Article

# The Book of Daniel - Number Two-Hundred

Kniha Daniel – číslo dvesto

Prophetic Unfolding: The Second Gathering and Its Significance in Adventist Eschatology

Prorocké rozvinutie: Druhé zhromaždenie a jeho význam v adventistickej eschatológii

Author

Jeff Pippenger

Published

May 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic period represented as the second gathering that is identified by the prophet Isaiah, and afterward by Sister White.

Uvažujeme o prorockom období, ktoré je znázornené ako druhé zhromaždenie a ktoré prorok Izaiáš, a neskôr sestra Whiteová, označujú.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. Isaiah 11:10–13.

> A v ten deň bude koreň Izaiov stáť ako zástava národov; k nemu sa obrátia pohania a miesto jeho odpočinku bude slávne. A stane sa v ten deň, že Pán po druhý raz vystrie svoju ruku, aby získal späť ostatok svojho ľudu, ktorý zostane, z Assýrie a z Egypta, z Patrosu a z Kúšu, z Élamu a zo Šineáru, z Chamátu i z morských ostrovov. A vztýči zástavu pre národy a zhromaždí vyhnancov Izraela a rozptýlených Júdu zozbiera zo štyroch končín zeme. Aj žiarlivosť Efraima pominie a protivníci Júdu budú vyhladení; Efraim nebude žiarliť na Júdu a Júda nebude sužovať Efraima. Izaiáš 11:10–13.

When God’s last-day people are gathered a second time there is a unification among those disciples that was represented by the ten days that preceded Pentecost, and that Isaiah refers to as a time when, “The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim.”

Keď je Boží ľud posledných dní zhromažďovaný po druhý raz, nastáva medzi tými učeníkmi zjednotenie, ktoré bolo znázornené desiatimi dňami predchádzajúcimi Letniciam a na ktoré Izaiáš poukazuje ako na čas, keď „odstúpi aj závisť Efraimova a protivníci Judovi budú vyhladení; Efraim nebude závidieť Judovi a Júda nebude sužovať Efraima.“

> “Trials are to come upon God’s people and the tares are to be separated from the wheat. But let not Ephraim envy Judah any more, and Judah will no more vex Ephraim. Kind, tender, compassionate words will flow out from sanctified hearts and lips. It is essential that we be united, and if we all seek the meekness and the lowliness of Christ, we shall have the mind of Christ, and there will be unity of spirit.” Review and Herald, March 19, 1895.

> „Na Boží ľud prídu skúšky a kúkoľ sa oddelí od pšenice. Nech však už Efraim nezávidí Júdovi a Júda nech viac netrápi Efraima. Láskavé, nežné, súcitné slová budú vychádzať z posvätených sŕdc a pier. Je nevyhnutné, aby sme boli zjednotení, a ak budeme všetci hľadať Kristovu krotkosť a pokoru, budeme mať Kristovu myseľ a zavládne jednota ducha.“ Review and Herald, 19. marca 1895.

Unification is an element of the work Christ accomplishes when He gathers the one hundred and forty-four thousand a second time. That unity was represented by the ten days leading to Pentecost, and the six days of the Exeter camp meeting, and could have been accomplished from 1856 unto 1863, if those who had experienced the great disappointment of October 22, 1844, had not lost their way.

Zjednotenie je prvkom diela, ktoré Kristus vykonáva, keď po druhý raz zhromažďuje stoštyridsaťštyritisíc. Táto jednota bola znázornená desiatimi dňami vedúcimi k Letniciam a šiestimi dňami táborového zhromaždenia v Exeteri a mohla byť dosiahnutá od roku 1856 do roku 1863, keby tí, ktorí prežili veľké sklamanie 22. októbra 1844, neboli zablúdili.

> “But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. Dissensions and divisions came in. . .. Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!

> „No v období pochybností a neistoty, ktoré nasledovalo po sklamaní, mnohí z adventných veriacich sa vzdali svojej viery. Vznikli nezhody a rozdelenia.... Tak bolo dielo zadržané a svet zostal v temnote. Keby sa celé adventistické telo bolo zjednotilo na prikázaniach Božích a viere Ježišovej, aké nesmierne odlišné by boli naše dejiny!“

> “It was not the will of God that the coming of Christ should be thus delayed. God did not design that His people, Israel, should wander forty years in the wilderness. He promised to lead them directly to the land of Canaan, and establish them there a holy, healthy, happy people. But those to whom it was first preached, went not in ‘because of unbelief’ (Hebrews 3:19). Their hearts were filled with murmuring, rebellion, and hatred, and He could not fulfill His covenant with them.

