Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Four

Kniha Daniel – číslo päťdesiatštyri

Unveiling the Last Days: Daniel’s Quest for Understanding

Odhaľovanie posledných dní: Danielovo hľadanie porozumenia

Author

Jeff Pippenger

Published

January 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended a recent article with a passage from Prophets and Kings, where Sister White identified that Daniel was seeking to “understand the relation sustained by the seventy years’ captivity, as foretold through Jeremiah, to the twenty-three hundred years that in vision he heard the heavenly visitant declare should elapse before the cleansing of God’s sanctuary.”

Nedávny článok sme uzavreli úryvkom z knihy Prophets and Kings, v ktorom sestra Whiteová uviedla, že Daniel sa usiloval „porozumieť vzťahu medzi sedemdesiatročným zajatím, predpovedaným prostredníctvom Jeremiáša, a dvetisíctristo rokmi, o ktorých vo videní počul, ako nebeský návštevník vyhlásil, že majú uplynúť pred očistením Božej svätyne.“

> “Through another vision further light was thrown upon the events of the future; and it was at the close of this vision that Daniel heard ‘one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision?’ Daniel 8:13. The answer that was given, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed’ (verse 14), filled him with perplexity. Earnestly he sought for the meaning of the vision. He could not understand the relation sustained by the seventy years’ captivity, as foretold through Jeremiah, to the twenty-three hundred years that in vision he heard the heavenly visitant declare should elapse before the cleansing of God’s sanctuary. The angel Gabriel gave him a partial interpretation; yet when the prophet heard the words, ‘The vision … shall be for many days,’ he fainted away. ‘I Daniel fainted,’ he records of his experience, ‘and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it.’ Verses 26, 27.” Prophets and Kings, 553, 554.

> „Prostredníctvom ďalšieho videnia bolo vrhnuté ďalšie svetlo na udalosti budúcnosti; a práve na konci tohto videnia Daniel počul „jedného svätého hovoriť, a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie?“ Daniel 8:13. Odpoveď, ktorá bola daná, „Až do dvetisíc tristých večerov a rán; potom bude svätyňa očistená“ (verš 14), ho naplnila zmätenosťou. Horlivo hľadal význam videnia. Nedokázal pochopiť vzťah medzi sedemdesiatročným zajatím, ako bolo predpovedané prostredníctvom Jeremiáša, a dvetisíc tristými rokmi, o ktorých vo videní počul nebeského posla vyhlásiť, že uplynú pred očistením Božej svätyne. Anjel Gabriel mu podal čiastočný výklad; predsa však, keď prorok počul slová: „Videnie … bude po mnohých dňoch,“ odpadol. „Ja, Daniel, som omdlel,“ zaznamenáva o svojej skúsenosti, „a bol som chorý niekoľko dní; potom som vstal a konal som kráľovu službu; a bol som ohromený videním, ale nikto mu nerozumel.“ Verše 26, 27.“ Proroci a králi, 553, 554.

The Millerites never arrived to a complete understanding of the foundational message they proclaimed. When the time arrived that the Lion of the tribe of Judah sought to provide more information upon the “seven times,” they transitioned into the Laodicean experience, and seven years later rejected the light of the “seven times” altogether. They never saw the full relationship of the seventy years and the twenty-three hundred years, which Daniel had earnestly sought to understand. Daniel represents God’s people of the last days.

Milleriti nikdy nedospeli k úplnému pochopeniu základného posolstva, ktoré ohlasovali. Keď prišiel čas, aby Lev z kmeňa Júdu poskytol viac svetla o „siedmich časoch“, prešli do skúsenosti Laodicey a o sedem rokov neskôr svetlo o „siedmich časoch“ celkom zavrhli. Nikdy nevideli plný vzťah medzi sedemdesiatimi rokmi a dvetisíctristo večermi a ránami, ktorému sa Daniel úprimne usiloval porozumieť. Daniel predstavuje Boží ľud posledných dní.

The land enjoying its sabbaths is the part of the covenant that was given to ancient Israel that included the light of the resting of the land every seventh year. That covenant included the cycle of seven years repeating seven times. It included the release and restoration of property and slaves at the conclusion ending of the seven cycles of seven years (forty-nine years) during the celebration known as the jubilee. The Jews were disobedient to those covenant principles, and 2 Chronicles identified that the seventy years of captivity, spoken of by Jeremiah the prophet, represented a prior four hundred and ninety years of rebellion. In four hundred and ninety years, if ancient Israel had obeyed the directions within the covenant as set forth in Leviticus twenty-five, there would have been a total of seventy of those years in which the land rested. A biblical year is three hundred and sixty days, and three hundred and sixty days multiplied by seven (“seven times”) equals twenty-five hundred and twenty days.

