednosť, ktorá má byť oznámená svetu.״

> “Prophecy declares that the first angel would make his announcement to ‘every nation, and kindred, and tongue, and people.’ The warning of the third angel, which forms a part of the same threefold message, and is the message for this time, will be no less widespread. The banner on which is inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus,’ is to be raised aloft. The power of the first and second messages is to be intensified in the third. It is represented in the prophecy as being proclaimed with a loud voice by an angel flying in the midst of heaven, and it will command the attention of the world.

> „Proroctvo vyhlasuje, že prvý anjel oznámi svoje posolstvo ‚každému národu, pokoleniu, jazyku a ľudu‘. Varovanie tretieho anjela, ktoré tvorí súčasť toho istého trojnásobného posolstva a je posolstvom pre tento čas, bude nemenej rozšírené. Zástava, na ktorej je napísané: ‚Prikázania Božie a viera Ježišova,‘ má byť vztýčená vysoko. Sila prvého a druhého posolstva má byť v treťom zosilnená. V proroctve je predstavené ako hlásané mocným hlasom anjelom letiaci prostredkom neba a upúta pozornosť sveta.“

> “The most fearful threatening ever addressed to mortals is contained in the third angel’s message. That must be a terrible sin which calls down the wrath of God unmingled with mercy. But men are not left in darkness concerning this important matter; the warning against the worship of the beast and his image is to be given to the world before the visitation of God’s judgments, that all may know why the judgments are inflicted, and may have opportunity to escape.” Signs of the Times, January 25, 1910.

> „Najstrašnejšia hrozba, aká kedy bola adresovaná smrteľníkom, je obsiahnutá v posolstve tretieho anjela. To musí byť strašný hriech, ktorý privoláva Boží hnev nezmiešaný s milosrdenstvom. Ľudia však nie sú ponechaní v temnote, čo sa týka tejto dôležitej veci; varovanie proti uctievaniu šelmy a jej obrazu má byť dané svetu pred navštívením Božích súdov, aby všetci mohli vedieť, prečo sú tieto súdy zosielané, a aby mali príležitosť uniknúť.“ Signs of the Times, 25. januára 1910.

The production of the two tables in fulfillment of Habakkuk chapter two was a fulfillment of several prophecies.

Vyhotovenie dvoch tabúľ na naplnenie druhej kapitoly Habakuka bolo naplnením viacerých proroctiev.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.

> Postavím sa na svoju stráž a postavím sa na vežu; budem vyzerať, aby som videl, čo mi povie a čo odpoviem, keď budem karhaný. A Hospodin mi odpovedal a riekol: Zapíš videnie a zreteľne ho vyryj na tabuľky, aby ten, kto ho číta, mohol bežať. Lebo videnie je ešte na určený čas, ale na konci prehovorí a nebude lhať; keby sa aj zdržalo, čakaj naň, lebo istotne príde, nezmešká.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Hľa, duša toho, kto sa povyšuje, nie je v ňom úprimná; ale spravodlivý bude žiť zo svojej viery. Habakuk 2,1–4.

The production of both the 1843 pioneer chart and the 1850 pioneer chart was a fulfillment of prophecy. The study of Habakkuk’s Tables provides ample evidence of this. But the passage in Habakkuk makes an important contribution to this point in our discussion.

Vznik priekopníckej mapy z roku 1843 aj priekopníckej mapy z roku 1850 bol naplnením proroctva. Štúdium Habakukových tabúľ poskytuje o tom dostatok dôkazov. No pasáž v Habakukovi prináša k tomuto bodu nášho rozboru významný príspevok.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> „Videla som, že tabuľa z roku 1843 bola vedená rukou Pánovou a že sa nemá meniť; že čísla boli také, aké ich On chcel; že Jeho ruka bola nad nimi a zakryla chybu v niektorých číslach, takže ju nik nemohol vidieť, kým Jeho ruka nebola odňatá.“ Early Writings, 74, 75.

After 1843 the Lord directed to make another chart, but that the first (1843) chart should not be altered, except by inspiration.

Po roku 1843 Pán usmernil, aby sa zhotovila ďalšia tabuľa, ale že prvá tabuľa (1843) sa nemá meniť, iba na základe vnuknutia.

> “I saw that the truth should be made plain upon tables, that the earth and the fullness thereof is the Lord’s, and that necessary means should not be spared to make it plain. I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> „Videla som, že pravda má byť jasne vyložená na tabuliach, že zem i všetko, čo ju napĺňa, patrí Hospodinovi, a že sa nemajú šetriť potrebné prostriedky, aby bola zjavne predložená. Videla som, že stará tabuľa bola usmernená Pánom a že ani jediný jej údaj nemá byť zmenený, iba na základe vnuknutia. Videla som, že údaje na tabuli boli také, aké ich chcel mať Boh, a že Jeho ruka spočívala nad jednou chybou v niektorých údajoch a zakrývala ju, aby ju nikto nemohol vidieť, kým Jeho ruka nebude odňatá.“ Spalding and Magan, 2.

While living with Brother Nichols (who produced the 1850 chart), during the time he made the chart, Sister White said she saw the 1850 chart in the Bible.

Keď bývala u brata Nicholsa (ktorý vyhotovil tabuľu z roku 1850), v čase, keď túto tabuľu zhotovoval, sestra Whiteová povedala, že videla tabuľu z roku 1850 v Biblii.

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> „Videla som, že Boh bol pri vydaní tabuľky brata Nicholsa. Videla som, že v Biblii bolo proroctvo o tejto tabuľke, a ak je táto tabuľka určená pre Boží ľud, ak postačuje jednému, postačuje aj druhému, a ak jeden potreboval novú tabuľku namaľovanú vo väčšej mierke, všetci ju potrebujú práve tak veľmi.“ Manuscript Releases, zväzok 13, 359.

