Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-Four

Kniha proroka Joela a laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa - Číslo štyridsaťštyri

Number Forty-Four

Číslo štyridsaťštyri

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the doctrine of the seventh-day Sabbath was unsealed and then emphasized to Sister White when she looked into the ark of the covenant. She also recorded that in the last days the doctrine of the incarnation possessed the same heavenly emphasis. The seventh-day Sabbath, represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement began, and the seventh-year Sabbath represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement reaches its conclusion.

V roku 1844 bola náuka o sobote siedmeho dňa odpečatená a potom bola zdôraznená sestre Whiteovej, keď nazrela do archy zmluvy. Zaznamenala tiež, že v posledných dňoch mala náuka o vtelení ten istý nebeský dôraz. Sobota siedmeho dňa predstavuje zvláštne svetlo z archy, keď sa začal antitypický Deň zmierenia, a sobota siedmeho roku predstavuje zvláštne svetlo z archy, keď antitypický Deň zmierenia dospieva k svojmu záveru.

The doctrine of the incarnation is typified in the last holy convocation of Leviticus twenty-three; it is the omega to the seventh-day Sabbath, which is the first holy convocation at the beginning of Leviticus twenty-three. That first Sabbath represents God’s creative power and the last Sabbath represents His recreative power. That first Sabbath is represented by the number “23” and the last by the number “252.”

Učenie o vtelení je predobrazené v poslednom svätom zhromaždení v tretej knihe Mojžišovej dvadsiatej tretej kapitole; je to omega vo vzťahu k sobote siedmeho dňa, ktorá je prvým svätým zhromaždením na začiatku tretej knihy Mojžišovej, dvadsiatej tretej kapitoly. Tá prvá sobota predstavuje Božiu tvorivú moc a tá posledná sobota predstavuje Jeho obnovujúcu moc. Tá prvá sobota je znázornená číslom „23“ a tá posledná číslom „252“.

Those two symbols are the bookends of Leviticus twenty-three and they are also the bookends for the Millerite history. 1798 was the fulfillment of the 2,520 years against the northern kingdom of Israel and the 2,300 years was fulfilled October 22, 1844. When Sister White was led into the sanctuary and gazed upon the Ten Commandments, she was typifying God’s latter-day people who follow Christ into the Most Holy Place when He is finishing His work of at-one-ment. The temple test is the test of following the Lamb whithersoever He goeth.

Tieto dva symboly sú opornými bodmi dvadsiatej tretej kapitoly Levitika a zároveň sú aj opornými bodmi milleritských dejín. Rok 1798 bol naplnením 2 520 rokov proti severnému kráľovstvu Izraela a 2 300 rokov sa naplnilo 22. októbra 1844. Keď bola sestra Whiteová uvedená do svätyne a zahľadela sa na Desatoro, predstavovala tým Boží ľud posledných dní, ktorý nasleduje Krista do Najsvätejšieho miesta, keď dokončuje svoje dielo zmierenia. Skúška chrámu je skúškou nasledovania Baránka, kamkoľvek ide.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> To sú tí, ktorí sa nepoškvrnili so ženami, lebo sú panici. To sú tí, ktorí nasledujú Baránka, kamkoľvek ide. Tí boli vykúpení spomedzi ľudí ako prvotiny Bohu a Baránkovi. Zjavenie 14:4.

Sister White, as a prophet was illustrating the faithful at the beginning who entered the Most Holy Place by faith, and in so doing she was providing an example of the faithful at the end who enter by faith into the Most Holy Place and then gaze into the ark. What they see illuminated there is the doctrine of the incarnation, the finishing of the at-one-ment. They see the two covering cherubs representing the two Sabbaths of creation and re-creation. They see the 252 on one side of the ark and the 23 on the other and recognize that in agreement with creation and re-creation; 23 represents the marriage of Divinity with humanity, and they see 252 as the symbol of a human’s transformation into a human that is combined with Divinity.

Sestra Whiteová ako prorokyňa znázorňovala verných na počiatku, ktorí vierou vstúpili do Najsvätejšieho miesta, a tým poskytovala príklad verných na konci, ktorí vierou vstupujú do Najsvätejšieho miesta a potom hľadia do archy. To, čo tam vidia osvietené, je učenie o vtelení, dokonanie zmierenia. Vidia dvoch prikrývajúcich cherubov, ktorí predstavujú dve soboty stvorenia a znovustvorenia. Vidia 252 na jednej strane archy a 23 na druhej a rozpoznávajú, že v súlade so stvorením a znovustvorením 23 predstavuje manželstvo Božstva s ľudstvom a 252 vidia ako symbol premeny človeka na človeka, ktorý je spojený s Božstvom.

The mercy seat was not to be removed, so for Sister White to look inside was a special revelation, and prophetically the illustration is more for the latter days, than the days in which she lived. By beholding we are changed. The temple test is Christ leading His virgin people into His temple, step by step. Prophetic truths represent the steps along the path that is lightened by the message of the Midnight Cry.

Zľutovnica nemala byť odstránená, takže to, že sestra Whiteová mohla nazrieť dovnútra, bolo zvláštnym zjavením, a prorocky je toto znázornenie určené viac pre posledné dni než pre dni, v ktorých žila. Hľadením sa premieňame. Chrámová skúška spočíva v tom, že Kristus vedie svoj ľud panien do svojho chrámu, krok za krokom. Prorocké pravdy predstavujú kroky na ceste, ktorá je osvetlená posolstvom polnočného volania.

The Millerite temple of forty-six years is a step.