Krajina užívajúca svoje sabaty je súčasťou zmluvy, ktorá bola daná starovekému Izraelu a zahŕňala ustanovenie o odpočinku krajiny každý siedmy rok. Táto zmluva zahŕňala cyklus siedmich rokov opakovaný sedemkrát. Zahŕňala prepustenie a navrátenie majetku a otrokov pri záverečnom ukončení siedmich cyklov po siedmich rokoch (štyridsaťdeväť rokov) počas slávnosti známej ako jubileum. Židia boli neposlušní voči týmto zásadám zmluvy a 2. kniha Kroník uvádza, že sedemdesiat rokov zajatia, o ktorých hovoril prorok Jeremiáš, predstavovalo predchádzajúcich štyristo deväťdesiat rokov vzbury. Počas štyristo deväťdesiatich rokov, keby bol staroveký Izrael poslúchol pokyny obsiahnuté v zmluve, ako sú uvedené v 3. Mojžišovej dvadsiatej piatej kapitole, bol by nastal celkový počet sedemdesiatich rokov, počas ktorých by krajina odpočívala. Biblický rok má tristošesťdesiat dní a tristošesťdesiat dní vynásobených siedmimi („sedemkrát“) sa rovná dvetisícpäťstodvadsiatim dňom.

The seventy years is absolutely connected to the land resting, which is absolutely connected with the “seven times.” Daniel was seeking to “understand the relation” of “the seventy years’ captivity,” “to the twenty-three hundred years” “before the cleansing of God’s sanctuary.” He was therefore seeking to understand the relation of the “chazon” vision and the “mareh” vision. It is impossible to understand that relation, without acknowledging the resting of the land in Leviticus twenty-five and twenty-six with the captivity of seventy years spoken of by Jeremiah. If you do not believe the “seven times” represents a prophetic period of twenty-five hundred and twenty years, you remove yourself from being those represented by Daniel in the last days. The Millerites believed the “seven times” was a time prophecy, but Adventism no longer does.

Sedemdesiat rokov je absolútne spojených s odpočinkom krajiny, ktorý je absolútne spojený so „siedmimi časmi“. Daniel sa usiloval „porozumieť vzťahu“ „sedemdesiatročného zajatia“ „k dvetisíctristo rokom“ „pred očistením Božej svätyne“. Preto sa usiloval pochopiť vzťah medzi videním „chazon“ a videním „mareh“. Nie je možné porozumieť tomuto vzťahu bez uznania odpočinku krajiny v Levitikus dvadsaťpäť a dvadsaťšesť v spojení so sedemdesiatročným zajatím, o ktorom hovoril Jeremiáš. Ak neveríte, že „sedem časov“ predstavuje prorocké obdobie dvetisícpäťstodvadsiatich rokov, vylučujete sa z tých, ktorých v posledných dňoch predstavuje Daniel. Milleriti verili, že „sedem časov“ bolo časovým proroctvom, ale adventizmus tomu už viac neverí.

Daniel, as with all prophets, illustrates God’s people at the end of the world, and Sister White’s comments on his desire to understand the relationship between the seventy years (the “seven times”) and the twenty-three hundred years, represents the desire which God’s people of the last days are to possess. As has been stated in previous articles, there are no truths represented upon the 1843 and 1850 charts, that are not directly supported (repeatedly) in the writings of Sister White.

Daniel, tak ako všetci proroci, predstavuje Boží ľud na konci sveta a komentáre sestry Whiteovej o jeho túžbe porozumieť vzťahu medzi sedemdesiatimi rokmi („sedem časov“) a dvetisíctristo rokmi predstavujú túžbu, ktorú má mať Boží ľud posledných dní. Ako už bolo uvedené v predchádzajúcich článkoch, na mapách z rokov 1843 a 1850 nie sú znázornené nijaké pravdy, ktoré by neboli priamo podporené (opakovaně) v spisoch sestry Whiteovej.

Miller’s jewels will shine ten times brighter in the Midnight Cry of the last days, and in doing so, the jewels represent the final test for the virgins of Adventism. Those jewels are the foundational truths represented on Habakkuk’s tables, and the jewels in the casket which were placed upon a table in the middle of Miller’s room. The foundational test is the final test, but so too, is the authority of the Spirit of Prophecy. To reject the foundational truths, which were typified as jewels in Miller’s dream is to simultaneously reject the Spirit of Prophecy.

Millerove drahokamy budú v Polnočnom volaní posledných dní žiariť desaťkrát jasnejšie, a týmto spôsobom drahokamy predstavujú záverečnú skúšku pre panny adventizmu. Tieto drahokamy sú základné pravdy znázornené na Habakukových tabuliach a drahokamy v schránke, ktoré boli položené na stole uprostred Millerovej izby. Základná skúška je záverečnou skúškou, no takou je aj autorita Ducha proroctva. Odmietnuť základné pravdy, ktoré boli v Millerovom sne predobrazené ako drahokamy, znamená zároveň odmietnuť Ducha proroctva.

