Article

# Panium - Number Five

Panium – číslo päť

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Lupiči z tvojho ľudu: Vyvýšenie a pád Ríma v proroctve

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Kniha Daniel rozvíja pozoruhodný prorocký príbeh, utkávajúc zásadu opakovania a rozšírenia, ktorá sa tiahne jej videniami, od kovovej sochy v 2. kapitole až po zložité kráľovské konflikty v 11. kapitole. V rámci tohto rámca sa vynára presvedčivý dôvod: bitka pri Actiu v roku 31 pred Kr., zavŕšená pádom Egypta v roku 30 pred Kr., predstavuje kľúčové naplnenie Daniela 11:25, 26 a označuje úsvit 360-ročnej nadvlády pohanského Ríma.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Daniel 11 sa začína vzostupom a pádom ríš po smrti Alexandra Veľkého v roku 323 pred Kr. No vo verši 14 nastáva zmena. Okolo roku 200 pred Kr., keď sa Antiochos III. (Magnus) pripravoval na bitku pri Paniu proti detskému kráľovi Ptolemaiovi V., zasiahol Rím, nie ako obyčajný prizerajúci sa, ale ako „lupiči tvojho ľudu“. Znepokojený potrebou zabezpečiť egyptské zásoby obilia uprostred helenistických nepokojov, Rím uplatnil svoj vplyv počas druhej macedónskej vojny (200 – 197 pred Kr.), čím pripravil pôdu pre svoju prorockú úlohu.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Nadvláda Ríma nad Židmi

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Posuňme sa k roku 63 pred Kr. a verš 16 nachádza svoje naplnenie, keď Pompei vtrhne do Jeruzalema, vstúpi do Svätyne svätých a uplatní rímsku nadvládu nad „nádhernou krajinou“. Odtiaľ verše 17 až 22 sledujú sled rímskych osobností: Pompeiove východné ťaženia, výboje Júlia Cézara a jeho zavraždenie v roku 44 pred Kr., vládu cisára Augusta zameranú na vyberanie daní (spomenutú v Lukášovi 2,1), ktorá sa skončila roku 14 po Kr., a Tiberia, pod ktorého správou došlo v roku 31 po Kr. k ukrižovaniu Krista, keď bol zlomený „vodca zmluvy“. Prorocká línia od Pompeiho v Jeruzaleme po Tita v Jeruzaleme roku 70 po Kr. predkladá líniu rímskej nadvlády nad Božím ľudom.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Počínajúc tým, že rímsky generál znesvätil chrám, a končiac tým, keď rímsky generál chrám zničil, nesie tento rad podpis Alfy a Omegy. Začínajúc znesvätením a končiac zničením obsahuje historická línia aj znesvätenie a zničenie Toho, ktorý o sebe povedal: „Zborte tento chrám a za tri dni ho postavím.“ Pravda sa skladá z prvého, trinásteho a posledného písmena hebrejskej abecedy a línia, ktorá sa začína Pompeiom a končí Titusom, zahŕňa stredné zničenie chrámu, ktoré je znázornené prostredným z troch krížov, vztýčených presne uprostred týždňa, keď Kristus prišiel potvrdiť zmluvu. Verše šestnásť až dvadsaťdva predstavujú prorockú líniu, ktorá nesie podpis pravdy. V dejinách predstavených týmito veršami sa nachádza niekoľko dôležitých prorockých línií, no hlavnou témou tejto línie je nadvláda Ríma nad Židmi.

## Leagues and Treaties

Spolky a zmluvy

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Verš 23 „opakuje a rozširuje“ tým, že sa vracia k rokom 161–158 pred Kr., keď Židia pod vedením Júdu Machabejského uzavreli spojenectvo s Rímom (1. Machabejcov 8). To zdôrazňuje jedinečnú stratégiu Ríma pri budovaní ríše — dobývanie prostredníctvom zmlúv a spojenectiev, metódu odlišnú od jeho predchodcov. Verš 24 uzatvára túto fázu poznámkou, že Rím bude „zosnovávať svoje úklady od pevností, a to na istý čas.“

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> A po zmluve uzavretej s ním bude konať podvodne; lebo vytiahne a zosilnie s nepatrným ľudom. Vojde pokojne aj na najúrodnejšie miesta krajiny; a urobí to, čo neurobili jeho otcovia ani otcovia jeho otcov; rozptýli medzi nich korisť, lúpež a bohatstvo; áno, bude spriadať svoje úmysly proti pevnostiam, avšak len na čas. Daniel 11:23, 24.