Milleritský chrám štyridsiatich šiestich rokov je krokom.

The human temple of “23,” (male and female, He created them) is a step.

Ľudský chrám „23“ (muža a ženu ich stvoril) je stupňom.

Christ raising His temple in three days is a step.

Kristus, ktorý za tri dni pozdvihuje svoj chrám, je krok.

The storehouse is the temple of Malachi.

Sýpkou je chrám u Malachiáša.

Nehemiah cleansed the storehouse from the profanation of Tobiah.

Nehemiáš očistil sklad od poškvrnenia Tóbijom.

That temple was where the high priest Hilkiah discovered the writings of Moses during the revival of king Josiah.

V tom chráme veľkňaz Chilkijáš počas obnovy za kráľa Joziáša objavil Mojžišove spisy.

The temple Nehemiah cleansed from profanation is the same temple Christ twice cleansed from it’s “sacrilegious profanation” as Sister White states.

Chrám, ktorý Nehemiáš očistil od znesvätenia, je tým istým chrámom, ktorý Kristus dvakrát očistil od jeho „svätokrádežného znesvätenia“, ako uvádza sestra Whiteová.

The casket of Miller’s dream was a step.

Rakva Millerovho sna bola stupňom.

Once Christ has led His faithful in the Most Holy Place, He leads them, as represented by Sister White to the ark, raises the mercy seat and allows them to look inside. When they look inside they see both the doctrine of the incarnation and the seventh-day Sabbath is invested with a soft halo. Line upon line those who recognize the doctrines that are “invested with a soft radiance” align with Sister White entering the Most Holy Place by faith and looking into the ark.

Keď Kristus uvedie svojich verných do Najsvätejšieho miesta, vedie ich, ako to bolo znázornené sestre Whiteovej k arche, nadvihne zľutovnicu a dovolí im nazrieť dovnútra. Keď nazrú dovnútra, uvidia, že tak učenie o vtelení, ako aj sobota siedmeho dňa sú zahalené jemnou žiarou. Predpis za predpisom tí, ktorí rozpoznávajú učenia, ktoré sú „zahalené jemnou žiarou“, sa zoraďujú so sestrou Whiteovou, vstupujúc vierou do Najsvätejšieho miesta a hľadiac do archy.

The ancient prophets spoke more specifically for the latter days than the days in which they lived. When those ancient prophets themselves become part of the testimony, they represent God’s people in the latter days, and God’s people in the latter days are the one hundred and forty-four thousand. Sister White is perhaps the most important ancient prophet, for all her illustrations represent the alpha history of the omega history of the one hundred and forty-four thousand. All the prophets illustrate the remnant, but Sister White also represents a beginning history that is fulfilled in the ending history—to the very letter.

Starovekí proroci hovorili konkrétnejšie pre posledné dni než pre dni, v ktorých žili. Keď sa títo starovekí proroci sami stávajú súčasťou svedectva, predstavujú Boží ľud v posledných dňoch, a Boží ľud v posledných dňoch je sto štyridsaťštyri tisíc. Sestra Whiteová je azda najvýznamnejšou starovekou prorokyňou, lebo všetky jej znázornenia predstavujú alfa dejiny omega dejín sto štyridsaťštyritisíc. Všetci proroci znázorňujú ostatok, ale sestra Whiteová zároveň predstavuje aj počiatočné dejiny, ktoré sa napĺňajú v záverečných dejinách — do posledného písmena.

In the alpha foundational history, Sister White in vision, is taken into the Most Holy Place of the heavenly sanctuary. Once there, the mercy seat upon the ark of the covenant, a seat that was not to be removed, was raised so that Sister White could gaze inside where she saw the Ten Commandments.

V základných dejinách alfy bola sestra Whiteová vo videní vzatá do Najsvätejšieho miesta nebeskej svätyne. Keď tam prišla, zľutovnica na arche zmluvy, zľutovnica, ktorá sa nemala odnímať, bola zdvihnutá, aby sestra Whiteová mohla nazrieť dovnútra, kde videla Desatoro.

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> „V najsvätejšom som videla archu; na jej vrchu i po bokoch bolo najrýdzejšie zlato. Na každom konci archy bol nádherný cherub, s krídlami rozprestretými nad ňou. Ich tváre boli obrátené jedna k druhej a hľadeli nadol. Medzi anjelmi bola zlatá kadidelnica. Nad archou, kde stáli anjeli, bola nesmierne jasná sláva, ktorá vyzerala ako trón, na ktorom prebýval Boh. Ježiš stál pri arche, a keď k Nemu vystupovali modlitby svätých, kadidlo v kadidelnici dymilo a On obetoval ich modlitby so stúpajúcim dymom kadidla svojmu Otcovi. V arche bola zlatá nádoba s mannou, Áronova palica, ktorá vypučala, a kamenné dosky, ktoré sa skladali spolu ako kniha. Ježiš ich otvoril a videla som na nich Desať prikázaní napísaných Božím prstom. Na jednej doske boli štyri a na druhej šesť. Tie štyri na prvej doske žiarili jasnejšie než ostatných šesť. Ale štvrté, prikázanie o sobote, žiarilo nad všetkými; lebo sobota bola oddelená, aby sa zachovávala na počesť Božieho svätého mena. Svätá sobota vyzerala slávne — veniec slávy ju celú obklopoval. Videla som, že prikázanie o sobote nebolo pribité na kríž. Keby bolo, potom by bolo aj ostatných deväť prikázaní; a my by sme mali slobodu prestupovať ich všetky, tak ako prestupovať štvrté. Videla som, že Boh sobotu nezmenil, lebo On sa nikdy nemení. Ale pápež ju zmenil zo siedmeho na prvý deň týždňa; lebo mal zmeniť časy a zákon.“ Early Writings, 32.

