Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Four

Kniha Daniel – sedemdesiatštyri

Unveiling the Prophetic Puzzle: Ezekiel’s Abominations, the Last Day Church, and the Mark of the Beast

Odhaľovanie prorockej skladačky: Ezechielove ohavnosti, cirkev posledných dní a znamenie šelmy

Author

Jeff Pippenger

Published

February 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, lead to the leadership of God’s last day Laodicean church bowing down to the sun, and thus receiving the mark of the beast. The next chapter, which is the same vision, illustrates those in God’s last day church who receive the seal of God. Sister White informs us the sealing of Ezekiel chapter nine, is the same as the sealing represented in Revelation chapter seven. God judges a nation in its third and fourth generation, and the four abominations of Ezekiel identify the four generations of rebellion that began in 1863, when Laodicean Adventism introduced a counterfeit of the two tables of Habakkuk which had been given as a symbol of the covenant relationship between God and His people, just as the two tables of the Ten Commandments had been given at the beginning of ancient Israel.

Štyri ohavnosti ôsmej kapitoly Ezechiela vedú vedenie Božej laodicejskej cirkvi posledných dní k tomu, aby sa klaňalo slnku, a tým prijalo znamenie šelmy. Nasledujúca kapitola, ktorá je tým istým videním, znázorňuje tých v Božej cirkvi posledných dní, ktorí prijímajú Božiu pečať. Sestra Whiteová nás informuje, že spečatenie v deviatej kapitole Ezechiela je totožné so spečatením predstaveným v siedmej kapitole Zjavenia. Boh súdi národ v jeho tretej a štvrtej generácii a štyri ohavnosti Ezechiela označujú štyri generácie vzbury, ktorá sa začala v roku 1863, keď laodicejský adventizmus zaviedol falzifikát dvoch tabúľ Habakuka, ktoré boli dané ako symbol zmluvného vzťahu medzi Bohom a Jeho ľudom, tak ako boli dve tabule Desatora dané na počiatku starovekého Izraela.

Aaron’s golden calf, was a counterfeit image, the symbol of rebellion that was manifested just as God was producing the two tables that represent a genuine image of jealousy. Aaron’s golden calf typified the counterfeit 1863 chart, which had removed the “seven times,” of Leviticus twenty-six from the message along with other time-prophecies. Thus, Laodicean Adventism set up an image of jealousy in the very beginning of its history, as Aaron had done in the beginning history of ancient Israel, and as Jeroboam had done in the beginning history of the northern kingdom of Ephraim.

Áronovo zlaté teľa bolo falošným obrazom, symbolom vzbury, ktorý sa zjavil práve v čase, keď Boh vytváral dve dosky predstavujúce pravý obraz žiarlivosti. Áronovo zlaté teľa bolo predobrazom falošnej mapy z roku 1863, ktorá z posolstva odstránila „sedem časov“ z 3. Mojžišovej dvadsiatej šiestej kapitoly spolu s ďalšími časovými proroctvami. Tak laodicejský adventizmus postavil obraz žiarlivosti už na samom začiatku svojej histórie, ako to urobil Áron na počiatku dejín starovekého Izraela a ako to urobil Jeroboam na počiatku dejín severného kráľovstva Efraima.

The “seven times,” of Leviticus twenty-six was the first prophecy of time which Miller was led to understand, and it was the first jewel of prophetic time set aside in the rebellion of 1863. 1863 marked the beginning of the covering up of the jewels of Miller’s dream and the introduction of counterfeit jewels and coins. The “seven times,” was the cornerstone that the builders rejected. In 1863 it was those who had been the builders of the Millerite temple that set aside the cornerstone of the “seven times,” but in the last days that stone is now the head of the corner. That stone represented the Rock of Ages, and it also was represented by the day which the Lord had made, for it was a symbol of the sabbath rest for the land. In 1844, Millerite Adventism rebuked Jeroboam’s false system of worship, and separated from “the assembly of mockers” who had “rejoiced” over the first disappointment.