> “The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18). Satan will work ingeniously, in different ways and through different agencies, to unsettle the confidence of God’s remnant people in the true testimony. He will bring in spurious visions to mislead, and will mingle the false with the true, and so disgust people that they will regard everything that bears the name of visions as a species of fanaticism; but honest souls, by contrasting false and true, will be enabled to distinguish between them.” Selected Messages, volume 2, 78.

> „Úplne posledným Satanovým zvodom bude zneplatniť svedectvo Božieho Ducha. ‚Kde niet videnia, ľud hynie‘ (Príslovia 29,18). Satan bude dômyselne pôsobiť rozličnými spôsobmi a prostredníctvom rozličných nástrojov, aby otriasol dôverou Božieho ostatku v pravé svedectvo. Vnesie falošné videnia, aby zviedol, a bude miešať nepravé s pravým, a tak znechutí ľudí natoľko, že budú pokladať všetko, čo nesie meno videní, za druh fanatizmu; úprimné duše však budú môcť porovnávaním falošného a pravého rozlišovať medzi nimi.“ Selected Messages, zväzok 2, 78.

We are now addressing the increase of knowledge that occurred in the history of the Millerites from 1798, until 1844, but we are identifying that even though the Millerites were correct in their prophetic applications, they were limited by the history where they were raised up. We are now in the last days, and in the final generation (the fourth) of Adventism. In this period of time, Adventism has been so indoctrinated with traditions and customs (counterfeit jewels) that it no longer knows what the foundational truths were. Not knowing what those truths are prevents Adventism from understanding the significance of those truths, and makes meaningless the repeated commands to protect and preserve those truths.

Teraz sa zaoberáme nárastom poznania, ku ktorému došlo v dejinách milleritov od roku 1798 až do roku 1844, no zároveň poukazujeme na to, že hoci milleriti boli vo svojich prorockých aplikáciách správni, boli obmedzení dejinami, v ktorých boli vzbudení. Teraz sa nachádzame v posledných dňoch a v záverečnej generácii (štvrtej) adventizmu. V tomto časovom období bol adventizmus natoľko indoktrinovaný tradíciami a zvykmi (falošnými klenotmi), že už viac nepozná, aké boli jeho základné pravdy. Neznalosť toho, aké tieto pravdy sú, bráni adventizmu pochopiť význam týchto právd a opakované príkazy chrániť a zachovávať tieto pravdy robí bezvýznamnými.

Before we proceed further into Gabriel’s interpretation of the vision of the Ulai River, we will address a few relevant points connected with the foundational truths and the authority of the Spirit of Prophecy. The modern theologians argue that the following passage identifies that the longest time prophecy in the Bible is the twenty-three hundred years.

Skôr než pristúpime ďalej ku Gabrielovmu výkladu videnia o rieke Ulai, budeme sa venovať niekoľkým súvisiacim bodom spojeným so základnými pravdami a autoritou Ducha proroctva. Moderní teológovia tvrdia, že nasledujúca pasáž označuje, že najdlhším časovým proroctvom v Biblii je dvetisíctristo rokov.

> “The experience of the disciples who preached the ‘gospel of the kingdom’ at the first advent of Christ, had its counterpart in the experience of those who proclaimed the message of His second advent. As the disciples went out preaching, ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire, that the judgment was at hand, and the everlasting kingdom was to be ushered in. The preaching of the disciples in regard to time was based on the seventy weeks of Daniel 9. The message given by Miller and his associates announced the termination of the 2300 days of Daniel 8:14, of which the seventy weeks form a part. The preaching of each was based upon the fulfillment of a different portion of the same great prophetic period.

> „Skúsenosť učeníkov, ktorí pri prvom príchode Krista kázali ‚evanjelium kráľovstva‘, mala svoj náprotivok v skúsenosti tých, ktorí zvestovali posolstvo o Jeho druhom príchode. Ako učeníci vyšli a kázali: ‚Naplnil sa čas a priblížilo sa Božie kráľovstvo,‘ tak aj Miller a jeho spolupracovníci ohlasovali, že najdlhšie a posledné prorocké obdobie predstavené v Biblii sa chystá uplynúť, že súd je blízko a že má byť uvedené večné kráľovstvo. Kázanie učeníkov vzhľadom na čas bolo založené na sedemdesiatich týždňoch z Daniela 9. Posolstvo, ktoré podávali Miller a jeho spolupracovníci, oznamovalo ukončenie 2300 dní z Daniela 8,14, ktorých súčasť tvoria sedemdesiate týždne. Kázanie jedných i druhých bolo založené na naplnení odlišnej časti toho istého veľkého prorockého obdobia.“

> “Like the first disciples, William Miller and his associates did not, themselves, fully comprehend the import of the message which they bore. Errors that had been long established in the church prevented them from arriving at a correct interpretation of an important point in the prophecy. Therefore, though they proclaimed the message which God had committed to them to be given to the world, yet through a misapprehension of its meaning they suffered disappointment.” The Great Controversy, 351.