The doctrine of the seventh-day Sabbath was the alpha doctrine of the foundational history of the Millerite movement that began as the Philadelphian Millerite movement, then transformed unto the Laodicean Millerite movement in 1856, and then unto the Laodicean Seventh-day Adventist Church in 1863. Sister White also identifies the omega doctrine in the history of the latter days, when the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand transforms into the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. The alpha and omega lights are represented by the doctrine of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

Učenie o sobote siedmeho dňa bolo alfa učením základných dejín milleritského hnutia, ktoré sa začalo ako filadelfské milleritské hnutie, potom sa v roku 1856 premenilo na laodicejské milleritské hnutie a následne v roku 1863 na laodicejskú Cirkev adventistov siedmeho dňa. Sestra Whiteová takisto označuje učenie omega v dejinách posledných dní, keď sa laodicejské hnutie sto štyridsaťštyritisíc premieňa na filadelfské hnutie sto štyridsaťštyritisíc. Svetlá alfa a omega sú predstavované učením o sobote siedmeho dňa a učením o vtelení.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> „Tí, ktorí žijú v spoločenstve s Bohom, chodia vo svetle Slnka spravodlivosti. Nezneucťujú svojho Vykupiteľa tým, že kazia svoju cestu pred Bohom. Nebeské svetlo na nich žiari. Keď sa približujú k záveru dejín tejto zeme, ich poznanie Krista a proroctiev, ktoré sa na neho vzťahujú, veľmi rastie. V Božích očiach majú nekonečnú cenu, lebo sú v jednote s jeho Synom. Pre nich je Božie slovo nevýslovne krásne a pôvabné. Vidia jeho dôležitosť. Pravda sa im odhaľuje. Učenie o vtelení je zahalené jemnou žiarou. Vidia, že Písmo je kľúčom, ktorý odomyka všetky tajomstvá a rieši všetky ťažkosti. Tí, ktorí neboli ochotní prijať svetlo a chodiť vo svetle, nebudú schopní porozumieť tajomstvu zbožnosti; ale tí, ktorí neváhali vziať na seba kríž a nasledovať Ježiša, uvidia svetlo v Božom svetle.“ The Southern Watchman, 4. apríla 1905.

The “doctrine of the incarnation” is also called the “mystery of godliness.”

„Učenie o vtelení“ sa nazýva aj „tajomstvo zbožnosti“.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> A bez pochybnosti veľké je tajomstvo pobožnosti: Boh sa zjavil v tele, bol ospravedlnený v Duchu, ukázal sa anjelom, bol zvestovaný pohanom, prijatý vierou vo svete, vzatý hore do slávy. 1 Timotejovi 3:16.

The “mystery” is hidden until the final generation, when the faithful see that the doctrine of the incarnation is the omega of the seventh-day Sabbath.

„Tajomstvo“ je skryté až do poslednej generácie, keď verní uvidia, že učenie o vtelení je omegou soboty siedmeho dňa.

> Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory. Colossians 1:26, 27.

> Tajomstvo, ktoré bolo skryté od vekov a od pokolení, ale teraz je zjavené jeho svätým; im chcel Boh dať poznať, aké je bohatstvo slávy tohto tajomstva medzi pohanmi, ktorým je Kristus vo vás, nádej slávy. Kolosanom 1,26.27.

It is fitting that it is Colossians 1:26 that speaks of a “mystery” that “hath been hid,” but that mystery is “made manifest” in the latter days. Prophetic light is made manifest when prophecy is unsealed, as represented in Daniel twelve where at the end of 1,260 days, at the time of the end a prophecy is unsealed. The prophecy that has been hid for generations is unsealed, and the prophecy is the truth which when unsealed is the “glory” that is made known unto the Gentiles at the Sunday law. That mystery is Christ in you the hope of glory, which is accomplished in the days of the sounding of the seventh trumpet.

Je príznačné, že práve Kolosanom 1:26 hovorí o „tajomstve“, ktoré „bolo skryté“, avšak toto tajomstvo je v posledných dňoch „zjavené“. Prorocké svetlo sa zjavuje vtedy, keď je proroctvo odpečatené, ako je to znázornené v dvanástej kapitole Daniela, kde na konci 1 260 dní, v čase konca, dochádza k odpečateniu proroctva. Proroctvo, ktoré bolo po pokolenia skryté, je odpečatené, a týmto proroctvom je pravda, ktorá je po odpečatení „slávou“, zvestovanou pohanom pri nedeľnom zákone. Tým tajomstvom je Kristus vo vás, nádej slávy, čo sa uskutočňuje v dňoch znenia siedmej trúby.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Ale vo dňoch hlasu siedmeho anjela, keď začne trúbiť, dokoná sa tajomstvo Božie, ako to oznámil svojim služobníkom, prorokom. Zjavenie 10,7.

It is only fitting that the voice of the seventh angel began to sound on the tenth day of the seventh month as represented in Revelation 10:7. The seventh angel is also represented as the third woe, and the first two woes were Islam, thus providing two witnesses that the third woe is Islam. The mystery of God is finished when the trumpet of Islam is blowing.

Je nanajvýš vhodné, že hlas siedmeho anjela začal znieť na desiaty deň siedmeho mesiaca, ako je to znázornené v Zjavení 10:7. Siedmy anjel je tiež predstavený ako tretie beda a prvé dve beda boli islam, čím sú poskytnutí dvaja svedkovia, že tretie beda je islam. Tajomstvo Božie je dokonané, keď trúba islamu znie.