„Sedem časov“ z Levitika dvadsiatej šiestej kapitoly bolo prvým časovým proroctvom, ktorému bol Miller vedený porozumieť, a bolo to prvým klenotom prorockého času odloženým nabok pri vzbure roku 1863. Rok 1863 označil začiatok zakrývania klenotov Millerovho sna a zavádzania falšovaných klenotov a mincí. „Sedem časov“ bolo uholným kameňom, ktorý stavitelia zavrhli. V roku 1863 to boli tí, ktorí boli staviteľmi milleritského chrámu, čo odložili nabok uholný kameň „siedmich časov“, no v posledných dňoch je tento kameň teraz hlavou uhla. Tento kameň predstavoval Skalu vekov a bol tiež predstavený dňom, ktorý učinil Hospodin, lebo bol symbolom sobotného odpočinku pre zem. V roku 1844 milleritský adventizmus pokarhal Jeroboamov falošný systém uctievania a oddelil sa od „zhromaždenia posmievačov“, ktorí sa „radovali“ nad prvým sklamaním.

The builders were instructed to never return to “the assembly of mockers,” as the Judean prophet had been instructed to return to Jerusalem by a different path than what had led him to 1844. The path that had led him to 1844, was the path he had come out of, which was Protestantism, and in that history Protestantism had become apostate Protestantism. The builders were commanded to never return to “the assembly of mockers,” and they were instructed to not eat their food or drink their water. The builders had eaten the little book that was in the angel’s hand in 1840, and that food was sweet in their mouths.

Stavitelia dostali pokyn, aby sa nikdy nevracali do „zhromaždenia posmievačov“, tak ako judský prorok dostal pokyn, aby sa vrátil do Jeruzalema inou cestou, než aká ho priviedla do roku 1844. Cesta, ktorá ho priviedla do roku 1844, bola cestou, z ktorej vyšiel, totiž protestantizmom, a v tejto dejinnej línii sa protestantizmus stal odpadlíckym protestantizmom. Staviteľom bolo prikázané, aby sa nikdy nevracali do „zhromaždenia posmievačov“, a bolo im nariadené, aby nejedli ich pokrm ani nepili ich vodu. Stavitelia zjedli malú knižku, ktorá bola v ruke anjela v roku 1840, a ten pokrm bol v ich ústach sladký.

The eating and drinking of prophecy represents the methodology used to study the Bible. The Millerites were given a specific way to study God’s Word, and those rules produced a totally different biblical message than the theologians of apostate Protestantism and Catholicism produced with their corrupted methodology. The builders, who are also the Judean prophet, were not to return and eat or drink of the methodology of either apostate Protestantism or Catholicism. The Judean prophet did that very thing, thus identifying that Laodicean Adventism would do that very thing in 1863, for in 1863, they employed the theological arguments of apostate Protestantism to reject Miller’s application of the “seven times,” and thus set up Aaron’s and Jeroboam’s images of jealousy. The first generation of Laodicean Adventism had then begun.

Jedenie a pitie proroctva predstavuje metodológiu používanú pri štúdiu Biblie. Milleritom bol daný osobitný spôsob skúmania Božieho slova a tieto pravidlá vytvorili úplne odlišné biblické posolstvo od toho, ktoré so svojou skazenou metodológiou vytvárali teológovia odpadlíckeho protestantizmu a katolicizmu. Stavitelia, ktorí sú zároveň aj judským prorokom, sa nemali vrátiť a jesť ani piť z metodológie ani odpadlíckeho protestantizmu, ani katolicizmu. Judský prorok však urobil práve to, a tým označil, že laodicejský adventizmus urobí práve to isté v roku 1863, lebo v roku 1863 použili teologické argumenty odpadlíckeho protestantizmu, aby odmietli Millerovo uplatnenie „sedemnásobku“, a tak postavili Áronove a Jeroboamove obrazy žiarlivosti. Vtedy sa začala prvá generácia laodicejského adventizmu.