> „Tak ako prví učeníci, ani William Miller a jeho spolupracovníci sami úplne nechápali význam posolstva, ktoré niesli. Bludy, ktoré boli v cirkvi dlho zakorenené, im bránili dospieť k správnemu výkladu jedného dôležitého bodu proroctva. Preto, hoci ohlasovali posolstvo, ktoré im Boh zveril, aby bolo dané svetu, predsa pre nesprávne pochopenie jeho významu utrpeli sklamanie.“ The Great Controversy, 351.

The passage says that, “Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire,” and the theologians claim that the longest and last prophetic period is the twenty-three hundred years. They further claim that this is what Sister White is identifying in the passage, for she, they claim, is directly addressing the period of twenty-three hundred years. They are blind to any relationship of the seventy years and the period of twenty-three hundred years. They are blind to the light Daniel was seeking to understand.

V úryvku sa hovorí, že „Miller a jeho spolupracovníci hlásali, že najdlhšie a posledné prorocké obdobie uvedené v Biblii sa má čoskoro skončiť,“ a teológovia tvrdia, že tým najdlhším a posledným prorockým obdobím je dvetisíctristo rokov. Ďalej tvrdia, že práve toto sestra Whiteová v danom úryvku označuje, lebo, ako tvrdia, sa priamo vyjadruje k obdobiu dvetisíctristo rokov. Sú slepí voči akémukoľvek vzťahu medzi sedemdesiatimi rokmi a obdobím dvetisíctristo rokov. Sú slepí voči svetlu, ktoré sa Daniel usiloval pochopiť.

Ellen White was a Millerite, and she knew the messages that had been placed upon the 1843 pioneer chart, and upon the 1850 pioneer chart that was published by F. D. Nichols. The 1850 chart, which was produced by Nichols, was prepared in Nichol’s home at the very time when James and Ellen White were living with Nichols. The longest prophetic period in the Bible, that is represented upon both of those charts, is not the twenty-three hundred years, it is the “seven times,” of Leviticus twenty-six.

Ellen Whiteová bola milleritkou a poznala posolstvá, ktoré boli umiestnené na priekopníckej mape z roku 1843, ako aj na priekopníckej mape z roku 1850, ktorú vydal F. D. Nichols. Mapa z roku 1850, ktorú vyhotovil Nichols, bola pripravená v Nicholsovom dome práve v čase, keď James a Ellen Whiteovci bývali u Nicholsa. Najdlhším prorockým obdobím v Biblii, ktoré je znázornené na oboch týchto mapách, nie je dvetisíctristo rokov, ale „sedem časov“ z 3. Mojžišovej 26.

To claim that the previous passage is an inspired identification of the twenty-three hundred years as the longest and last prophetic period is to make Sister White’s writings contradict themselves. If she believed what the theologians claim about this passage, then what does it mean when she endorses the charts that uphold the “seven times?”

Tvrdiť, že predchádzajúci úryvok je inšpirovanou identifikáciou dvetisíctristo rokov ako najdlhšieho a posledného prorockého obdobia, znamená urobiť zo spisov sestry Whiteovej spisy, ktoré si samy protirečia. Ak verila tomu, čo teológovia tvrdia o tomto úryvku, čo potom znamená, keď schvaľuje tabuľky, ktoré podporujú „sedem časov“?

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Videla som, že tabuľka z roku 1843 bola vedená rukou Pánovou a že sa nemá meniť; že čísla boli také, aké ich On chcel; že Jeho ruka bola nad nimi a zakryla chybu v niektorých číslach, takže ju nikto nemohol vidieť, kým Jeho ruka nebola odňatá.“ Early Writings, 74.

Those who wish to uphold their traditions and fables might argue that on the 1843 chart, the Lord held his hand over the error of the “seven times,” until he removed his hand at a later date. The problem with that premise is that Sister White identified when the Lord removed his hand from the figures, His hand was removed before October 22, 1844, just after the first disappointment. In her testimony of that event, she identifies the mistake that was corrected, and it is clear that the mistake was not the “seven times.”