In the history of the seventh trumpet the doctrine of the incarnation, which is the mystery of Christ in you, or the combination of Divinity with humanity, as represented by Christ when He took upon Himself human flesh; the candidates to be among the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they have the necessary oil and faith to enter into the Most Holy Place. If they hesitate darkness falls upon them, if they follow the Lamb withersoever He goeth, they will be led to look into the ark. In the ark they will find the doctrines of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

V dejinách siedmej trúby bude náuka o vtelení, ktorá je tajomstvom Krista vo vás, čiže spojenie božstva s ľudstvom, ako to predstavuje Kristus, keď na seba vzal ľudské telo; kandidáti, ktorí majú byť medzi sto štyridsiatimi štyrmi tisícmi, budú skúšaní, či majú potrebný olej a vieru, aby vošli do Najsvätejšieho miesta. Ak budú váhať, padne na nich temnota; ak budú nasledovať Baránka, kamkoľvek ide, budú vedení, aby nazreli do archy. V arche nájdu učenie o sobote siedmeho dňa a náuku o vtelení.

As significant as these two doctrines are, what I am focusing on is not the alpha and omega lights, but that the prophetess illustrated God’s people entering into the heavenly sanctuary and looking into the ark of the covenant. There must be a point in the history of the one hundred and forty-four thousand, during the latter days, where the one hundred and forty-four thousand are taken into the Most Holy Place to gaze upon the opened ark.

Akokoľvek významné sú tieto dve učenia, to, na čo sa sústreďujem, nie sú svetlá alfa a omega, ale to, že prorokyňa znázornila Boží ľud vstupujúci do nebeskej svätyne a hľadiaci do archy zmluvy. V dejinách stoštyridsiatich štyroch tisíc musí počas posledných dní nastať bod, v ktorom sú stoštyridsiati štyria tisíci uvedení do Svätyne svätých, aby hľadeli na otvorenú archu.

If you possess the faith to believe the prophets illustrate God’s people in the latter days, along with the faith that Sister White was as much inspired, in every way, as every other prophet in the Bible—then the application I just set forth must be accepted as true. The one hundred and forty-four thousand must follow Christ, by faith into the Most Holy Place, as Sister White says the faithful did on October 22, 1844. There were then two classes manifested, those who refused to enter in by faith, and those who entered in.

Ak máte vieru veriť, že proroci znázorňujú Boží ľud v posledných dňoch, spolu s vierou, že sestra Whiteová bola v každom ohľade práve tak inšpirovaná ako každý iný prorok v Biblii — potom musí byť použitie, ktoré som práve predložil, prijaté ako pravdivé. Stoštyridsaťštyritisíc musia vierou nasledovať Krista do Svätyne svätých, ako sestra Whiteová hovorí, že verní učinili 22. októbra 1844. Vtedy sa prejavili dve skupiny: tí, ktorí odmietli vstúpiť vierou, a tí, ktorí vstúpili.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rendering of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> „Bola som v myšlienkach vrátená k ohlasovaniu prvého príchodu Krista. Ján bol poslaný v duchu a moci Eliáša, aby pripravil Ježišovu cestu. Tí, ktorí odmietli Jánovo svedectvo, nemali úžitok z Ježišovho učenia. Ich odpor proti posolstvu, ktoré predpovedalo Jeho príchod, ich postavil tam, kde nemohli pohotovo prijať ani tie najsilnejšie dôkazy, že On je Mesiáš. Satan viedol tých, ktorí odmietli Jánovo posolstvo, aby zašli ešte ďalej, totiž aby Krista odmietli a ukrižovali. Tým sa postavili tam, kde nemohli prijať požehnanie v deň Turíc, ktoré by ich bolo naučilo ceste do nebeskej svätyne. Roztrhnutie chrámovej opony ukázalo, že židovské obete a ustanovenia už viac nebudú prijaté. Veľká Obeť bola prinesená a bola prijatá a Duch Svätý, ktorý zostúpil v deň Turíc, preniesol mysle učeníkov z pozemskej svätyne do nebeskej, kam Ježiš vošiel vlastnou krvou, aby na svojich učeníkov vylial dobrodenia svojho zmierenia. Ale Židia zostali v úplnej temnote. Stratili všetko svetlo, ktoré mohli mať o pláne spasenia, a ďalej dôverovali svojim neužitočným obetiam a darom. Nebeská svätyňa zaujala miesto pozemskej, oni však o tejto zmene nemali nijaké poznanie. Preto nemohli mať úžitok z Kristovej príhovornej služby vo svätom mieste.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 259–261.