## For a Time

Na istý čas

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Slovo preložené ako „proti“ možno chápať ako slovo „z“. Rím predpovedá svoje úskoky „z“. Slovo „z“ vo verši poukazuje na mesto Rím, politické a vojenské srdce ríše, ako na základňu jej stratégií. „Čas“ je v prorockom význame 360 rokov; začína sa pádom Egypta v roku 30 pred Kr. po Akciu a končí sa v roku 330, keď Konštantín opúšťa Rím pre Konštantínopol.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Verše 25 a 26 sa zameriavajú priamo na samotné Actium.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> A podnieti svoju moc i svoju odvahu proti južnému kráľovi s veľkým vojskom; a južný kráľ bude vyburcovaný do boja s veľmi veľkým a mocným vojskom; ale neobstojí, lebo budú proti nemu strojiť úklady. Áno, tí, ktorí jedia z podielu jeho pokrmu, ho zahubia, a jeho vojsko sa rozleje ako záplava; a mnohí padnú zabití. Daniel 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

V roku 31 pred Kr. zhromaždil Oktavián, predstavujúci Rím ako „kráľa severu“, svoje sily proti Egyptu Kleopatry, „kráľovi juhu“, v monumentálnom námornom strete. Antoniova a Kleopatrina „veľmi veľká a mocná armáda“ zlyhala, podlomená strategickými „úkladmi“ (Agrippovou taktikou) a zradami — odpadnutím Antoniových spojencov a Kleopatriným ústupom uprostred bitky. Do roku 30 pred Kr. sa Egypt stal rímskou provinciou, čím sa začala neohrozená vláda pohanského Ríma. Toto 360-ročné obdobie, od roku 30 pred Kr. do roku 330, sa zhoduje s rímskou nadvládou sústredenou v jeho pôvodnej pevnosti, až kým Konštantínov presun „nezvrhol“ túto pevnosť, ako predpovedá Daniel 8,11.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Áno, zvelebil sa až po knieža vojska, a od neho bola odňatá ustavičná obeť a miesto jeho svätyne bolo zvrhnuté. Daniel 8,11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

Keď Konštantín odvrhol mesto Rím v prospech mesta Konštantínopol, zanechal v meste Rím mocenské vákuum, otvorené pre pápežskú cirkev, aby zaujala sídlo autority predstavované mestom Rím. Tento čin naplnil druhý verš trinástej kapitoly Zjavenia.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> A šelma, ktorú som videl, bola podobná leopardovi, a jej nohy boli ako nohy medveďa, a jej tlama ako tlama leva; a drak jej dal svoju moc, svoj trón i veľkú právomoc. Zjavenie 13,2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

V Danielovi 8 rozlišujú dva odlišné hebrejské výrazy, oba prekladané ako „svätyňa“, príbeh svätyne v knihe Daniel. Kniha Daniel predstavuje boj medzi Kristom a satanom, ako je znázornený v pozemských predstaviteľoch Krista a satana. Babylon, pozemský predstaviteľ satana, dobýva Jeruzalem na začiatku knihy Daniel a Jeruzalem dobýva Babylon vo verši štyridsaťpäť jedenástej kapitoly. Kráľovstvá predstavované mestom Jeruzalem a mestom Babylon sú „svätyňami sily“. Mestá Babylon a Jeruzalem sú obe svätyňami sily a obe majú vo svojich mestách vlastné chrámy. Chrám Pantheón sa nachádza v meste Rím a chrám v Jeruzaleme je jeho protipólom v prorockom rozprávaní. Babylon a mesto Rím sú falzifikátmi Jeruzalema.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

V Danielovi 8 sú dve hebrejské slová: „miqdash“ vo verši 11, kde malý roh (pohanský Rím) zvrhuje „miesto svojej svätyne“ (mesto Rím), keď sa Konštantín v roku 330 presťahuje. Druhé slovo je „qodesh“ vo veršoch 13, 14, kde Božia svätyňa očakáva očistenie po 2300 dňoch. Hoci sa obe slová prekladajú ako svätyňa, „miqdash“ môže predstavovať buď Božiu pevnosť, alebo pohanskú pevnosť, kým „qodesh“ sa v Biblii používa iba na označenie Božej svätyne.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

V Danielovi 11,31 je „svätyňa sily“ (mesto Rím) poškvrnená, keď barbari a Vandali prinášajú vojnu do mesta Rím. „Ramena“ v tomto verši sa začali Chlodovikom v roku 496 a pokračovali, až kým sa pápežský Rím do roku 538 plne nepovzniesol, keď boli Ostrogóti vyhnaní z mesta.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Prorocká línia od Aktia presahuje rok 330. „Lode Kittejcov“ vo verši 30 označujú Vandalov pod vedením Geisericha, ktorí v roku 455 vyplienili Rím, čím signalizovali kolaps Západného Ríma. Potom povstáva pápežský Rím a vládne od roku 538 do roku 1798; po 1260 rokov, až kým Napoleonov generál Berthier uštedril „smrteľnú ranu“ zajatím Pia VI. Tých 360 rokov pohanského Ríma, od roku 30 pred Kr. do roku 330, zodpovedá 1260 rokom pápežského Ríma, pričom každý z nich sa začína pádom tretej prekážky (Egypt, Ostrogóti).