After the prophet from Judea interacted with Jeroboam he started on his journey back to Judea, but he never made it. The prophet represents Laodicean Adventism, which, according to inspiration, arrived into the Millerite movement in 1856. Sister White never backed away from identifying Adventism as Laodicea, and there is no biblical evidence that Laodicea ever changes. There are individuals that leave their own personal Laodicean experience, but as a church Laodicea is to be spewed out of the mouth of the Lord, for Laodicea means “a people judged.” Adventism uses the definition to claim it represents the church that exists during the period of the judgment in the heavenly sanctuary. In their blindness they acknowledge the Investigative Judgment element of the meaning of Laodicea, but cannot see the Executive Judgment that is clearly represented in their name.

Keď prorok z Judska prišiel do styku s Jeroboamom, vydal sa na cestu späť do Judska, no nikdy sa tam nedostal. Tento prorok predstavuje adventizmus Laodicey, ktorý podľa inšpirácie vstúpil do milleritského hnutia v roku 1856. Sestra Whiteová nikdy neustúpila od označenia adventizmu za Laodiceu a neexistuje nijaký biblický dôkaz, že by sa Laodicea niekedy zmenila. Sú jednotlivci, ktorí opúšťajú svoju vlastnú osobnú laodicejskú skúsenosť, no ako cirkev má byť Laodicea vyvrhnutá z úst Pána, lebo Laodicea znamená „ľud súdený“. Adventizmus používa túto definíciu na tvrdenie, že predstavuje cirkev, ktorá existuje počas obdobia súdu v nebeskej svätyni. Vo svojej slepote uznávajú prvok vyšetrujúceho súdu vo význame Laodicey, no nedokážu vidieť vykonávací súd, ktorý je v ich mene jasne vyjadrený.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:14–17.

> Anjelovi cirkvi v Laodicei napíš: Toto hovorí Amen, verný a pravdivý svedok, počiatok Božieho stvorenia: Poznám tvoje skutky, že nie si ani studený, ani horúci; kiež by si bol studený alebo horúci. A tak, pretože si vlažný, ani studený, ani horúci, vypľujem ťa zo svojich úst. Pretože hovoríš: Som bohatý, zbohatol som a nič nepotrebujem; a nevieš, že si biedny, poľutovaniahodný, chudobný, slepý a nahý. Zjavenie 3:14–17.

The Judean prophet ends up buried with the false prophet who deceived him into eating his food and drinking his drink. They both end up in the same grave, and the lying prophet of Bethel (the counterfeit church), calls him brother when he dies.

Júdsky prorok napokon skončí pochovaný spolu s falošným prorokom, ktorý ho oklamal, aby jedol jeho pokrm a pil jeho nápoj. Obaja napokon spočinú v tom istom hrobe a lživý prorok z Bétela (falošná cirkev) ho pri jeho smrti nazve bratom.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers. 1 Kings 13:11–22.