> „Mnohí s hrôzou hľadia na počínanie Židov pri zavrhnutí a ukrižovaní Krista; a keď čítajú dejiny o Jeho potupnom zneužívaní, myslia si, že Ho milujú a že by Ho nezapreli ako Peter ani neukrižovali ako Židia. Ale Boh, ktorý skúma srdcia všetkých, podrobil skúške tú lásku k Ježišovi, o ktorej vyznávali, že ju cítia. Celé nebo s najhlbším záujmom sledovalo prijatie posolstva prvého anjela. No mnohí, ktorí vyznávali, že milujú Ježiša, a ktorí preliali slzy pri čítaní príbehu o kríži, sa vysmievali dobrej zvesti o Jeho príchode. Namiesto toho, aby prijali posolstvo s radosťou, vyhlásili ho za blud. Nenávideli tých, ktorí milovali Jeho zjavenie, a vylúčili ich z cirkví. Tí, ktorí zavrhli prvé posolstvo, nemohli mať úžitok z druhého; ani im neprospelo polnočné volanie, ktoré ich malo pripraviť, aby vierou vošli s Ježišom do svätyne svätých nebeskej svätyne. A tým, že zavrhli dve predchádzajúce posolstvá, tak zatemnili svoje porozumenie, že nevidia nijaké svetlo v posolstve tretieho anjela, ktoré ukazuje cestu do svätyne svätých. Videla som, že tak ako Židia ukrižovali Ježiša, tak aj menovité cirkvi ukrižovali tieto posolstvá, a preto nemajú nijakú známosť cesty do svätyne svätých a nemôže im prospieť ani Ježišov príhovor tam. Podobne ako Židia, ktorí prinášali svoje neužitočné obete, aj oni obetujú svoje neužitočné modlitby do oddelenia, ktoré Ježiš opustil; a satan, potešený týmto klamom, na seba berie náboženský charakter a vedie mysle týchto vyznávajúcich kresťanov k sebe, pôsobiac svojou mocou, svojimi znameniami a lživými zázrakmi, aby ich pevne zachytil do svojej osídla.“ Early Writings, 259–261.

Sister White identifies the progressive testing process of John the Baptist and Christ’s history that ended with the Jews being in total darkness in order to illustrate the same history in the time of the Millerites, which is the alpha history of Sister White; the ancient prophetess of the latter days. The life-or-death test in the beginning was over entering into the Most Holy Place or refusing to do so. To refuse to do so produced the same darkness upon the rebels of Millerite history that had come upon the rebellious Jews in the history of Christ.

Sestra Whiteová určuje postupný proces skúšky v dejinách Jána Krstiteľa a Krista, ktorý sa skončil tým, že Židia zostali v úplnej tme, aby tak znázornila tie isté dejiny v čase milleritov, čo sú alfa dejiny sestry Whiteovej, starovekej prorokyne posledných dní. Skúška života a smrti na počiatku sa týkala vstúpenia do Najsvätejšieho miesta alebo odmietnutia tak urobiť. Odmietnutie tak urobiť priviedlo na vzbúrencov v milleritských dejinách tú istú temnotu, aká doľahla na vzpurných Židov v dejinách Krista.

Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing; so, when Sister White was taken into the Most Holy Place and gazed upon the open ark, in connection with the test of October 22, 1844, it identifies that the one hundred and forty-four thousand will be tested upon following the Lamb into the Most Holy Place or going into perfect eternal darkness. This fact is premised upon a faith that understands the ancient prophets are illustrating God’s latter-day people when they themselves become part of the recorded testimony. Sister White illustrates both classes.

Ježiš vždy znázorňuje koniec nejakej veci spolu s jej začiatkom; preto, keď bola sestra Whiteová vzatá do Najsvätejšieho miesta a hľadela na otvorenú archu v súvislosti so skúškou 22. októbra 1844, označuje to, že sto štyridsaťštyri tisíc budú skúšaní v tom, či budú nasledovať Baránka do Najsvätejšieho miesta, alebo vojdú do dokonalej večnej tmy. Táto skutočnosť je založená na viere, ktorá chápe, že dávni proroci znázorňujú Boží ľud posledných dní, keď sa oni sami stávajú súčasťou zaznamenaného svedectva. Sestra Whiteová znázorňuje obe triedy.

> “While in this state of despondency I had a dream that made a deep impression upon my mind. I dreamed of seeing a temple, to which many persons were flocking. Only those who took refuge in that temple would be saved when time should close. All who remained outside would be forever lost. The multitudes without who were going about their various ways, derided and ridiculed those who were entering the temple, and told them that this plan of safety was a cunning deception, that in fact there was no danger whatever to avoid. They even laid hold of some to prevent them from hastening within the walls.

> „Keď som sa nachádzala v tomto stave skľúčenosti, mala som sen, ktorý hlboko zapôsobil na moju myseľ. Snívalo sa mi, že som videla chrám, ku ktorému sa hrnulo mnoho ľudí. Zachránení budú pri uzavretí času iba tí, ktorí nájdu útočisko v tomto chráme. Všetci, ktorí zostanú vonku, budú navždy stratení. Zástupy vonku, ktoré si šli svojimi rozličnými cestami, posmešne a s výsmechom hovorili o tých, čo vchádzali do chrámu, a tvrdili im, že tento plán záchrany je ľstivým klamom a že v skutočnosti nehrozí nijaké nebezpečenstvo, ktorému by sa bolo treba vyhnúť. Dokonca sa niektorých zmocnili, aby im zabránili ponáhľať sa dovnútra za múry.״

> “Fearing to be ridiculed, I thought best to wait until the multitude dispersed, or until I could enter unobserved by them. But the numbers increased instead of diminishing, and fearful of being too late, I hastily left my home and pressed through the crowd. In my anxiety to reach the temple I did not notice or care for the throng that surrounded me. On entering the building, I saw that the vast temple was supported by one immense pillar, and to this was tied a lamb all mangled and bleeding. We who were present seemed to know that this lamb had been torn and bruised on our account. All who entered the temple must come before it and confess their sins.