> „Nebolo Božou vôľou, aby bol príchod Krista takto oddialený. Boh neurčil, aby Jeho ľud, Izrael, blúdil štyridsať rokov po púšti. Sľúbil, že ich povedie priamo do kanaánskej krajiny a že ich tam ustanoví za svätý, zdravý a šťastný ľud. Ale tí, ktorým bolo evanjelium najprv zvestované, nevošli ta ‚pre neveru‘ (Hebrejom 3:19). Ich srdcia boli naplnené reptaním, vzburou a nenávisťou a On s nimi nemohol naplniť svoju zmluvu.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.” Selected Messages, book 1, 68, 69.

> „Štyridsať rokov nevera, reptanie a vzbura vylučovali dávny Izrael z kanaánskej krajiny. Tie isté hriechy oddialili vstup novodobého Izraela do nebeského Kanaánu. Ani v jednom prípade nebola chyba v Božích zasľúbeniach. Je to nevera, svetskosť, neposvätenosť a svár medzi tými, ktorí sa hlásia k Pánovmu ľudu, čo nás toľké roky zadržiava v tomto svete hriechu a zármutku.“ Selected Messages, kniha 1, 68, 69.

The descent of the second angel identified a scattering at the first disappointment that initiated the tarrying time, and then led to a period of six days at the Exeter camp meeting where unity upon the message was accomplished in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the message of the Midnight Cry at the conclusion of the meeting.

Zostup druhého anjela označil rozptýlenie pri prvom sklamaní, ktoré začalo čas meškania, a potom viedol k obdobiu šiestich dní na táborovom zhromaždení v Exetri, kde sa dosiahla jednota v posolstve pred vyliatím Ducha Svätého v posolstve Polnočného volania na záver zhromaždenia.

The descent of the third angel on October 22, 1844, identified a scattering at the great disappointment, and ushered in a period of education as the truths associated with the Most Holy Place were opened to God’s people. By 1849 the Lord was stretching His hand to gather his people together a second time, and by 1851, the 1850 chart was being presented. That chart represented the foundational message, and the very message that was to be lifted up before the world as an ensign.

Zostúpenie tretieho anjela 22. októbra 1844 označilo rozptýlenie pri veľkom sklamaní a uviedlo obdobie vyučovania, keď sa Božiemu ľudu otvárali pravdy spojené s Najsvätejším miestom. Do roku 1849 Pán vystieral svoju ruku, aby svoj ľud po druhý raz zhromaždil, a v roku 1851 sa predkladal graf z roku 1850. Tento graf predstavoval základné posolstvo, a práve to posolstvo, ktoré malo byť vyzdvihnuté pred svetom ako zástava.

The gathering a second time of the disciples by Christ began immediately at His descent, and the gathering of those in Exeter began during the period of the tarrying time. In the history of the rebellion of 1863, the gathering a second time began at least five years into the educational process that began when the light of the sanctuary was opened up in 1844. In 1848, Islam was then angering the nations. The second gathering is represented as a progressive work that is accomplished by the arrival of the ten days that preceded Pentecost, and also by the six days of the Exeter camp meeting, and should have been completed by 1856.

Druhé zhromažďovanie učeníkov Kristom sa začalo bezprostredne pri Jeho zostúpení a zhromažďovanie tých v Exeteri sa začalo počas obdobia času meškania. V dejinách vzbury roku 1863 sa druhé zhromažďovanie začalo najmenej päť rokov po začatí vzdelávacieho procesu, ktorý sa začal, keď bolo v roku 1844 otvorené svetlo o svätyni. V roku 1848 islam vtedy rozhnevával národy. Druhé zhromažďovanie je predstavené ako postupné dielo, ktoré sa uskutočňuje príchodom desiatich dní, ktoré predchádzali Letniciam, a tiež šiestimi dňami táborového zhromaždenia v Exeteri, a malo byť dokončené do roku 1856.

The work of gathering His people a second time is the closing work of the third angel, and it is accomplished by Christ’s hand.

Dielo zhromažďovania Jeho ľudu po druhý raz je záverečným dielom tretieho anjela a je vykonané Kristovou rukou.

> And when the sabbath day was come, he began to teach in the synagogue: and many hearing him were astonished, saying, From whence hath this man these things? and what wisdom is this which is given unto him, that even such mighty works are wrought by his hands? Mark 6:2.

> A keď prišla sobota, začal učiť v synagóge. A mnohí, ktorí ho počuli, žasli a hovorili: Odkiaľ má tento človek tieto veci? A aká je to múdrosť, ktorá mu je daná, že sa aj také mocné skutky dejú jeho rukami? Marek 6:2.