Habakkuk had commanded “Write the vision, and make it plain upon tables.” The two tables of Habakkuk were the symbol of the covenant God made with Adventism when He made them depositories of His prophecies, just as He did when he entered into covenant with ancient Israel and gave the two tables of the law and the responsibility to be the depositories of the law. But Habakkuk identifies two classes of worshippers in relation to the tables that were to make the vision plain. One class whose “soul which is lifted up” and “is not upright,” and another class that are identified as “the just” who “shall live by his faith.”

Habakukovi bolo prikázané: „Zapíš videnie a zreteľne ho vyznač na doskách.“ Dve Habakukove dosky boli symbolom zmluvy, ktorú Boh uzavrel s adventizmom, keď ich ustanovil za strážcov svojich proroctiev, tak ako to urobil, keď vstúpil do zmluvy so starovekým Izraelom a dal mu dve dosky zákona a zodpovednosť byť strážcom zákona. Habakuk však v súvislosti s doskami, ktoré mali videnie urobiť zreteľným, označuje dve triedy uctievačov. Jednu triedu, ktorej „duša sa vypína“ a „nie je priama“, a druhú triedu, ktorá je označená ako „spravodlivý“, ktorý „bude žiť svojou vierou“.

The context of Habakkuk identifies that those who are justified are living by a faith that is based upon the prophetic Word, as represented by the two tables, and therefore those who are not justified have rejected the beginnings of Adventism. The point I wish to make is based upon a passage we considered some time back. It reads:

Kontext Abakuka ukazuje, že tí, ktorí sú ospravedlnení, žijú vierou založenou na prorockom Slove, znázornenom dvoma tabuľami; a preto tí, ktorí nie sú ospravedlnení, odmietli počiatky adventizmu. Bod, ktorý chcem zdôrazniť, vychádza z pasáže, ktorou sme sa pred časom zaoberali. Znie takto:

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> „Avšak také námety, ako svätyňa v súvislosti s 2300 dňami, Božie prikázania a Ježišova viera, sú dokonale spôsobilé vysvetliť minulé adventné hnutie, ukázať, aké je naše súčasné postavenie, upevniť vieru pochybujúcich a dať istotu slávnej budúcnosti. Často som vídala, že práve toto boli hlavné témy, pri ktorých sa poslovia mali zdržiavať.“ Early Writings, 63.

We have just reviewed all four of these truths; the sanctuary, the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus. We placed all four of these truths into the framework of truth that has been “perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is.” That framework is “the rule of first mention,” it is the signature of Alpha and Omega, and it is the framework of truth, for the word “truth” contains the very same signature as all four of the truths that are identified as “present truth” which was designed to explain the beginning of Adventism.

Práve sme preskúmali všetky štyri tieto pravdy: svätyňu, 2300 dní, Božie prikázania a vieru Ježišovu. Všetky štyri tieto pravdy sme vložili do rámca pravdy, ktorý bol „dokonale vypočítaný tak, aby vysvetlil minulé adventné hnutie a ukázal, aké je naše súčasné postavenie“. Tým rámcom je „pravidlo prvej zmienky“, je to podpis Alfy a Omegy a je to rámec pravdy, lebo slovo „pravda“ obsahuje ten istý podpis ako všetky štyri pravdy, ktoré sú označené ako „prítomná pravda“ a ktoré boli určené na to, aby vysvetlili začiatok adventizmu.

If nothing else, this means that the word translated as “truth” which we are considering is the framework of the everlasting gospel, and it is the framework for the final warning message, and it is the framework of the third angel’s message, and it is a large part of the Revelation of Jesus Christ.

Ak nič iné, znamená to, že slovo preložené ako „pravda“, ktoré skúmame, je rámcom večného evanjelia, a je rámcom posolstva posledného varovania, a je rámcom posolstva tretieho anjela, a je veľkou súčasťou Zjavenia Ježiša Krista.

The final warning message represented as the Revelation of Jesus Christ in the first three verses of Revelation chapter one is testified to a second time at the end of Revelation. The end of Revelation testifies of the first verses of the Old Testament and also the last verses of the Old Testament. With those four references it can be deduced by employing the divine rule of placing prophetic line upon prophetic line that the final warning message has to do with the Creator’s relationship to His created beings. It has to do with His creative power. It has to do with how His creative power is communicated to His church. It has to do with the attribute of Divinity that identifies the end with the beginning. It is a message that arrives just before the close of probation and more. When considered together it is about God’s creative power! And the first mention of His creative power is in the beginning of Genesis one from the first verse through to the second chapter verse three.

Posolstvo posledného varovania, predstavené ako Zjavenie Ježiša Krista v prvých troch veršoch prvej kapitoly knihy Zjavenie, je dosvedčené po druhý raz na konci Zjavenia. Koniec Zjavenia svedčí o prvých veršoch Starej zmluvy, ako aj o posledných veršoch Starej zmluvy. Na základe týchto štyroch odkazov možno pri uplatnení božského pravidla kladenia prorockej línie na prorockú líniu vyvodiť, že posolstvo posledného varovania sa týka vzťahu Stvoriteľa k Jeho stvoreným bytostiam. Týka sa Jeho tvorivej moci. Týka sa toho, ako je Jeho tvorivá moc sprostredkovaná Jeho cirkvi. Týka sa vlastnosti Božstva, ktorá spája koniec so začiatkom. Je to posolstvo, ktoré prichádza tesne pred uzavretím doby milosti a ešte viac. Keď sa to všetko posudzuje spolu, ide o Božiu tvorivú moc! A prvá zmienka o Jeho tvorivej moci je na začiatku prvej knihy Mojžišovej, od prvého verša až po tretiu verš druhéj kapitoly.

> In the beginning God created the heaven and the earth. And the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep. And the Spirit of God moved upon the face of the waters.