> „Zo strachu pred zosmiešnením som pokladala za najlepšie počkať, kým sa zástup nerozíde, alebo kým budem môcť vojsť bez toho, aby ma spozorovali. Namiesto toho však počet ľudí narastal, a v obave, že prídem neskoro, som narýchlo opustila svoj domov a predierala sa davom. Vo svojej úzkostlivej túžbe dostať sa do chrámu som si nevšímala, ani som nedbala na zástup, ktorý ma obklopoval. Keď som vstúpila do budovy, uvidela som, že ten obrovský chrám je podopretý jedným nesmiernym stĺpom a k nemu bol priviazaný baránok, celý zohavený a krvácajúci. My, ktorí sme tam boli prítomní, sme sa zdali vedieť, že tento baránok bol roztrhaný a zbitý pre nás. Všetci, ktorí vstúpili do chrámu, museli predstúpiť pred neho a vyznať svoje hriechy.

> “Just before the lamb were elevated seats, upon which sat a company looking very happy. The light of heaven seemed to shine upon their faces, and they praised God and sang songs of glad thanksgiving that seemed like the music of the angels. These were they who had come before the lamb, confessed their sins, received pardon, and were now waiting in glad expectation of some joyful event.

> „Tesne pred Baránkom boli vyvýšené sedadlá, na ktorých sedela skupina ľudí, vyzerajúca veľmi šťastne. Zdalo sa, že na ich tvárach žiari nebeské svetlo, a chválili Boha a spievali piesne radostnej vďačnosti, ktoré zneli ako hudba anjelov. To boli tí, ktorí prišli pred Baránka, vyznali svoje hriechy, prijali odpustenie a teraz v radostnom očakávaní čakali na akúsi radostnú udalosť.“

> “Even after I had entered the building, a fear came over me, and a sense of shame that I must humble myself before these people. But I seemed compelled to move forward, and was slowly making my way around the pillar in order to face the lamb, when a trumpet sounded, the temple shook, shouts of triumph arose from the assembled saints, an awful brightness illuminated the building, then all was intense darkness. The happy people had all disappeared with the brightness, and I was left alone in the silent horror of night. I awoke in agony of mind and could hardly convince myself that I had been dreaming. It seemed to me that my doom was fixed, that the Spirit of the Lord had left me, never to return.

> „Aj keď som už vošla do budovy, zmocnil sa ma strach a pocit hanby, že sa musím pokoriť pred týmito ľuďmi. No zdalo sa, že som bola prinútená ísť ďalej, a pomaly som si razila cestu okolo stĺpa, aby som sa postavila tvárou k baránkovi, keď zaznela trúba, chrám sa otriasol, zo zhromaždených svätých sa pozdvihli výkriky víťazstva, budovu osvietila strašná žiara, potom všetko pohltila hlboká tma. Všetci tí šťastní ľudia zmizli spolu so žiarou a ja som zostala sama v tichej hrôze noci. Prebudila som sa v úzkosti mysle a sotva som sa vedela presvedčiť, že sa mi to len snívalo. Zdalo sa mi, že môj údel je spečatený, že Duch Pánov ma opustil a už sa nikdy nevráti.

> “Soon after this I had another dream. I seemed to be sitting in abject despair with my face in my hands, reflecting like this: If Jesus were upon earth, I would go to Him, throw myself at His feet, and tell Him all my sufferings. He would not turn away from me, He would have mercy upon me, and I would love and serve Him always. Just then the door opened, and a person of beautiful form and countenance entered. He looked upon me pitifully and said: ‘Do you wish to see Jesus? He is here, and you can see Him if you desire it. Take everything you possess and follow me.’

> „Krátko nato som mala ďalší sen. Zdalo sa mi, že sedím v hlbokom zúfalstve s tvárou v dlaniach a takto uvažujem: Keby bol Ježiš na zemi, išla by som k Nemu, vrhla by som sa k Jeho nohám a povedala Mu o všetkom svojom utrpení. Neodvrátil by sa odo mňa, zľutoval by sa nado mnou a ja by som Ho navždy milovala a slúžila Mu. Práve vtedy sa otvorili dvere a vošla osoba krásnej postavy a tváre. Súcitne sa na mňa pozrela a povedala: ‚Želáš si vidieť Ježiša? Je tu a môžeš Ho vidieť, ak si to želáš. Vezmi všetko, čo vlastníš, a nasleduj ma.‘“

> “I heard this with unspeakable joy, and gladly gathered up all my little possessions, every treasured trinket, and followed my guide. He led me to a steep and apparently frail stairway. As I commenced to ascend the steps, he cautioned me to keep my eyes fixed upward, lest I should grow dizzy and fall. Many others who were climbing the steep ascent fell before gaining the top.

> Počula som to s nevýslovnou radosťou a ochotne som pozbierala všetok svoj nepatrný majetok, každú drahocennú maličkosť, a nasledovala som svojho sprievodcu. Zaviedol ma k strmému a zdanlivo krehkému schodisku. Keď som začala vystupovať po schodoch, varoval ma, aby som mala svoj zrak upretý nahor, aby sa mi nezatočila hlava a nespadla. Mnohí iní, ktorí vystupovali po tomto strmom výstupe, spadli skôr, než dosiahli vrchol.

> “Finally we reached the last step, and stood before a door. Here my guide directed me to leave all the things that I had brought with me. I cheerfully laid them down; he then opened the door and bade me enter. In a moment I stood before Jesus. There was no mistaking that beautiful countenance. That expression of benevolence and majesty could belong to no other. As His gaze rested upon me, I knew at once that He was acquainted with every circumstance of my life and all my inner thoughts and feelings.