Tí, ktorí si želajú zachovať svoje tradície a bájky, by mohli tvrdiť, že na mape z roku 1843 Pán držal svoju ruku nad omylom „sedem časov“, až kým ju v neskoršom čase neodňal. Problém s týmto predpokladom spočíva v tom, že sestra Whiteová určila, kedy Pán odňal svoju ruku od výpočtov; Jeho ruka bola odňatá pred 22. októbrom 1844, tesne po prvom sklamaní. Vo svojom svedectve o tejto udalosti označuje omyl, ktorý bol napravený, a je zrejmé, že týmto omylom nebolo „sedem časov“.

> “Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 237.

> „Tí verní, sklamaní ľudia, ktorí nemohli pochopiť, prečo ich Pán neprišiel, neboli ponechaní v temnote. Znovu boli vedení k svojim Bibliám, aby skúmali prorocké časové obdobia. Ruka Pánova bola odstránená z čísel a omyl bol vysvetlený. Videli, že prorocké časové obdobia siahali až do roku 1844 a že tie isté dôkazy, ktoré predložili na preukázanie, že prorocké časové obdobia sa skončili v roku 1843, dokazovali, že sa ukončia v roku 1844.“ Early Writings, 237.

When the Lord’s hand “was removed from the figures, and the mistake was explained,” they then recognized “that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” The prophetic periods that were first thought to close in 1843, are represented upon the 1843 chart, which is the chart that each of the three hundred Millerite preachers used. The prophetic periods that are represented upon that chart that closed in 1843, were the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen, the twenty-five hundred and twenty years of Leviticus twenty-six and the thirteen hundred and thirty-five years of Daniel twelve. After the first disappointment the Lord removed his hand from the mistake and the Millerites then recognized that the same evidence that identified the close of the prophetic periods in 1843, actually proved those periods ended in 1844.

Keď Pánova ruka „bola odstránená z obrazov a omyl bol vysvetlený“, vtedy rozpoznali, „že tie isté dôkazy, ktoré predložili na preukázanie toho, že prorocké obdobia sa skončili v roku 1843, dokazovali, že sa ukončia v roku 1844.“ Prorocké obdobia, o ktorých sa najprv predpokladalo, že sa skončia v roku 1843, sú znázornené na grafe z roku 1843, čo je graf, ktorý používal každý z tristo milleritských kazateľov. Prorocké obdobia, ktoré sú na tomto grafe znázornené a ktoré sa skončili v roku 1843, boli dvetisíc tristo rokov z Daniela 8, 14, dvetisíc päťsto dvadsať rokov z Levitika 26 a tisíc tristo tridsaťpäť rokov z Daniela 12. Po prvom sklamaní Pán odstránil svoju ruku z omylu a milleriti potom rozpoznali, že tie isté dôkazy, ktoré určovali koniec prorockých období v roku 1843, v skutočnosti dokazovali, že tieto obdobia sa skončili v roku 1844.

The 1850 chart was produced in 1850, and went on sale in January of 1851. Ellen White recorded that the chart was also a fulfillment of Habakkuk, as she had also recorded concerning the 1843 chart. That chart also represented the longest prophetic period as Leviticus twenty-six’s “seven times.”

Mapa z roku 1850 bola vyhotovená v roku 1850 a do predaja sa dostala v januári 1851. Ellen Whiteová zaznamenala, že aj táto mapa bola naplnením Abakuka, ako to už predtým zaznamenala aj o mape z roku 1843. Aj táto mapa znázorňovala najdlhšie prorocké obdobie ako „sedem časov“ z 3. Mojžišovej dvadsiatej šiestej kapitoly.

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> „Videla som, že Boh bol pri vydaní tabuľky brata Nicholsa. Videla som, že v Biblii je proroctvo o tejto tabuľke, a ak je táto tabuľka určená pre Boží ľud, ak postačuje jednému, postačuje aj druhému, a ak jeden potreboval novú tabuľku namaľovanú vo väčšej mierke, všetci ju potrebujú práve tak veľmi.“ Manuscript Releases, zväzok 13, 359.

To claim that Sister White’s reference to the fact that the Millerites “proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire,” is accurate, for they did. To claim that the “longest” “prophetic period” is the twenty-three hundred years turns Sister White’s testimony against itself, and against the historical record. To believe that fable is to believe a lie, and in the last days those that choose to believe a lie, do so because they do not love the truth.

Tvrdiť, že odkaz sestry Whiteovej na skutočnosť, že milleriti „hlásali, že najdlhšie a posledné prorocké obdobie, na ktoré Biblia poukazuje, sa malo čoskoro skončiť“, je správny, je oprávnené, pretože to naozaj robili. Tvrdiť, že tým „najdlhším“ „prorockým obdobím“ je dvetisíctristo rokov, obracia svedectvo sestry Whiteovej proti nemu samému a proti historickému záznamu. Veriť tej bájke znamená veriť lži, a v posledných dňoch tí, ktorí sa rozhodnú veriť lži, tak robia preto, že nemilujú pravdu.