> Na počiatku stvoril Boh nebo a zem. Zem však bola nesformovaná a pustá; a tma bola nad priepasťou. A Duch Boží sa vznášal nad vodami.

> And God said, Let there be light: and there was light. And God saw the light, that it was good: and God divided the light from the darkness. And God called the light Day, and the darkness he called Night. And the evening and the morning were the first day.

> A Boh povedal: Nech je svetlo! A bolo svetlo. A Boh videl, že svetlo je dobré; a Boh oddelil svetlo od tmy. A Boh nazval svetlo dňom a tmu nazval nocou. A bol večer, a bolo ráno, prvý deň.

> And God said, Let there be a firmament in the midst of the waters, and let it divide the waters from the waters. And God made the firmament, and divided the waters which were under the firmament from the waters which were above the firmament: and it was so. And God called the firmament Heaven. And the evening and the morning were the second day.

> A Boh povedal: Nech je obloha uprostred vôd a nech oddeľuje vody od vôd. A Boh utvoril oblohu a oddelil vody, ktoré boli pod oblohou, od vôd, ktoré boli nad oblohou. A tak sa stalo. A Boh nazval oblohu nebom. A bol večer a bolo ráno, druhý deň.

> And God said, Let the waters under the heaven be gathered together unto one place, and let the dry land appear: and it was so. And God called the dry land Earth; and the gathering together of the waters called he Seas: and God saw that it was good. And God said, Let the earth bring forth grass, the herb yielding seed, and the fruit tree yielding fruit after his kind, whose seed is in itself, upon the earth: and it was so. And the earth brought forth grass, and herb yielding seed after his kind, and the tree yielding fruit, whose seed was in itself, after his kind: and God saw that it was good. And the evening and the morning were the third day.

> A Boh riekol: Nech sa vody, ktoré sú pod nebom, zhromaždia na jedno miesto, a nech sa ukáže súš. A stalo sa tak. A Boh nazval súš Zemou; a zhromaždenie vôd nazval Moriami. A Boh videl, že je to dobré. A Boh riekol: Nech zem vydá trávu, bylinu prinášajúcu semeno a ovocný strom prinášajúci ovocie podľa svojho druhu, ktorého semeno je v ňom, na zemi. A stalo sa tak. A zem vydala trávu, bylinu prinášajúcu semeno podľa svojho druhu, a strom prinášajúci ovocie, ktorého semeno bolo v ňom, podľa svojho druhu. A Boh videl, že je to dobré. A bol večer a bolo ráno, tretí deň.

> And God said, Let there be lights in the firmament of the heaven to divide the day from the night; and let them be for signs, and for seasons, and for days, and years: And let them be for lights in the firmament of the heaven to give light upon the earth: and it was so. And God made two great lights; the greater light to rule the day, and the lesser light to rule the night: he made the stars also. And God set them in the firmament of the heaven to give light upon the earth, And to rule over the day and over the night, and to divide the light from the darkness: and God saw that it was good. And the evening and the morning were the fourth day.

> A Boh povedal: Buďte svetlá na nebeskej oblohe, aby oddeľovali deň od noci; a nech sú na znamenia, na určené časy, na dni a roky. A nech sú svetlami na nebeskej oblohe, aby svietili na zem. A stalo sa tak. I učinil Boh dve veľké svetlá: väčšie svetlo, aby panovalo nad dňom, a menšie svetlo, aby panovalo nad nocou; učinil aj hviezdy. A Boh ich umiestnil na nebeskú oblohu, aby svietili na zem, a aby panovali nad dňom i nad nocou, a aby oddeľovali svetlo od tmy. A Boh videl, že je to dobré. A bol večer a bolo ráno, deň štvrtý.

> And God said, Let the waters bring forth abundantly the moving creature that hath life, and fowl that may fly above the earth in the open firmament of heaven. And God created great whales, and every living creature that moveth, which the waters brought forth abundantly, after their kind, and every winged fowl after his kind: and God saw that it was good. And God blessed them, saying, Be fruitful, and multiply, and fill the waters in the seas, and let fowl multiply in the earth. And the evening and the morning were the fifth day.

> A Boh povedal: Nech vody hojne vydajú živé tvory, ktoré sa hýbu, a vtáctvo, ktoré lieta nad zemou po otvorenom nebeskom priestranstve. A Boh stvoril veľké morské tvory a všetky živé bytosti, ktoré sa hýbu, a ktoré vody hojne vydali podľa ich druhu, i všetko okrídlené vtáctvo podľa jeho druhu. A Boh videl, že je to dobré. A Boh ich požehnal a povedal: Ploďte sa a množte sa a naplňte vody v moriach, a vtáctvo nech sa rozmnoží na zemi. A bol večer a bolo ráno, deň piaty.

> And God said, Let the earth bring forth the living creature after his kind, cattle, and creeping thing, and beast of the earth after his kind: and it was so. And God made the beast of the earth after his kind, and cattle after their kind, and everything that creepeth upon the earth after his kind: and God saw that it was good. And God said, Let us make man in our image, after our likeness: and let them have dominion over the fish of the sea, and over the fowl of the air, and over the cattle, and over all the earth, and over every creeping thing that creepeth upon the earth. So God created man in his own image, in the image of God created he him; male and female created he them. And God blessed them, and God said unto them, Be fruitful, and multiply, and replenish the earth, and subdue it: and have dominion over the fish of the sea, and over the fowl of the air, and over every living thing that moveth upon the earth. And God said, Behold, I have given you every herb bearing seed, which is upon the face of all the earth, and every tree, in the which is the fruit of a tree yielding seed; to you it shall be for meat. And to every beast of the earth, and to every fowl of the air, and to everything that creepeth upon the earth, wherein there is life, I have given every green herb for meat: and it was so. And God saw everything that he had made, and, behold, it was very good. And the evening and the morning were the sixth day. Thus the heavens and the earth were finished, and all the host of them. And on the seventh day God ended his work which he had made; and he rested on the seventh day from all his work which he had made. And God blessed the seventh day, and sanctified it: because that in it he had rested from all his work which God created and made. Genesis 1:1–2:3.