> „Napokon sme dosiahli posledný stupeň a zastali sme pred dverami. Tu ma môj sprievodca vyzval, aby som zanechala všetko, čo som si priniesla so sebou. Ochotne som to odložila; potom otvoril dvere a pokynul mi, aby som vošla. V okamihu som stála pred Ježišom. Nebolo možné pomýliť si tú krásnu tvár. Výraz takej dobrotivosti a velebnosti nemohol patriť nikomu inému. Keď sa na mne spočinul Jeho pohľad, hneď som vedela, že pozná každú okolnosť môjho života i všetky moje najvnútornejšie myšlienky a pocity.

> “I tried to shield myself from His gaze, feeling unable to endure His searching eyes, but He drew near with a smile, and, laying His hand upon my head, said: ‘Fear not.’ The sound of His sweet voice thrilled my heart with a happiness it had never before experienced. I was too joyful to utter a word, but, overcome with emotion, sank prostrate at His feet. While I was lying helpless there, scenes of beauty and glory passed before me, and I seemed to have reached the safety and peace of heaven. At length my strength returned, and I arose. The loving eyes of Jesus were still upon me, and His smile filled my soul with gladness. His presence filled me with a holy reverence and an inexpressible love.

> „Pokúšala som sa ukryť pred Jeho pohľadom, cítiac, že nie som schopná zniesť Jeho skúmavé oči, ale On sa priblížil s úsmevom a, položiac svoju ruku na moju hlavu, povedal: ‚Neboj sa.‘ Zvuk Jeho sladkého hlasu rozochvel moje srdce šťastím, aké dovtedy nikdy nepoznalo. Bola som priveľmi preplnená radosťou, aby som mohla vyriecť čo len slovo, ale premôžená citom som klesla tvárou k Jeho nohám. Kým som tam bezmocne ležala, míňali sa predo mnou výjavy krásy a slávy a zdalo sa mi, že som dosiahla bezpečie a pokoj neba. Napokon sa mi vrátila sila a vstala som. Láskavé oči Ježiša boli stále upreté na mňa a Jeho úsmev napĺňal moju dušu radosťou. Jeho prítomnosť ma napĺňala svätou bázňou a nevýslovnou láskou.״

> “My guide now opened the door, and we both passed out. He bade me take up again all the things I had left without. This done, he handed me a green cord coiled up closely. This he directed me to place next my heart, and when I wished to see Jesus, take it from my bosom and stretch it to the utmost. He cautioned me not to let it remain coiled for any length of time, lest it should become knotted and difficult to straighten. I placed the cord near my heart and joyfully descended the narrow stairs, praising the Lord and telling all whom I met where they could find Jesus. This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Testimonies, volume 1, 27–29.

> „Môj sprievodca teraz otvoril dvere a obaja sme vyšli von. Prikázal mi, aby som si znovu vzala všetky veci, ktoré som nechala vonku. Keď sa tak stalo, podal mi zelenú šnúru, tesne zvinutú. Nariadil mi, aby som ju nosila pri srdci, a keď budem chcieť vidieť Ježiša, aby som ju vybrala z lona a natiahla ju až do krajnosti. Varoval ma, aby som ju nenechávala zvinutú po dlhší čas, aby sa nezamotala a nebolo ju ťažké narovnať. Uložila som si tú šnúru blízko srdca a radostne som zostúpila po úzkych schodoch, chváliac Pána a hovoriac všetkým, ktorých som stretla, kde môžu nájsť Ježiša. Tento sen mi dal nádej. Zelená šnúra v mojej mysli predstavovala vieru a krása i jednoduchosť dôvery v Boha začali svitať mojej duši.“ Testimonies, zväzok 1, 27–29.

From the end of the Exeter camp meeting on August 17 unto October 22 in 1844 was sixty-six days. Those sixty-six days represent the period of the proclamation of the Midnight Cry, and in the context of the parable of the ten virgins those that then proclaimed the message represent those who had oil, and those who did not then proclaim the message had no oil.

Od ukončenia exeterského táborového zhromaždenia 17. augusta až do 22. októbra 1844 uplynulo šesťdesiatšesť dní. Týchto šesťdesiatšesť dní predstavuje obdobie ohlasovania Polnočného volania a v kontexte podobenstva o desiatich pannách tí, ktorí vtedy zvesť ohlasovali, predstavujú tých, ktorí mali olej, a tí, ktorí ju vtedy neohlasovali, nemali olej.

In the parable, the marriage took place at the beginning of the tarrying time. The legal marriage took place and then everyone went home and waited until the groom’s father decided if it was acceptable to consummate the marriage. Infidelity between the first marriage and the second ceremony at midnight was considered adultery. The tarrying time was based upon the father of the groom waiting to see what happened to the bride over a period of time. Was she pregnant?

V podobenstve sa sobáš uskutočnil na začiatku času meškania. Právoplatný sobáš sa uskutočnil a potom sa všetci rozišli do svojich domovov a čakali, kým sa ženíchov otec nerozhodol, či je prijateľné manželstvo zavŕšiť. Nevera medzi prvým sobášom a druhým obradom o polnoci sa považovala za cudzoložstvo. Čas meškania sa odvíjal od toho, že ženíchov otec počas určitého obdobia vyčkával, aby videl, čo sa s nevestou stane. Bola tehotná?

When the father decided all was well, the midnight procession began, and it began at night to avoid the oppressive heat in the daytime of Palestine. For this reason, the bride’s attendants, the virgins of the parable, were required to have their own lantern and supply of oil waiting for the midnight cry announcing that the procession to the marriage was under way, for it was to take place at night. At Exeter the midnight cry arrived and you either had enough oil ready for the procession or you didn’t.