> V Bételi býval jeden starý prorok; a prišli jeho synovia a rozprávali mu o všetkých skutkoch, ktoré muž Boží toho dňa vykonal v Bételi; aj slová, ktoré hovoril kráľovi, rozpovedali svojmu otcovi. A ich otec im povedal: Ktorou cestou odišiel? Lebo jeho synovia videli, ktorou cestou odišiel muž Boží, ktorý prišiel z Júdu. A povedal svojim synom: Osedlajte mi osla. I osedlali mu osla a on naň vysadol, išiel za mužom Božím a našiel ho sedieť pod dubom. A povedal mu: Či si ty ten muž Boží, ktorý prišiel z Júdu? A on povedal: Som. Nato mu povedal: Poď so mnou domov a zjedz chlieb. Ale on povedal: Nemôžem sa s tebou vrátiť ani vojsť s tebou; ani nebudem jesť chlieb ani piť vodu s tebou na tomto mieste. Lebo mi bolo povedané skrze slovo Hospodinovo: Nebudeš tam jesť chlieb ani piť vodu, ani sa nevrátiš cestou, ktorou si prišiel. On mu povedal: Aj ja som prorok ako ty, a anjel ku mne prehovoril skrze slovo Hospodinovo a povedal: Priveď ho naspäť so sebou do svojho domu, aby jedol chlieb a pil vodu. Ale klamal mu. A tak sa s ním vrátil a jedol chlieb v jeho dome a pil vodu. A stalo sa, keď sedeli pri stole, že slovo Hospodinovo prišlo k prorokovi, ktorý ho priviedol späť. A zvolal na muža Božieho, ktorý prišiel z Júdu, hovoriac: Takto vraví Hospodin: Pretože si sa vzoprel výroku Hospodinovmu a neostríhal si prikázania, ktoré ti prikázal Hospodin, tvoj Boh, ale vrátil si sa a jedol chlieb a pil vodu na mieste, o ktorom ti povedal: Nejedz chlieb a nepi vodu, tvoje mŕtve telo nepríde do hrobu tvojich otcov. 1 Kráľov 13:11–22.

The second angel’s message in the summer of 1844, consisted of identifying that the Protestant churches had fallen and become the daughters of Catholicism. Millerite Adventism had called men and women to leave those denominations for to stay in them meant spiritual and eternal death. The lying prophet of Bethel represents the religious system instituted in Bethel by Jeroboam. It was a system that set up an image to the beast, and the beast that was copied is the beast of Catholicism. The Protestants continued to identify themselves as Protestants, but they also continued to observe the day of the sun as the day of worship which is the mark of Catholicism’s authority.

Posolstvo druhého anjela v lete roku 1844 spočívalo v určení, že protestantské cirkvi padli a stali sa dcérami katolicizmu. Milleritský adventizmus vyzýval mužov i ženy, aby tieto denominácie opustili, lebo zotrvanie v nich znamenalo duchovnú a večnú smrť. Lživý prorok z Bétela predstavuje náboženský systém ustanovený v Bételi Jeroboámom. Bol to systém, ktorý vztýčil obraz šelme, a šelma, ktorá bola napodobnená, je šelmou katolicizmu. Protestanti sa naďalej označovali za protestantov, no zároveň ďalej zachovávali deň slnka ako deň bohoslužby, čo je znamením autority katolicizmu.

The Protestants claim to be Protestants, though the only definition of Protestant is to protest Rome, and in so doing their profession is an image of the Roman church, for she professes to be a Christian institution, though she has no biblical justification for the claim. Her claim is based upon the empty authority of tradition and custom, which is the same false authority Protestantism employs as they claim to be Protestants. It is the same logic that had blinded Seventh-day Adventists to believe that as Laodiceans, they are still in a secure covenant relationship. It is the same false authority that ancient Israel proclaimed when they stated, “The temple of the Lord, the temple of the Lord are we.”

Protestanti tvrdia, že sú protestantmi, hoci jedinou definíciou protestanta je protestovať proti Rímu, a tým je ich vyznanie obrazom rímskej cirkvi, lebo ona sa vyznáva za kresťanskú inštitúciu, hoci pre toto tvrdenie nemá nijaké biblické oprávnenie. Jej nárok je založený na prázdnej autorite tradície a zvyku, čo je tá istá falošná autorita, ktorú používa protestantizmus, keď o sebe tvrdí, že je protestantský. Je to tá istá logika, ktorá zaslepila adventistov siedmeho dňa, aby verili, že ako Laodicejci sú stále v bezpečnom zmluvnom vzťahu. Je to tá istá falošná autorita, ktorú hlásal staroveký Izrael, keď vyhlasoval: „Chrám Hospodinov, chrám Hospodinov sme my.“