Jesus did not miraculously inoculate Himself with some type of divine anesthesia in order to go through the suffering of the cross. Jesus suffered with divine suffering, far beyond any of His creation could endure. Yet mankind was created in His image, and inspiration identifies that mankind is to overcome as He overcame. What allowed Christ to endure the suffering of the cross was an attribute which He possessed, which mankind also possesses.

Ježiš sa zázračne neočkoval nejakým druhom božskej anestézie, aby mohol prejsť utrpením kríža. Ježiš trpel božským utrpením, ďaleko presahujúcim všetko, čo by ktorékoľvek z Jeho stvorení mohlo zniesť. Ľudstvo však bolo stvorené na Jeho obraz a inšpirované svedectvo uvádza, že ľudstvo má zvíťaziť, ako zvíťazil On. To, čo Kristovi umožnilo vydržať utrpenie kríža, bola vlastnosť, ktorú mal On a ktorú má aj ľudstvo.

> Looking unto Jesus the author and finisher of our faith; who for the joy that was set before him endured the cross, despising the shame, and is set down at the right hand of the throne of God. Hebrews 12:1.

> Hľadiac na Ježiša, pôvodcu a dokonávateľa našej viery, ktorý pre radosť, ktorá bola pred ním, pretrpel kríž, opovrhnúc hanbou, a posadil sa po pravici Božieho trónu. Hebrejom 12:1.

Jesus endured the sufferings of the cross, because he had a goal set before him, and we have been created in his image, and as such, are beings that are motivated by goals. It’s part of our design. If we have been led to believe that it is unimportant to understand the foundations of Adventism, we will have no motivation to do that very thing. The only divine motivation that can be aroused by the Holy Spirit to overcome that Laodicean condition is a love of the truth. The love of the truth will be tested by the availability of easy customs and traditions designed to soothe our itching ears. If, in our Laodicean comfort we have no desire to understand truth for ourselves we will be lost. This is where Adventism stands today.

Ježiš znášal utrpenia kríža, pretože mal pred sebou vytýčený cieľ, a my sme boli stvorení na jeho obraz, a ako takí sme bytosťami, ktoré sú motivované cieľmi. Je to súčasť nášho určenia. Ak sme boli vedení k presvedčeniu, že porozumenie základom adventizmu je nepodstatné, nebudeme mať nijakú motiváciu konať práve toto. Jedinou božskou pohnútkou, ktorú môže vzbudiť Duch Svätý, aby sme prekonali ten laodicejský stav, je láska k pravde. Láska k pravde bude skúšaná dostupnosťou ľahko prijateľných zvykov a tradícií vytvorených na to, aby upokojovali naše svrbivé uši. Ak vo svojom laodicejskom pohodlí nemáme nijakú túžbu porozumieť pravde sami za seba, budeme stratení. Tu dnes adventizmus stojí.

Daniel is an example of God’s people in the last days who are seeking through the prophetic word to understand the relationship between the seventy year captivity and the twenty-three hundred year prophecy. To identify the twenty-three hundred year prophecy as the longest and last prophetic period is to reject the foundational truths of Adventism, and simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy. To claim that when the Millerites presented the longest and last prophetic period that it was the twenty-three hundred years is to reject the historical record.

Daniel je príkladom Božieho ľudu v posledných dňoch, ktorý sa prostredníctvom prorockého slova usiluje pochopiť vzťah medzi sedemdesiatročným zajatím a proroctvom o dvetisíctristo rokoch. Označiť proroctvo o dvetisíctristo rokoch za najdlhšie a posledné prorocké obdobie znamená odmietnuť základné pravdy adventizmu a zároveň odmietnuť autoritu Ducha proroctva. Tvrdiť, že keď milleriti predkladali najdlhšie a posledné prorocké obdobie, išlo o dvetisíctristo rokov, znamená odmietnuť historický záznam.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Nemáme sa čoho obávať v budúcnosti, iba ak by sme zabudli na cestu, po ktorej nás Pán viedol, a na Jeho učenie v našich minulých dejinách.“ Life Sketches, 196.

Gabriel came to give Daniel understanding of both the “mareh” and the “chazon” visions and he instructed Daniel to mentally separate the two visions, though they obviously had a prophetic relationship. The vision included the kingdoms of Bible prophecy in chapters seven and eight, that were a repeat and enlargement of those same kingdoms in chapter two. The information included the heavenly dialogue that represented the one vision as the trampling down of God’s sanctuary and people, and the other vision of the work of restoring the people and sanctuary.