Keď otec rozhodol, že všetko je v poriadku, polnočný sprievod sa začal; a začal sa v noci, aby sa predišlo úmornému žiaru palestínskeho dňa. Z tohto dôvodu sa od družičiek nevesty, panien z podobenstva, vyžadovalo, aby mali pripravenú vlastnú lampu a zásobu oleja na polnočný výkrik oznamujúci, že svadobný sprievod je na ceste, lebo sa mal konať v noci. V Exeteri zaznel polnočný výkrik a buď ste mali dosť oleja pripraveného na sprievod, alebo nie.

When they left Exeter with the message they were illustrating a people who were sealed. Some had enough oil to make into the marriage on October 22, 1844, and some didn’t. Those sixty-six-days represent a period of time when God’s people are sealed unto the closed door of the Sunday law. If they had the proper amount of oil they entered by faith into the Most Holy Place. Sister White illustrated God’s people entering into the Most Holy Place in the latter days, and in her alpha history it was a life-or-death test that was involved with entering into the Most Holy Place by faith. In the latter days the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they will enter into the Most Holy Place by faith. It is once again a life-or-death test.

Keď odchádzali z Exeteru s posolstvom, znázorňovali ľud, ktorý bol spečatený. Niektorí mali dosť oleja, aby vošli na svadbu 22. októbra 1844, a niektorí nie. Tých šesťdesiatšesť dní predstavuje časové obdobie, keď je Boží ľud spečatený až po zatvorené dvere nedeľného zákona. Ak mali správne množstvo oleja, vierou vstúpili do Najsvätejšieho miesta. Sestra Whiteová znázornila Boží ľud vstupujúci do Najsvätejšieho miesta v posledných dňoch a v jej alfa dejinách to bola skúška života a smrti, ktorá súvisela so vstúpením vierou do Najsvätejšieho miesta. V posledných dňoch bude sto štyridsaťštyri tisíc skúšaných v tom, či vierou vstúpia do Najsvätejšieho miesta. Opäť je to skúška života a smrti.

We will continue these things in the next article.

V nasledujúcom článku budeme v týchto veciach pokračovať.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts.

> „Pri očistení chrámu Ježiš oznamoval svoje poslanie ako Mesiáš a vstupoval do svojho diela. Tento chrám, postavený za príbytok božskej Prítomnosti, mal byť názorným poučením pre Izrael i pre svet. Od večnosti bolo Božím zámerom, aby každá stvorená bytosť, od žiarivého a svätého serafa až po človeka, bola chrámom pre prebývanie Stvoriteľa. Pre hriech ľudstvo prestalo byť Božím chrámom. Ľudské srdce, zatemnené a poškvrnené zlom, už viac nezjavovalo slávu Božskej Bytosti. No vtelením Božieho Syna sa zámer nebies napĺňa. Boh prebýva v ľudstve a prostredníctvom spasiteľnej milosti sa ľudské srdce znovu stáva Jeho chrámom. Boh určil, aby chrám v Jeruzaleme bol ustavičným svedectvom o vznešenom určení, ktoré je otvorené každej duši. Židia však nepochopili význam stavby, na ktorú hľadeli s takou pýchou. Nevydali sa ako sväté chrámy Božiemu Duchu. Nádvoria chrámu v Jeruzaleme, naplnené vravou nesvätej kupčby, až priveľmi verne predstavovali chrám srdca, poškvrnený prítomnosťou zmyselnej vášne a nesvätých myšlienok.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Tým, že Ježiš očistil chrám od kupcov a predavačov sveta, oznámil svoje poslanie očistiť srdce od poškvrny hriechu — od pozemských žiadostí, sebeckých túžob, zlých návykov, ktoré kazia dušu. Citované Malachiáš 3,1–3.“ Túžba vekov, 161.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Prorok hovorí: ‚Videl som zostupovať z neba iného anjela, ktorý mal veľkú moc; a zem bola osvietená jeho slávou. A zvolal mocne silným hlasom a hovoril: Padol, padol Babylon, ten veľký, a stal sa príbytkom démonov‘ (Zjavenie 18,1.2). Toto je to isté posolstvo, ktoré bolo dané druhým anjelom. Babylon padol, ‚lebo dal všetkým národom piť z vína hnevu svojho smilstva‘ (Zjavenie 14,8). Čo je tým vínom? — Jej falošné učenia. Dala svetu falošnú sobotu namiesto soboty štvrtého prikázania a opakovala lož, ktorú satan najprv povedal Eve v Edene — prirodzenú nesmrteľnosť duše. Mnohé príbuzné bludy rozšírila široko-ďaleko, ‚učiac ako náuky prikázania ľudí‘ (Matúš 15,9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Keď Ježiš začal svoju verejnú službu, očistil chrám od jeho svätokrádežného znesvätenia. Medzi poslednými činmi Jeho služby bolo druhé očistenie chrámu. Tak aj v poslednom diele varovania sveta zaznievajú k cirkvám dve odlišné výzvy. Posolstvo druhého anjela znie: ‚Padol, padol Babylon, to veľké mesto, lebo všetky národy napojil vínom hnevu svojho smilstva‘ (Zjavenie 14,8). A v mocnom volaní posolstva tretieho anjela je počuť hlas z neba, ktorý hovorí: ‚Vyjdite z neho, ľud môj, aby ste nemali účasť na jeho hriechoch a aby ste neprijali z jeho rán. Lebo jeho hriechy dosiahli až po nebo a Boh sa rozpamätal na jeho neprávosti‘ (Zjavenie 18,4.5).“ Selected Messages, kniha 2, 118.

Back to Articles