> A Boh riekol: Nech zem vydá živé tvory podľa ich druhu: dobytok, plazy a zemskú zver podľa jej druhu. A stalo sa tak. A Boh učinil zemskú zver podľa jej druhu a dobytok podľa ich druhu i všetko, čo sa plazí po zemi, podľa jeho druhu. A Boh videl, že je to dobré. Potom Boh riekol: Učiňme človeka na náš obraz, podľa našej podoby; a nech panujú nad morskými rybami, nad nebeským vtáctvom, nad dobytkom, nad celou zemou a nad všetkými plazmi, ktoré sa plazia po zemi. A Boh stvoril človeka na svoj obraz; na Boží obraz ho stvoril; ako muža a ženu ich stvoril. A Boh ich požehnal a Boh im riekol: Ploďte sa a množte sa a naplňte zem a podmaňte si ju; a panujte nad morskými rybami, nad nebeským vtáctvom a nad každým živým tvorom, ktorý sa hýbe na zemi. A Boh riekol: Hľa, dal som vám všetky byliny prinášajúce semeno, ktoré sú na povrchu celej zeme, i každý strom, na ktorom je ovocie stromu prinášajúceho semeno; to vám bude za pokrm. A všetkej zemskej zveri, všetkému nebeskému vtáctvu a všetkému, čo sa plazí po zemi, v čom je život, dal som všetku zelenú bylinu za pokrm. A stalo sa tak. A Boh videl všetko, čo učinil, a hľa, bolo to veľmi dobré. A bol večer a bolo ráno, deň šiesty. Tak boli dokončené nebesia i zem a všetky ich zástupy. A na siedmy deň Boh dokončil svoje dielo, ktoré učinil, a odpočinul si siedmeho dňa od všetkého svojho diela, ktoré učinil. A Boh požehnal siedmy deň a posvätil ho, lebo v ňom odpočinul od všetkého svojho diela, ktoré Boh stvoril a učinil. Genezis 1:1–2:3.

The previous verses represent the entire testimony of creation, emphasizing that God’s word possesses creative power.

Predchádzajúce verše predstavujú celé svedectvo stvorenia a zdôrazňujú, že Božie slovo má tvorivú moc.

> Let all the earth fear the Lord: let all the inhabitants of the world stand in awe of him. For he spake, and it was done; he commanded, and it stood fast. Psalms 33:8, 9.

> Nech sa celej zeme zmocní bázeň pred Hospodinom; nech všetci obyvatelia sveta stoja pred ním v úžase. Lebo on povedal, a stalo sa; on rozkázal, a stálo to pevne. Žalmy 33:8, 9.

The same creative power that made the world is employed by Christ to transform men.

Tá istá tvorivá moc, ktorá stvorila svet, použitá Kristom na premenu ľudí.

> “The creative energy that called the worlds into existence is in the word of God. This word imparts power; it begets life. Every command is a promise; accepted by the will, received into the soul, it brings with it the life of the Infinite One. It transforms the nature and re-creates the soul in the image of God.

> Tvorivá energia, ktorá povolala svety do existencie, je v Božom slove. Toto slovo udeľuje moc; plodí život. Každé prikázanie je zasľúbením; prijaté vôľou, prijaté do duše, prináša so sebou život Nekonečného. Premieňa prirodzenosť a znovu utvára dušu na Boží obraz.

> “The life thus imparted is in like manner sustained. ‘By every word that proceedeth out of the mouth of God’ (Matthew 4:4) shall man live.” Education, 126.

> „Takto odovzdaný život je rovnakým spôsobom aj udržiavaný. ‚Človek bude žiť z každého slova, ktoré vychádza z úst Božích‘ (Matúš 4:4).“ Výchova, 126.

The Revelation of Jesus Christ emphasizes how the Word of God is conveyed to men. It comes from the Father, to the Son, to an angel, to a prophet who writes it down and sends it to the churches. The communication process set forth at the beginning and ending of the book of Revelation is also illustrated with Jacob’s ladder with angels ascending and descending the ladder. It is illustrated with Zechariah’s two golden pipes that bring the oil into the sanctuary. The communication process between God and man is a subject of Bible prophecy and the message that is sent forth contains the creative power that made the universe. In the communication process in chapter one of Revelation, it is to be understood that the message handed down to the churches contains the power to transform a Laodicean unto a Philadelphian.

Zjavenie Ježiša Krista zdôrazňuje, akým spôsobom je Slovo Božie sprostredkované ľuďom. Prichádza od Otca k Synovi, k anjelovi, k prorokovi, ktorý ho zapisuje a posiela zborom. Proces komunikácie predstavený na začiatku i na konci knihy Zjavenia je tiež znázornený Jákobovým rebríkom s anjelmi vystupujúcimi a zostupujúcimi po rebríku. Je znázornený Zachariášovými dvoma zlatými rúrami, ktoré privádzajú olej do svätyne. Proces komunikácie medzi Bohom a človekom je predmetom biblického proroctva a posolstvo, ktoré je vysielané, obsahuje tvorivú moc, ktorá utvorila vesmír. V procese komunikácie v prvej kapitole knihy Zjavenia treba rozumieť tomu, že posolstvo odovzdávané zborom obsahuje moc premeniť laodicejského na filadelfského.

Whether we consider the beginning or ending of the Old or the New Testament it is the same message. God is conveying the final warning message and it contains the creative power of God if it is heard and kept by those that hear. The message that accomplishes this is set within the divine framework of the Alpha and Omega. The beginning, middle and ending. The three Hebrew letters that go together to create the word “truth” are the everlasting gospel, and the letters and their meanings, and the word they produce when combined with one another symbolize the principle and also the One who is Alpha and Omega. It emphasizes His creative power. The last three words of the creation story, each begin with the three letters, in the order that make up the word “truth.”