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> „Židovský ľud toto varovanie nevzal na vedomie. Zabudli na Boha a stratili zo zreteľa svoje vznešené privilégium byť Jeho zástupcami. Požehnania, ktoré prijali, nepriniesli svetu nijaké požehnanie. Všetky svoje prednosti si privlastnili na vlastné oslávenie. Okradli Boha o službu, ktorú od nich vyžadoval, a svojich blížnych obrali o náboženské vedenie a svätý príklad. Ako obyvatelia predpotopného sveta nasledovali každú predstavu svojich zlých sŕdc. Tak spôsobili, že posvätné veci vyzerali ako fraška, keď hovorili: ‚Chrám Hospodinov, chrám Hospodinov, chrám Hospodinov je toto‘ (Jeremiáš 7:4), a pritom zároveň prekrúcali Boží charakter, zneucťovali Jeho meno a poškvrňovali Jeho svätyňu.“

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.” Christ’s Object Lessons, 292.

> „Vinári, ktorí boli ustanovení za správcov Pánovej vinice, spreneverili sa zverenej dôvere. Kňazi a učitelia neboli vernými vychovávateľmi ľudu. Nestavali pred nich Božiu dobrotu a milosrdenstvo ani Jeho nárok na ich lásku a službu. Títo vinári hľadali vlastnú slávu. Túžili si privlastniť ovocie vinice. Ich úsilím bolo priťahovať pozornosť a pocty k sebe samým.“ Kristove podobenstvá, 292.

In 1863 the movement of the Millerites ended, but it had ceased to be a movement of Philadelphians in 1856. The rejection of the message of Moses (the “seven times”), that was presented by Elijah (William Miller) was rejected, and the rejection was based upon the methodology of the lying prophet of Bethel. 1863 was the end of sixty-five years that had began in 1798, and was the end of the prophecy of Isaiah chapter seven.

V roku 1863 sa hnutie milleritov skončilo, no v roku 1856 už prestalo byť hnutím filadelfských. Posolstvo Mojžiša („sedem časov“), ktoré predložil Eliáš (William Miller), bolo odmietnuté a toto odmietnutie bolo založené na metodológii lživého proroka z Bétela. Rok 1863 bol koncom šesťdesiatich piatich rokov, ktoré sa začali v roku 1798, a bol koncom proroctva siedmej kapitoly Izaiáša.

> And it came to pass in the days of Ahaz the son of Jotham, the son of Uzziah, king of Judah, that Rezin the king of Syria, and Pekah the son of Remaliah, king of Israel, went up toward Jerusalem to war against it, but could not prevail against it. And it was told the house of David, saying, Syria is confederate with Ephraim. And his heart was moved, and the heart of his people, as the trees of the wood are moved with the wind. Then said the Lord unto Isaiah, Go forth now to meet Ahaz, thou, and Shearjashub thy son, at the end of the conduit of the upper pool in the highway of the fuller’s field; And say unto him, Take heed, and be quiet; fear not, neither be fainthearted for the two tails of these smoking firebrands, for the fierce anger of Rezin with Syria, and of the son of Remaliah. Because Syria, Ephraim, and the son of Remaliah, have taken evil counsel against thee, saying, Let us go up against Judah, and vex it, and let us make a breach therein for us, and set a king in the midst of it, even the son of Tabeal: Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:1–9.