Gabriel prišiel, aby dal Danielovi porozumenie obom videniam, „mareh“ aj „chazon“, a poučil Daniela, aby tieto dve videnia vo svojej mysli rozlišoval, hoci zjavne mali prorocký vzťah. Videnie zahŕňalo kráľovstvá biblického proroctva v siedmej a ôsmej kapitole, ktoré boli opakovaním a rozšírením tých istých kráľovstiev v druhej kapitole. Tieto informácie zahŕňali nebeský rozhovor, ktorý predstavoval jedno videnie ako pošliapanie Božej svätyne a ľudu a druhé videnie ako dielo obnovy ľudu a svätyne.

As Gabriel presented the interpretation, which ultimately became the heart of the message proclaimed by the Millerites, there was a relationship that existed between the two visions, which is to be noted by those who fulfill the command to make a mental separation of the interpretation. One of the distinctions is represented by the two words that are both translated as “determined.”

Keď Gabriel predkladal výklad, ktorý sa napokon stal jadrom posolstva ohlasovaného milleritmi, existoval vzťah medzi týmito dvoma videniami, ktorý si majú povšimnúť tí, čo plnia príkaz urobiť v mysli oddelenie výkladu. Jedno z rozlíšení je vyjadrené dvoma slovami, ktoré sa obe prekladajú ako „určené“.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:24–27.

> Sedemdesiat týždňov je určených nad tvojím ľudom a nad tvojím svätým mestom, aby sa dokončilo prestúpenie, aby sa urobil koniec hriechom, aby sa vykonalo zmierenie za neprávosť, aby sa uviedla večná spravodlivosť, aby sa zapečatilo videnie a proroctvo a aby bol pomazaný Najsvätejší. Preto vedz a rozumej, že od vydania slova o obnovení a vybudovaní Jeruzalema až po Mesiáša, Knieža, bude sedem týždňov a šesťdesiatdva týždňov; námestie bude znova vybudované a aj múr, a to v nepokojných časoch. A po šesťdesiatich dvoch týždňoch bude Mesiáš vyťatý, ale nie pre seba; a ľud kniežaťa, ktoré príde, zničí mesto i svätyňu; a jeho koniec príde ako povodeň a až do konca vojny sú určené spustošenia. A s mnohými potvrdí zmluvu na jeden týždeň; a uprostred týždňa spôsobí, že prestane obeť i obetný dar, a pre rozšírenie ohavností ho spustoší, a to až do dovŕšenia, a to, čo je určené, bude vyliate na spustošiteľa. Daniel 9:24–27.

Seventy weeks (four hundred and ninety years) are determined upon the people and the holy city. The word translated “determined” means “cut off”, and the word identifies a period or probation for the Jews and Jerusalem. It also represented the period of rebellion that brought about the destruction of Jerusalem and the captivity of the seventy years. The four hundred and ninety years was then “determined”, beginning at the third decree. The first four hundred and ninety years of rebellion brought about Nebuchadnezzar’s three attacks, the ultimate destruction of Jerusalem and a scattering and captivity of seventy years of literal Israel in literal Babylon.

Sedemdesiat týždňov (štyristo deväťdesiat rokov) je určených pre ľud a sväté mesto. Slovo preložené ako „určených“ znamená „odrezaných“ a označuje obdobie alebo čas skúšky pre Židov a Jeruzalem. Predstavovalo aj obdobie vzbury, ktoré priviedlo k zničeniu Jeruzalema a k sedemdesiatročnému zajatiu. Týchto štyristo deväťdesiat rokov bolo teda „určených“, počnúc tretím dekrétom. Prvých štyristo deväťdesiat rokov vzbury priviedlo k trom útokom Nabuchodonozora, ku konečnému zničeniu Jeruzalema a k rozptýleniu a sedemdesiatročnému zajatiu doslovného Izraela v doslovnom Babylone.

The first decree marked the end of the captivity and the beginning of the work of rebuilding Jerusalem. The third decree marked the beginning of the twenty-three hundred years. The arrival of the first angel marked the end of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years, and it marked the beginning of a period of forty-six years, when Christ used the Millerites to come out of captivity and erect a spiritual temple.

Prvé nariadenie označilo koniec zajatia a začiatok diela znovuvybudovania Jeruzalema. Tretie nariadenie označilo začiatok dvetisíctristo rokov. Príchod prvého anjela označil koniec zajatia duchovného Izraela v duchovnom Babylone počas tisícdvestošesťdesiatich rokov a označil začiatok obdobia štyridsiatich šiestich rokov, počas ktorého Kristus použil milleritov, aby vyšli zo zajatia a postavili duchovný chrám.

The word that is translated twice as “determined” in verses twenty-six and twenty-seven is “charats” and it means “to wound” and “a decree”. It was prophetically “decreed” that the papacy would receive a deadly “wound,” at the end of the first indignation. It is the same word Daniel uses in chapter eleven, verse thirty-six.