Či už uvažujeme o začiatku alebo o konci Starého či Nového zákona, posolstvo je to isté. Boh odovzdáva posledné varovné posolstvo a ono v sebe obsahuje Božiu tvorivú moc, ak je vypočuté a zachovávané tými, ktorí ho počujú. Posolstvo, ktoré toto uskutočňuje, je zasadené do božského rámca Alfy a Omegy. Začiatok, stred i koniec. Tri hebrejské písmená, ktoré spolu vytvárajú slovo „pravda“, sú večným evanjeliom a tieto písmená, ich významy i slovo, ktoré vzniká ich vzájomným spojením, symbolizujú princíp, a tiež Toho, ktorý je Alfa a Omega. Zdôrazňuje to Jeho tvorivú moc. Posledné tri slová príbehu o stvorení sa každé začína jedným z týchto troch písmen v poradí, ktoré tvorí slovo „pravda“.

The three words that are the ending of the creation story begin with the three letters which together create the word “truth.” The last three words of the verse begin with the letters א (Aleph), מ (Mem), and ת (Tav) in order. Those three words are translated as “God,” “created” and “made.” These three words each start with the letters א (Aleph), מ (Mem), and ת (Tav) in that order, further emphasize the completeness and orderliness of the creation narrative. This pattern has been noted by Jewish commentators as an interesting linguistic feature of the Hebrew text.

Tri slová, ktoré tvoria záver príbehu o stvorení, sa začínajú tromi písmenami, ktoré spolu vytvárajú slovo „pravda“. Posledné tri slová verša sa začínajú písmenami א (Alef), מ (Mem) a ת (Tav) v tomto poradí. Tieto tri slová sa prekladajú ako „Boh“, „stvoril“ a „učinil“. To, že sa každé z týchto troch slov začína písmenami א (Alef), מ (Mem) a ת (Tav) v tomto poradí, ešte viac zdôrazňuje úplnosť a usporiadanosť rozprávania o stvorení. Tento vzorec bol židovskými komentátormi zaznamenaný ako zaujímavý jazykový prvok hebrejského textu.

The creation story begins with the words “in the beginning” and it ends with three words that represent the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last. The creative power illustrated in the Genesis testimony begins and ends with the signature of the wonderful linguist.

Príbeh stvorenia sa začína slovami „na počiatku“ a končí sa tromi slovami, ktoré predstavujú Alfu a Omegu, počiatok i koniec, prvého i posledného. Tvorivá moc znázornená vo svedectve knihy Genezis sa začína i končí podpisom úžasného jazykovedca.

The first of a thing illustrating the last of a thing is what the prophet John emphasized when by writing what then was, he was then simultaneously writing what would be.

To, že prvé z nejakej veci znázorňuje posledné z tej istej veci, je to, čo prorok Ján zdôraznil, keď tým, že písal o tom, čo vtedy bolo, súčasne písal aj o tom, čo bude.

The final warning message of Elijah represented at the end of the Old Testament identifies the same prophetic principle, within the context of the Sunday law crisis and the approaching seven last plagues.

Záverečné výstražné posolstvo Eliáša, predstavené na konci Starej zmluvy, označuje ten istý prorocký princíp v kontexte krízy nedeľného zákona a približujúcich sa siedmich posledných rán.

The “rule of first mention” and all that it represents is the “framework” that “present truth” is to be placed within. That framework is “the rule of first mention” that is also one of the attributes of God.

„Pravidlo prvého výskytu“ a všetko, čo predstavuje, je „rámcom“, do ktorého má byť zasadená „prítomná pravda“. Tým rámcom je „pravidlo prvého výskytu“, ktoré je zároveň jedným z Božích atribútov.

In the book of Daniel representing the beginning of Adventism and the book of Revelation representing the end of Adventism, we find amazing parallels when we look at it with the principle of the first illustrating the last. The book of Daniel sets forth an attribute of Jesus when it uses the name Palmoni, meaning the wonderful numberer of secrets. Daniel also introduces Jesus as Michael the archangel. John is employed to do the same as Daniel, and he identifies not the master of math, or the leader of the angels, but the master of language. When we consider Jesus as the master of the alphabet, we should consider Psalms 119, the longest chapter in the Bible.

V knihe Daniel, ktorá predstavuje začiatok adventizmu, a v knihe Zjavenie, ktorá predstavuje koniec adventizmu, nachádzame úžasné paralely, keď sa na ne pozeráme podľa zásady, že prvé znázorňuje posledné. Kniha Daniel predkladá jednu vlastnosť Ježiša, keď používa meno Palmoni, čo znamená podivuhodný počtár tajomstiev. Daniel taktiež predstavuje Ježiša ako archanjela Michala. Ján je poverený urobiť to isté ako Daniel a neidentifikuje ani majstra matematiky, ani vodcu anjelov, ale majstra jazyka. Keď uvažujeme o Ježišovi ako o pánovi abecedy, mali by sme vziať do úvahy Žalm 119, najdlhšiu kapitolu v Biblii.

Psalms 119 is an alphabetic acrostic, meaning that the first letters of each set of eight verses starts with the same letter. There are twenty-two letters in the Hebrew alphabet, so there twenty-two sections of eight verses. Each section begins with the letter of the alphabet in the order of the alphabet, and thereafter each of the eight verses assigned to that letter begin with that letter. There are eight verses for each letter, thus eight verses times the twenty-two letters of the Hebrew alphabet equal one hundred and seventy-six lines. The Psalm emphasizes obedience to a God who is a God of order (hence the acrostic structure), not of chaos.