> A stalo sa za dní Achaza, syna Jotama, syna Uzijáša, judského kráľa, že Récín, sýrsky kráľ, a Pekach, syn Remaliášov, izraelský kráľ, vytiahli proti Jeruzalemu, aby bojovali proti nemu, ale nemohli ho premôcť. A domu Dávidovmu bolo oznámené: Sýria sa spolčila s Efraimom. Vtedy sa zachvelo jeho srdce i srdce jeho ľudu, ako sa stromy lesa chvejú vo vetre. Potom Hospodin povedal Izaiášovi: Vyjdi teraz v ústrety Achazovi, ty i Šeár-Jášub, tvoj syn, ku koncu vodovodu horného rybníka na ceste k valchárovmu poľu. A povedz mu: Daj si pozor a zachovaj pokoj; neboj sa a nech tvoje srdce neklesá pre tie dva ohorené konce dymiacich polien, pre prudký hnev Récína so Sýriou a syna Remaliášovho. Pretože Sýria, Efraim a syn Remaliášov zamýšľali proti tebe zlo a vraveli: Vytiahnime proti Judsku, vydesme ho, urobme si v ňom trhlinu a ustanovme uprostred neho kráľa, syna Tabeelovho. Takto hovorí Pán Hospodin: Nestane sa to ani sa to nesplní. Lebo hlavou Sýrie je Damask a hlavou Damasku je Récín; a do šesťdesiatich piatich rokov bude Efraim rozdrvený tak, že už nebude ľudom. A hlavou Efraima je Samária a hlavou Samárie je syn Remaliášov. Ak neuveríte, veru neobstojíte. Izaiáš 7:1–9.

The sixty-five-year prophecy of verse eight, identifies that “within” the period of sixty-five years the northern kingdom of the ten tribes would be taken into captivity. The vision was recorded in the year 742 BC, and nineteen years later in 723 BC, Ephraim was scattered and taken into captivity by the Assyrians. In 677 BC, at the end of the sixty-five years king Manasseh was captured and carried into Babylon. The starting point in 742 BC, marks a civil war between the northern kingdom and the southern kingdoms of Israel, just as 1863, marks the very center of the Civil War in the United States between the North and South. The prophecy was proclaimed by Isaiah in the literal glorious land (Judah), and the prophecy of 1863 was fulfilled in the spiritual glorious land (the United States).

Šesťdesiatpäťročné proroctvo ôsmeho verša označuje, že „v priebehu“ obdobia šesťdesiatich piatich rokov bude severné kráľovstvo desiatich kmeňov odvedené do zajatia. Videnie bolo zaznamenané v roku 742 pred Kr. a o devätnásť rokov neskôr, v roku 723 pred Kr., bol Efrajim rozptýlený a odvlečený do zajatia Asýrčanmi. V roku 677 pred Kr., na konci šesťdesiatich piatich rokov, bol kráľ Menaše zajatý a odvedený do Babylonu. Východiskový bod v roku 742 pred Kr. označuje občiansku vojnu medzi severným kráľovstvom a južnými kráľovstvami Izraela, práve tak ako rok 1863 označuje samotný stred občianskej vojny v Spojených štátoch medzi Severom a Juhom. Proroctvo bolo Izaiášom vyhlásené v doslovnej nádhernej krajine (Júdu) a proroctvo roku 1863 sa naplnilo v duchovnej nádhernej krajine (v Spojených štátoch).

There are three waymarks within the sixty-five-year prophecy. The civil war of 742 BC, is followed in nineteen years by the scattering of the northern kingdom, in 723 BC. At the end of the sixty-five years the southern kingdom was scattered. The prophecy, including its beginning and ending, represents both “indignations” of God against the northern and southern kingdoms, and those two indignations are preceded by nineteen years at their starting points, and then followed by another nineteen years that follow their fulfillments.

V rámci šesťdesiatpäťročného proroctva sa nachádzajú tri medzníky. Po občianskej vojne v roku 742 pred Kr. nasleduje o devätnásť rokov rozptýlenie severného kráľovstva, v roku 723 pred Kr. Na konci šesťdesiatich piatich rokov bolo rozptýlené južné kráľovstvo. Proroctvo, vrátane svojho začiatku i konca, predstavuje obe Božie „rozhorčenia“ proti severnému a južnému kráľovstvu a týmto dvom rozhorčeniam predchádza na ich východiskových bodoch devätnásť rokov a po ich naplnení nasleduje ďalších devätnásť rokov.