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

Moderný „kráľ severu“ vystupuje vo verši 40. V roku 1989 pápežstvo, tajne spojené s Reaganovými USA (symbolizovanými ako vozy, lode a jazdci), zvrhne ZSSR, „kráľa juhu“ (ateizmus/komunizmus). Verš 41 označuje pápežstvo, ktoré dobýva „slávnu zem“ — premieňa protestantské USA na katolícke USA — zatiaľ čo verše 42, 43 označujú Organizáciu Spojených národov, reprezentovanú Egyptom, ako ustupuje trojnásobnému zväzku pozostávajúcemu z Organizácie Spojených národov (drak), Vatikánu (šelma) a Spojených štátov (falošný prorok), ktorý vedie svet k Armagedonu. Verš 45 predpovedá koniec tejto moci, „a nebude nikoho, kto by mu pomohol“; jej rana je uzdravená vo verši štyridsaťjeden, no jej osud je spečatený vo verši štyridsaťpäť.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Aktium v roku 31 pred Kr. je ústredným bodom veršov 25 a 26 a uvádza do pohybu 360-ročnú vládu Ríma z jeho svätyne-pevnosti. S veršom štrnásť ako výhradou je príbeh pohanského Ríma od verša šestnásť až po prechod k pápežskému Rímu vo verši tridsaťjeden úplnou líniou pohanského Ríma. Táto línia je rozdelená na tri časti. Verše šestnásť až dvadsaťdva tvoria líniu rímskej nadvlády nad starovekým Izraelom. Verše dvadsaťtri a dvadsaťštyri označujú to dielo budovania ríše, ktoré Rím uplatňoval pri dobývaní prostredníctvom spolkov a zmlúv v spojení s vojenskou mocou. Od verša dvadsaťštyri až po posledný výrok vo verši tridsaťjeden ide o dvojdielnu líniu predstavujúcu obdobie, keď sa Rím vyvyšoval, po ktorom nasledoval pád.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

„Určený čas“ je ukončenie 360 rokov v roku 330. Verše dvadsaťsedem až po poslednú vetu verša tridsaťjeden, ktorá určuje, kedy bola pápežská moc, predstavená ako pustošiaca ohavnosť, dosadená na trón v roku 538, sú dejinami pohanského Ríma v rámci obdobia tristošesťdesiatich rokov najvyššej vlády, po ktorých nasleduje dvestoosem rokov postupného úpadku.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Preto sa „čas“ dvadsiateho štvrtého verša začína v roku 31 pred Kr. pripojením kráľa juhu k panstvu kráľa severu a končí sa v roku 330 rozdelením kráľa severu na východ a západ. Od roku 330 až do roku 538 sa pohanský Rím postupne rozpadáva. Rôzne prorocké identifikácie spojené s rozličnými krokmi zániku pohanského Ríma sú prorockými kotvami, ktoré umožňujú študentovi proroctva rozpoznať Božie prorocké slovo. V naplnení štrnásteho verša jedenástej kapitoly Daniela Rím ustanovuje videnie a jedným zo spôsobov, akými práve toto činí, je jeho pád. Verš uvádza: „a aj násilníci z tvojho ľudu sa povýšia, aby ustanovili videnie; ale padnú.“

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

Keď je Rím napadnutý loďami z Kitímu a potom napadne juh, nebolo to ani ako prvé, ani ako druhé, lebo od tohto bodu sa už zobrazuje pád rímskej moci. Prvé štyri trúby zo siedmich trúb Zjavenia, ktoré sa nachádzajú v ôsmej kapitole, osobitne opisujú štyri hlavné mocnosti, ktoré napokon priviedli Západný Rím k jeho zániku do roku 476. Videnie je ustanovené, keď sa násilníci z tvojho ľudu povyšujú a padajú. Prorocké videnie je znázornené na pozadí pádu Ríma. Západný pohanský Rím padal od roku 330 do roku 538. Pápežský Rím padol v roku 1798. V dejinách piatej a šiestej trúby padol Východný Rím pod osmanskými Turkami v roku 1453. Tieto tri pády sú súčasťou videnia, ktoré je ustanovené násilníkmi z tvojho ľudu.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Verš hovorí: „aj násilní synovia tvojho ľudu sa povýšia, aby sa naplnilo videnie; ale padnú.“ Od roku 31 pred Kr. do roku 330 pohanský Rím „sa povyšoval“ vo svojej nadvláde nad svetom. Od roku 330 do roku 538 pohanský Rím upadal, aby pripravil cestu tomu, aby muž hriechu zasadol v chráme Božom a vyhlasoval sa za Boha. Od roku 538 až do roku 1798 sa pápežská moc „povyšovala“ a v roku 1798 padla. Od roku 31 pred Kr. do roku 330 sa západný Rím „povyšoval“ tým, že bol stredom Rímskej ríše, a od roku 330 až do roku 476 upadal. V roku 330 Konštantín povýšil Konštantínopol ako stred východného Ríma a v roku 1453 východný Rím padol. Obdobia rozličných podôb Ríma, každé z nich obsahuje obdobie, v ktorom sa Rím povyšuje, po ktorom nasleduje obdobie znázorňujúce jeho pád, lebo „násilní synovia tvojho ľudu sa povýšia, aby sa naplnilo videnie; ale padnú.“