Žalm 119 je abecedný akrostich, čo znamená, že prvé písmená každej skupiny ôsmich veršov sa začínajú tým istým písmenom. V hebrejskej abecede je dvadsaťdva písmen, preto je tam dvadsaťdva úsekov po osem veršov. Každý úsek sa začína písmenom abecedy v poradí abecedy a potom sa každých osem veršov priradených tomuto písmenu začína týmto písmenom. Na každé písmeno pripadá osem veršov; teda osem veršov krát dvadsaťdva písmen hebrejskej abecedy sa rovná sto sedemdesiatim šiestim riadkom. Žalm zdôrazňuje poslušnosť voči Bohu, ktorý je Bohom poriadku (odtiaľ akrostichová štruktúra), a nie chaosu.

Another prominent theme in Psalms 119 is the profound truth that the Word of God is all-sufficient. There are eight different terms referring to the Word of God throughout the Psalm: law, testimonies, precepts, statutes, commandments, judgments, word, and ordinances. In almost every verse, the Word of God is mentioned. Psalms 119 affirms not only the character of the Scriptures, but it affirms that God’s Word reflects the very character of God Himself. Notice these attributes of God set forth in Psalms 119:

Ďalšou významnou témou v Žalme 119 je hlboká pravda, že Božie Slovo je úplne postačujúce. V celom žalme sa vyskytuje osem rozličných výrazov označujúcich Božie Slovo: zákon, svedectvá, predpisy, ustanovenia, prikázania, súdy, slovo a nariadenia. Takmer v každom verši sa spomína Božie Slovo. Žalm 119 potvrdzuje nielen charakter Písiem, ale potvrdzuje aj to, že Božie Slovo odráža samotný charakter Boha. Všimnite si tieto Božie vlastnosti predložené v Žalme 119:

- Righteousness (verses 7, 62, 75, 106, 123, 138, 144, 160, 164, 172)

  Spravodlivosť (verše 7, 62, 75, 106, 123, 138, 144, 160, 164, 172)

- Trustworthiness (verse 42)

  Dôveryhodnosť (verš 42)

- Truthfulness (verses 43, 142, 151, 160)

  Pravdivosť (verše 43, 142, 151, 160)

- Faithfulness (verse 86)

  Vernosť (verš 86)

- Unchangeableness (verse 89)

  Nemennosť (verš 89)

- Eternality (verses 90, 152)

  Večnosť (verše 90, 152)

- Light (verse 105)

  Svetlo (verš 105)

- Purity (verse 140)

  Čistota (verš 140)

The Psalm opens with two beatitudes. “Blessed” are those whose ways are blameless, who live according to God’s law, who keep His statutes and seek Him with all their heart. These are the lessons for us in this great Psalm. The Word of God is sufficient to make us wise, train us in righteousness, and equip us for every good work (2 Timothy 3:15–17).

Žalm sa otvára dvoma blahoslavenstvami. „Blahoslavení“ sú tí, ktorých cesty sú bezúhonné, ktorí žijú podľa Božieho zákona, ktorí zachovávajú Jeho ustanovenia a hľadajú Ho celým svojím srdcom. Toto sú poučenia pre nás v tomto veľkom Žalme. Božie slovo je postačujúce, aby nás urobilo múdrymi, vychovávalo nás v spravodlivosti a vystrojilo pre každé dobré dielo (2 Timotejovi 3:15–17).

Of course, Psalms 119 is part of a subject that is pretty much unresolved in the religious world. It has to do with which verse is the middle verse of the Bible and which chapter is the middle chapter of the Bible. If you search the internet, you will find the various arguments centered around which Bible you use and so on and so forth. The problem with every position in the argument is that the definition of the middle of the Bible, whether a verse or a chapter should be defined by the author of the Bible, not the human student or critic of the Bible.

Samozrejme, Žalm 119 je súčasťou témy, ktorá je v náboženskom svete do značnej miery nevyriešená. Týka sa toho, ktorý verš je stredným veršom Biblie a ktorá kapitola je strednou kapitolou Biblie. Ak budete hľadať na internete, nájdete rôzne argumenty sústredené okolo toho, ktorú Bibliu používate, a podobne. Problém každej pozície v tejto argumentácii spočíva v tom, že vymedzenie stredu Biblie, či už ide o verš alebo o kapitolu, by mal určiť autor Biblie, nie ľudský študent alebo kritik Biblie.

The Bible teaches that there is a beginning and end to everything. To everything there is a season.

Biblia učí, že všetko má svoj začiatok i koniec. Všetko má svoj čas.

> To everything there is a season, and a time to every purpose under the heaven: A time to be born, and a time to die; a time to plant, and a time to pluck up that which is planted. Ecclesiastes 3:1, 2.

> Všetko má svoj čas a každé úsilie pod nebom svoju chvíľu: čas rodiť sa a čas umierať; čas sadiť a čas vytrhávať, čo bolo zasadené. Kazateľ 3,1.2.

There is a time to be born and a time to die, yet there is also the life that takes place in the middle of the beginning and ending of our lives. The birth is a brief moment in time, as is death. The life is the middle and has generally much more history connected with it than the time when we are born and time when we die.

Je čas narodiť sa a čas zomrieť, no je tu aj život, ktorý sa odohráva uprostred začiatku a konca našich životov. Narodenie je krátkym okamihom v čase, tak ako aj smrť. Život je tým stredom a spravidla sa s ním spája oveľa viac dejín než s časom, keď sa narodíme, a s časom, keď zomrieme.

The middle in the “rule of first mention” generally has much more testimony than the first and last. To seek a single verse or chapter in the Bible and define it as the middle is to disregard the biblical evidence even if the beginning and ending are essentially points in time; the middle is generally a period of time. Of course, the beginning, ending and middle will agree with one another, though often the identical waymark at the end is the opposite of the beginning.