The entire chiastic structure identifies a period of civil war between north and south that marks the beginning and ending. In the midst of the beginning and ending the two antagonists of the civil war were both carried into slavery, and in the sixty-five years that they are gathered out of their mutually scattered condition of slavery into one nation, they arrive at 1863, which is the date of the Emancipation Proclamation that freed the slaves. The prophecy of a civil war in literal Judah concludes at the civil war in spiritual Judah, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, for He is Alpha and Omega.

Celá chiastická štruktúra označuje obdobie občianskej vojny medzi severom a juhom, ktoré vyznačuje začiatok i koniec. Uprostred začiatku a konca boli obaja protivníci občianskej vojny odvlečení do otroctva a v priebehu šesťdesiatich piatich rokov, počas ktorých sú zo svojho vzájomne rozptýleného stavu otroctva zhromažďovaní do jedného národa, dospejú k roku 1863, čo je dátum Vyhlásenia o oslobodení otrokov, ktoré oslobodilo otrokov. Proroctvo o občianskej vojne v doslovnom Júdsku sa uzatvára pri občianskej vojne v duchovnom Júdsku, lebo Ježiš vždy znázorňuje koniec veci jej začiatkom, pretože On je Alfa i Omega.

The history of 1863 was represented by the history of 742 BC, when the prophet Isaiah, along with his son, delivered a message to the wicked king of Judah (Ahaz). 742 BC in the passage is represented by the testimony of king Ahaz, who was king of Judah and who had shut down God’s sanctuary service and had his high priest erect a model of a Syrian temple in the very precincts of God’s earthly sanctuary.

Dejiny roku 1863 boli znázornené dejinami roku 742 pred Kr., keď prorok Izaiáš spolu so svojím synom doručil posolstvo bezbožnému judskému kráľovi (Achazovi). Rok 742 pred Kr. je v danej stati predstavený svedectvom kráľa Achaza, ktorý bol kráľom Judska, zrušil bohoslužobnú službu v Božej svätyni a dal svojmu veľkňazovi postaviť vzor sýrskeho chrámu priamo v priestoroch Božej pozemskej svätyne.

In the history of wicked king Ahaz (marked as 742 BC by the prophecy of Isaiah), the leader of Jerusalem introduced the worship of paganism (Catholicism) into God’s church, just as Laodicean Adventism returned to the methodology of apostate Protestantism to discard the message of Moses that had been delivered by Elijah. In 742 BC, Isaiah confronted the wicked king of Judah at the end of the conduit of the upper pool, by the fuller’s field, and he brought his son with him when he did. His son’s name was a sign, and when the prophet from Judah confronted king Jeroboam, he also gave him a sign.

V dejinách bezbožného kráľa Achaza (označených Izaiášovým proroctvom ako rok 742 pred Kr.) vodca Jeruzalema uviedol do Božej cirkvi uctievanie pohanstva (katolicizmu), práve tak, ako sa laodicejský adventizmus vrátil k metodológii odpadlíckeho protestantizmu, aby zavrhol posolstvo Mojžiša, ktoré bolo odovzdané prostredníctvom Eliáša. V roku 742 pred Kr. Izaiáš konfrontoval bezbožného kráľa Judska na konci vodovodu horného rybníka, pri súkenníkovom poli, a keď tak urobil, vzal so sebou aj svojho syna. Meno jeho syna bolo znamením, a keď prorok z Judska konfrontoval kráľa Jeroboáma, dal mu tiež znamenie.

> Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:18.

> Hľa, ja i deti, ktoré mi dal Hospodin, sme na znamenia a na divy v Izraeli od Hospodina zástupov, ktorý prebýva na vrchu Sion. Izaiáš 8,18.

The name of Isaiah’s son “Shearjashub,” means “a remnant shall return.” Those that “return” who make up the remnant, are those who wait for the Lord during the tarrying time.