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Hebrejské slovo preložené ako „lupiči“ je vhodnejšie preložiť ako „narušitelia“, lebo to bližšie zodpovedá primárnemu významu koreňa — preraziť alebo narušiť — než striktne „lupiči“ (čo implikuje krádež). Tento výraz označuje tých, ktorí porušujú hranice, zákony alebo zmluvy, nielen tých, ktorí kradnú majetok. Rím je v biblickom proroctve narušiteľom, hoci vo verši štrnásť je preložený ako „lupiči“. V druhej kapitole Daniela je Rím železným kráľovstvom a potom je v siedmej kapitole štvrtou šelmou takisto Rím.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> Potom som videl v nočných videniach, a hľa, štvrtú šelmu, hroznú a strašnú a nesmierne mocnú; mala veľké železné zuby; hltala, drvila a zvyšok pošliapavala svojimi nohami; a bola odlišná od všetkých šeliem, ktoré boli pred ňou; a mala desať rohov. Daniel 7,7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Štvrtá šelma — ktorou je Rím — má „železné“ zuby, lebo je to to isté štvrté kráľovstvo, ktoré je v druhej kapitole znázornené ako železo. Vo verši sedem štvrtá rímska šelma „drví na kusy“ a keď drví na kusy, „pošliapava zvyšok svojimi nohami“. Rímska šelma je železným kráľovstvom a charakteristika drvenia na kusy a pošliapavania zvyšku predstavuje čin prenasledovania. Prenasledovanie privedené na staroveký Izrael bolo „znamením“.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> A navyše všetky tieto kliatby prídu na teba, budú ťa prenasledovať a dostihnú ťa, dokiaľ nebudeš zničený; pretože si nepočúval hlas Hospodina, svojho Boha, aby si zachovával jeho prikázania a jeho ustanovenia, ktoré ti prikázal. A budú na tebe ako znamenie a ako div, a na tvojom potomstve naveky. Pretože si neslúžil Hospodinovi, svojmu Bohu, s radosťou a s veselosťou srdca pre hojnosť všetkého, budeš slúžiť svojim nepriateľom, ktorých Hospodin pošle proti tebe, v hlade a v smäde, v nahote a v nedostatku všetkého; a vloží železné jarmo na tvoju šiju, dokiaľ ťa nezničí. Hospodin privedie proti tebe národ zďaleka, od končín zeme, rýchly ako let orla; národ, ktorého jazyk nebudeš rozumieť; národ tvrdej tváre, ktorý nebude brať ohľad na starca ani nepreukáže priazeň mladému. Deuteronómium 28:45–50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Prekliatia nad starovekým Izraelom, ktoré prišli v dôsledku ich vzbury, sú „znamením a divom, na tebe i na tvojom potomstve naveky“. Kliatba mala na nich prísť skrze „národ drsnej tváre“. Šelma so železnými zubami, ktorá v siedmej kapitole „drví a rozšliapava zostatok“, je zároveň štvrtým kráľovstvom, ktoré povstáva z rozdelenia Alexandrovej ríše, a tak ako u Mojžiša v Deuteronómiu, aj toto kráľovstvo je národom, ktorého reči staroveký Izrael nebude rozumieť. Ríša Ríma v ôsmej kapitole Daniela je národom drsnej tváre a národom, ktorý hovorí iným jazykom.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> A že bolo zlomené, a namiesto neho povstali štyri, znamená, že z národa povstanú štyri kráľovstvá, ale nie v jeho moci. A v poslednom čase ich kráľovstva, keď priestupníci dosiahnu plnú mieru, povstane kráľ drzej tváre a znalý záhadných výrokov. Daniel 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

„Lupiči (násilníci) z tvojho ľudu“ upevňujú videnie, povyšujú sa a padajú. Štvrtým železným kráľovstvom bol pohanský Rím, ktorý vládol zvrchovane, keď sa povyšoval, ale ktorého konečný pád sa stal prorockou charakteristikou, ktorá upevňuje videnie. Sú to násilníci, lebo pošliapavajú Boží ľud prenasledovaním.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

Back to Articles