Stred v „pravidle prvej zmienky“ má vo všeobecnosti omnoho viac svedectiev než prvý a posledný. Hľadať v Biblii jediný verš alebo kapitolu a určiť ich ako stred znamená prehliadať biblické dôkazy, aj keď začiatok a koniec sú v podstate časové body; stred je vo všeobecnosti časové obdobie. Pravdaže, začiatok, koniec i stred budú navzájom v súlade, hoci často je tá istá waymark na konci opakom začiatku.

Jesus identified John the Baptist as Elijah, and they both illustrate the same prophetic sequence of events, but Elijah was persecuted by a wicked woman (Jezebel) who sought to imprison and kill Elijah, but she never did. John who was a symbol of Elijah was sought by an evil woman (Herodias) to imprison and kill him, and she did. Elijah and John are interchangeable symbols but they have some prophetic characteristics that are opposite characteristics, but still parallel each other. Elijah never died, John did. Understanding that prophetic waymarks that align with each other are often opposites allows those who wish to see that the middle of the Bible is Psalms 118.

Ježiš označil Jána Krstiteľa za Eliáša a obaja znázorňujú tú istú prorockú postupnosť udalostí, no Eliáš bol prenasledovaný bezbožnou ženou (Jezabel), ktorá sa usilovala Eliáša uväzniť a zabiť, ale nikdy sa jej to nepodarilo. Jána, ktorý bol symbolom Eliáša, sa usilovala zlá žena (Herodiada) uväzniť a zabiť, a to sa jej aj podarilo. Eliáš a Ján sú zameniteľné symboly, no majú niektoré prorocké znaky, ktoré sú protikladnými znakmi, a predsa si navzájom zodpovedajú. Eliáš nikdy nezomrel, Ján áno. Pochopenie, že prorocké medzníky, ktoré sú vo vzájomnom súlade, sú často protikladmi, umožňuje tým, ktorí chcú vidieť, aby pochopili, že stredom Biblie je Žalm 118.

When we use the principle of rule of first mention as we have been defining it, we find that the beginning of the middle of the Bible is Psalms 117, the shortest chapter in the Bible, consisting of two verses. It is followed by chapter 118, which is the middle of the Bible, and chapter 118 is followed by 119 which is the longest chapter in the Bible and the ending of the middle of the Bible. The wonderful linguist marks the beginning with the shortest chapter, then marks the ending with the longest chapter. They are two opposite chapters. The beginning is the seed, and the ending is where the fully mature plant is developed where all the testimonies located within the middle are tied together. Notice Psalms 117.

Keď použijeme princíp zákona prvej zmienky tak, ako sme ho definovali, zistíme, že začiatkom stredu Biblie je Žalm 117, najkratšia kapitola v Biblii, pozostávajúca z dvoch veršov. Nasleduje po ňom 118. kapitola, ktorá je stredom Biblie, a po 118. kapitole nasleduje 119. kapitola, ktorá je najdlhšou kapitolou v Biblii a zakončením stredu Biblie. Ten podivuhodný Lingvista označuje začiatok najkratšou kapitolou a potom označuje koniec najdlhšou kapitolou. Sú to dve protikladné kapitoly. Začiatok je semenom a zakončenie je miestom, kde je rozvinutá plne dozretá rastlina, v ktorej sú navzájom zviazané všetky svedectvá nachádzajúce sa vnútri stredu. Všimnite si Žalm 117.

> O Praise the Lord, all ye nations: praise him, all ye people. For his merciful kindness is great toward us: and the truth of the Lord endureth forever. Praise ye the Lord. Psalms 117:1, 2.

> Chváľte Hospodina, všetky národy; oslavujte ho, všetci ľudia. Lebo veľká je nad nami jeho milosrdná láskavosť a pravda Hospodinova trvá naveky. Chváľte Hospodina. Žalmy 117, 1. 2.

The word we are considering that is made up of three letters is translated as “truth” in verse two, and represents the beginning of the middle of the Bible, (the middle of the Bible being Psalms 117–119). The end of the middle is Psalms 119. Psalms 118 is the middle of the middle. Psalms 118 is sandwiched between the shortest and longest chapters in the Bible, and the shortest which is the beginning sets forth the word “truth” which is created by three letters that represent the three-steps of the everlasting gospel, and are the framework of understanding the truth. The framework being the principle representing Christ’s character as the Alpha and Omega.

Slovo, o ktorom uvažujeme a ktoré sa skladá z troch písmen, je v druhom verši preložené ako „pravda“ a predstavuje začiatok stredu Biblie (stred Biblie tvoria Žalmy 117–119). Koniec stredu je Žalm 119. Žalm 118 je stredom stredu. Žalm 118 je vložený medzi najkratšiu a najdlhšiu kapitolu v Biblii a najkratšia, ktorá je začiatkom, predkladá slovo „pravda“, utvorené tromi písmenami, ktoré predstavujú tri kroky večného evanjelia a sú rámcom pre chápanie pravdy. Tento rámec je princípom predstavujúcim Kristov charakter ako Alfa a Omega.

The ending of the middle, being chapter 119 is an alphabetic acrostic placed in the middle of the Bible emphasizing the wonderful linguist. Four times in chapter 119 the same word is translated as truth.

Záver stredu, ktorým je 119. kapitola, je alfabetickým akrostichom umiestneným do stredu Biblie, čím zdôrazňuje podivuhodného jazykovedca. Štyrikrát v 119. kapitole je to isté slovo preložené ako pravda.

> And take not the word of truth utterly out of my mouth; for I have hoped in thy judgments. Verse 43.

> A neodnímaj celkom slovo pravdy z mojich úst, lebo som dúfal v tvoje súdy. Verš 43.

> Thy righteousness is an everlasting righteousness, and thy law is the truth. Verse 142.

> Tvoja spravodlivosť je večná spravodlivosť a tvoj zákon je pravda. Verš 142.

> Thou art near, O Lord; and all thy commandments are truth. Verse 151.