Meno Izaiášovho syna „Šear-jášub“ znamená „ostatok sa navráti“. Tí, ktorí „sa navracajú“ a tvoria ostatok, sú tí, ktorí očakávajú Pána v čase odkladu.

> And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:17, 18.

> A budem čakať na Hospodina, ktorý skrýva svoju tvár pred domom Jákobovým, a budem na neho očakávať. Hľa, ja a deti, ktoré mi dal Hospodin, sme na znamenia a na divy v Izraeli od Hospodina zástupov, ktorý prebýva na vrchu Sion. Izaiáš 8,17.18.

When Isaiah interacts with wicked king Ahaz in 742 BC, he represents those who have “waited,” for all the prophets are speaking of the last days, and those who “wait” in the last days are those who have suffered the first disappointment. Jeremiah thought God had lied, and withheld the rain, and Isaiah thinks God has hidden “his face from the house of Jacob,” but Isaiah determines that he will wait, and look for the Lord, which represents the “wise” during the tarrying time of the vision. Those that did return and separate the precious from the vile, who were to become God’s mouthpiece were sealed, and therefore contrasted with those who receive the mark of the beast.

Keď Izaiáš prichádza do styku s bezbožným kráľom Achazom v roku 742 pred Kr., predstavuje tých, ktorí „očakávali“, lebo všetci proroci hovoria o posledných dňoch, a tí, ktorí „očakávajú“ v posledných dňoch, sú tí, ktorí prešli prvým sklamaním. Jeremiáš sa domnieval, že Boh klamal a zadržal dážď, a Izaiáš sa nazdáva, že Boh skryl „svoju tvár pred domom Jákobovým“, ale Izaiáš sa rozhoduje, že bude očakávať a hľadieť na Hospodina, čo predstavuje „múdrych“ počas času meškania videnia. Tí, ktorí sa skutočne vrátili a oddelili drahocenné od ničomného a mali sa stať Božími ústami, boli zapečatení, a preto stoja v protiklade k tým, ktorí prijímajú znamenie šelmy.

> And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken. Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. And when they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them. Isaiah 8:16–20.

> A mnohí spomedzi nich sa potknú a padnú a budú dolámaní a budú polapení do osídla a budú zajatí. Zviaž svedectvo, zapečať zákon medzi mojimi učeníkmi. A ja budem čakať na Hospodina, ktorý skrýva svoju tvár pred domom Jakobovým, a budem na neho očakávať. Hľa, ja a deti, ktoré mi dal Hospodin, sme na znamenia a na divy v Izraelovi od Hospodina zástupov, ktorý prebýva na vrchu Sion. A keď vám povedia: Dopytujte sa duchov a veštcov, ktorí šeptajú a mrmľú — či sa nemá ľud dopytovať svojho Boha? Či sa má za živých obracať k mŕtvym? K zákonu a k svedectvu! Ak nehovoria podľa tohto slova, niet v nich svetla. Izaiáš 8:16–20.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Toto nie sú slová sestry Whiteovej, ale slová Pánove, a Jeho posol mi ich dal, aby som ich odovzdal vám. Boh vás vyzýva, aby ste už viac nepracovali proti Jeho zámerom. Bolo dané mnoho poučenia o mužoch, ktorí sa hlásia ku kresťanstvu, no pritom zjavujú vlastnosti satana, duchom, slovom i skutkom marí postup pravdy a určite kráčajú po ceste, po ktorej ich vedie satan. Vo svojej zatvrdilosti srdca sa zmocnili autority, ktorá im nijako nepatrí a ktorú by nemali vykonávať. Hovorí veľký Učiteľ: ,Prevrátim, prevrátim, prevrátim.‘ Muži v Battle Creek hovoria: ,Chrám Hospodinov, chrám Hospodinov sme my,‘ no používajú obyčajný oheň. Ich srdcia nie sú zmäkčené ani podrobené Božou milosťou.“ Manuscript Releases, zväzok 13, 222.

Back to Articles