Slovo, ktoré je vo veršoch dvadsaťšesť a dvadsaťsedem dvakrát preložené ako „určené“, je „charats“ a znamená „zraniť“ a „výnos“. Prorocky bolo „určené“, že pápežstvo dostane smrteľnú „ranu“ na konci prvého rozhorčenia. Je to to isté slovo, ktoré Daniel používa v jedenástej kapitole, vo verši tridsaťšesť.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> A kráľ bude konať podľa svojej vôle; a povýši sa a bude sa vyvyšovať nad každého boha, a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov, a bude sa mu dariť, kým sa nenaplní rozhorčenie; lebo to, čo je určené, sa stane. Daniel 11:36.

In verse thirty-six, “the king” is the papacy. The papacy was to prosper until 1798, when it received its deadly wound. Then the first “indignation” was to “be accomplished,” for that “indignation” had been “determined” (decreed) to “be done.” At the end of the first indignation against the northern kingdom of Israel, which began in 723 BC and ended in 1798, the papacy received a “deadly wound.” The word “determined” means “wound.”

V tridsiatom šiestom verši je „kráľom“ pápežstvo. Pápežstvo malo prospievať až do roku 1798, keď utrpelo svoju smrteľnú ranu. Vtedy mala byť prvá „nevôľa“ „dovŕšená“, lebo táto „nevôľa“ bola „určená“ (nariadená), aby sa „vykonala“. Na konci prvej nevôle proti severnému izraelskému kráľovstvu, ktorá sa začala v roku 723 pred Kr. a skončila sa v roku 1798, utrpelo pápežstvo „smrteľnú ranu“. Slovo „určená“ znamená „rana“.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. Revelation 13:3.

> A videl som jednu z jeho hláv akoby smrteľne ranenú; a jeho smrteľná rana sa zahojila. A celý svet sa s úžasom obdivoval šelme. Zjavenie 13,3.

The Millerites’ prophetic framework was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. They understood those two powers were to trample down the sanctuary and host as represented by the “chazon” vision of Daniel chapter eight, verse thirteen.

Prorocký rámec milleritov bol založený na dvoch pustošiacich mocnostiach pohanstva, po ktorých nasledovalo pápežstvo. Chápali, že tieto dve mocnosti mali pošliapať svätyňu i zástup, ako je to znázornené vo videní „chazón“ v Danielovi 8,13.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Potom som počul hovoriť jedného svätého, a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy bude trvať videnie o ustavičnej obeti a o priestupku spustošenia, aby aj svätyňa, aj vojsko boli vydané na pošliapanie? Daniel 8:13.

The papal desolating power was to trample down the sanctuary and host for twelve hundred and sixty years.

Spustošujúca moc pápežstva mala pošliapavať svätyňu i zástup po dobu tisícdvestošesťdesiatich rokov.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Ale nádvorie, ktoré je vonku chrámu, vynechaj a nemeraj ho, lebo je dané pohanom; a sväté mesto budú šliapať nohami štyridsaťdva mesiacov. A dám moc svojim dvom svedkom, a budú prorokovať tisícdvestošesťdesiat dní, odetí v smútočnom rúchu. Zjavenie 11:2, 3.

At the end of the first indignation in 1798, prophecy had determined to “wound” the papacy. In Daniel nine, that determination is represented in the last two verses, and the word twice translated as “determined” in those verses is associated with the “chazon” vision, whereas the word translated as “determined” in verse twenty-four, is a different Hebrew word and is associated with the “mareh” vision. Daniel, representing God’s people of the last days, was seeking to understand the relationship of those two visions, which Gabriel had told him to mentally separate.

Na konci prvého rozhorčenia v roku 1798 proroctvo určilo „zraniť“ pápežstvo. V Danielovi deviatom je toto určenie predstavené v posledných dvoch veršoch a slovo, ktoré je v týchto veršoch dvakrát preložené ako „určené“, súvisí s videním „chazon“, zatiaľ čo slovo preložené ako „určené“ vo verši dvadsiatom štvrtom je iné hebrejské slovo a súvisí s videním „mareh“. Daniel, predstavujúci Boží ľud posledných dní, sa usiloval pochopiť vzťah týchto dvoch videní, ktoré mu Gabriel povedal, aby ich vo svojej mysli od seba oddelil.

We will continue this subject in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v tejto téme.

> “God is not giving us a new message. We are to proclaim the message that in 1843 and 1844 brought us out of the other churches.” Review and Herald, January 19, 1905.

> „Boh nám nedáva nové posolstvo. Máme hlásať posolstvo, ktoré nás v rokoch 1843 a 1844 vyviedlo z ostatných cirkví.“ Review and Herald, 19. januára 1905.

Back to Articles