> Blízko si, ó, Hospodine; a všetky tvoje prikázania sú pravda. Verš 151.

> Thy word is true from the beginning: and every one of thy righteous judgments endureth forever. Verse 160.

> Tvoje slovo je pravdivé od počiatku a každé z tvojich spravodlivých súdov trvá naveky. Verš 160.

Truth in these verses is a rule of Bible prophecy identifying the end from the beginning, and the truth in the verses is that the Alpha and Omega has placed His signature upon the middle of the Bible, as He has done for the beginning and the end. The signature of the first and last is the “framework” for presenting the final warning message of the third angel. The last of the middle includes four verses which use the word translated as “truth,” though the fourth reference is translated simply as “true.” The last final of those four verses identifies that “from the beginning,” the word is “true.”

Pravda v týchto veršoch je pravidlom biblického proroctva, ktoré od počiatku určuje koniec, a pravdou v týchto veršoch je, že Alfa a Omega položil svoj podpis na stred Biblie, tak ako to urobil pri počiatku i pri konci. Podpis Prvého a Posledného je „rámcom“ na predloženie záverečného varovného posolstva tretieho anjela. Posledná časť stredu obsahuje štyri verše, v ktorých je použité slovo preložené ako „pravda“, hoci štvrtý odkaz je preložený jednoducho ako „pravdivý“. Posledný z týchto štyroch veršov určuje, že „od počiatku“ je slovo „pravdivé“.

In the beginning in the creation story of Genesis one and two, The word “truth” though not directly written is represented in the final three words of the creation story, for each word begins with the letters, in order, that create the word “truth.” In the beginning was the word, and by Him were all things created, and the testimony of the creation in Genesis begins with the words, “In the beginning” and ends with three words representing the truths associated with an attribute of Christ that in Isaiah is defined as the proof that He is the one and only God.

Na počiatku, v správe o stvorení v prvej a druhej kapitole knihy Genezis, slovo „pravda“, hoci nie je napísané priamo, je znázornené v posledných troch slovách správy o stvorení, lebo každé slovo sa začína písmenami, ktoré v danom poradí tvoria slovo „pravda“. Na počiatku bolo Slovo a skrze Neho bolo stvorené všetko, a svedectvo o stvorení v Genezis sa začína slovami „Na počiatku“ a končí tromi slovami predstavujúcimi pravdy spojené s atribútom Krista, ktorý je v Izaiášovi definovaný ako dôkaz, že On je jeden jediný Boh.

The middle of the Bible (Psalms 117–119) begins in chapter 117 by referencing the truth that the beginning represents the end through its use of the word “truth.” The word is created by three letters which represent the everlasting gospel and the three angels’ messages, and identify the ending of the creation story. The end of the middle of the Bible is a presentation of the alphabet that the wonderful linguist produced to establish the understanding that what is now being revealed concerning His character is in agreement with the definition of the word revelation, for the Revelation of Jesus Christ is a message that is designed to present an aspect of Christ character that here-to-fore has not been fully recognized, if at all. The revelation is consistent with the lines of covenant history, for covenant history includes evidence of God’s effort to reveal Himself through names as His-story unfolded.

Stred Biblie (Žalmy 117–119) sa v 117. kapitole začína odkazom na pravdu, že začiatok predstavuje koniec, prostredníctvom použitia slova „pravda“. Toto slovo je utvorené tromi písmenami, ktoré predstavujú večné evanjelium a posolstvá troch anjelov a označujú zakončenie príbehu stvorenia. Koniec stredu Biblie je predstavením abecedy, ktorú vytvoril podivuhodný Lingvista, aby ustanovil porozumenie, že to, čo je teraz zjavované o Jeho charaktere, je v súlade s definíciou slova zjavenie, lebo Zjavenie Ježiša Krista je posolstvom, ktoré je určené predstaviť stránku Kristovho charakteru, ktorá doposiaľ nebola plne rozpoznaná, ak vôbec. Toto zjavenie je v súlade s líniami dejín zmluvy, pretože dejiny zmluvy zahŕňajú dôkazy Božieho úsilia zjavovať seba samého prostredníctvom mien, ako sa Jeho-príbeh odvíjal.

> “The great principles of the law, of the very nature of God, are embodied in the words of Christ on the mount. Whoever builds upon them is building upon Christ, the Rock of Ages. In receiving the word, we receive Christ. And only those who thus receive His words are building upon Him. ‘Other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ.’ 1 Corinthians 3:11. ‘There is none other name under heaven, given among men, whereby we must be saved.’ Acts 4:12. Christ, the Word, the revelation of God,—the manifestation of His character, His law, His love, His life,—is the only foundation upon which we can build a character that will endure.” Mount of Blessings, 148.

> „Veľké zásady zákona, samotnej Božej prirodzenosti, sú stelesnené v Kristových slovách na vrchu. Kto na nich stavia, stavia na Kristovi, Skale vekov. Keď prijímame slovo, prijímame Krista. A iba tí, ktorí takto prijímajú Jeho slová, stavajú na Ňom. ‚Lebo iný základ nemôže nik položiť okrem toho, ktorý je položený, a tým je Ježiš Kristus.‘ 1 Korintským 3:11. ‚A v nikom inom niet spasenia; lebo niet pod nebom iného mena, ktoré by bolo dané ľuďom, v ktorom by sme mali byť spasení.‘ Skutky 4:12. Kristus, Slovo, zjavenie Boha — zjav Jeho charakteru, Jeho zákona, Jeho lásky, Jeho života — je jediným základom, na ktorom môžeme budovať charakter, ktorý obstojí.“ Vrch blahoslavenstiev, 148.

There is of course much more to address concerning this truth, but we will leave off here.

Pravdaže, o tejto pravde by bolo treba povedať ešte omnoho viac, ale tu sa zastavíme.

Back to Articles