The scattering that occurs when the divine symbol descends initiates a testing process that ultimately manifests two classes of worshippers, and in so doing cleanses the temple.

Rozptýlenie, ku ktorému dochádza, keď božský symbol zostupuje, uvádza do pohybu proces skúšky, ktorý napokon zjavuje dve skupiny ctiteľov, a tým očisťuje chrám.

> Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:12.

> Lopata je v jeho ruke a dôkladne prečistí svoje humno; svoju pšenicu zhromaždí do sýpky, ale plevy spáli neuhasiteľným ohňom. Matúš 3,12.

In that period God’s people are to take the message from the angel’s hand and eat it.

V tom období má Boží ľud vziať posolstvo z ruky anjela a zjesť ho.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth. Revelation 10:1, 2.

> A videl som iného mocného anjela zostupovať z neba, odetého oblakom; nad jeho hlavou bola dúha a jeho tvár bola ako slnko, a jeho nohy ako ohnivé stĺpy. A v ruke mal otvorenú knižku; svoju pravú nohu položil na more a ľavú na zem. Zjavenie 10, 1. 2.

At the arrival of the second angel on April 19, 1844, God’s people were scattered. They had been initially gathered with the fulfillment of the prophecy of Revelation chapter nine, verse fifteen on August 11, 1840, but the Lord had held His hand over a mistake in the reckoning of some of the figures on the chart.

Pri príchode druhého anjela 19. apríla 1844 bol Boží ľud rozptýlený. Pôvodne bol zhromaždený pri naplnení proroctva zo zjavenia 9,15 dňa 11. augusta 1840, no Pán držal svoju ruku nad omylom vo výpočte niektorých údajov na mape.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Videla som, že mapa z roku 1843 bola vedená rukou Pánovou a že nemá byť pozmenená; že údaje boli také, aké ich On chcel; že Jeho ruka spočívala nad nimi a zakryla chybu v niektorých číslach, takže ju nikto nemohol vidieť, až kým Jeho ruka nebola odňatá.“ Early Writings, 74.

The removal of His hand allowed Samuel Snow to identify the correct date for the vision that tarried.

Odňatie Jeho ruky umožnilo Samuelovi Snowovi určiť správny dátum pre videnie, ktoré sa oddialilo.

> “Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 237.

> „Tí verní, sklamaní ľudia, ktorí nemohli pochopiť, prečo ich Pán neprišiel, neboli ponechaní v temnote. Znovu boli vedení k svojim Bibliám, aby skúmali prorocké obdobia. Ruka Pánova bola odňatá z čísel a omyl bol vysvetlený. Uvideli, že prorocké obdobia siahajú do roku 1844 a že tie isté dôkazy, ktoré predložili na preukázanie, že prorocké obdobia sa končia v roku 1843, dokazovali, že sa skončia v roku 1844.“ Early Writings, 237.

The history of the first and second angels contains a line of waymarks associated with Christ’s hand. When He descended on August 11, 1840 and April 19, 1844 He had a message in His hand. It was His hand that directed the production and publication of the 1843 chart in May of 1842. It was His hand that sealed up a mistake in the figures on the chart. After the scattering of that first disappointment, Jeremiah sat alone because of Christ’s hand. Then He removed His hand, and thus unsealed the message of the Midnight Cry. The act of stretching His hand out to gather His people a second time occurred from the first disappointment unto the Exeter camp meeting, as the disciples were ultimately gathered together at Jerusalem for ten days in advance of the outpouring of the Holy Spirit. At the arrival of the third angel on October 22, 1844 the Lord lifted up His hand.

Dejiny prvého a druhého anjela obsahujú sled medzníkov spojených s Kristovou rukou. Keď zostúpil 11. augusta 1840 a 19. apríla 1844, mal vo svojej ruke posolstvo. Bola to Jeho ruka, ktorá usmernila vyhotovenie a vydanie mapy z roku 1843 v máji 1842. Bola to Jeho ruka, ktorá zapečatila omyl v číslach na mape. Po rozptýlení po tomto prvom sklamaní sedel Jeremiáš osamote pre Kristovu ruku. Potom svoju ruku odtiahol, a tak odpečatil posolstvo Polnočného volania. Čin vystretia Jeho ruky, aby zhromaždil svoj ľud po druhý raz, sa odohrával od prvého sklamania až po táborové zhromaždenie v Exeteri, tak ako boli učeníci napokon zhromaždení v Jeruzaleme na desať dní pred vyliatím Svätého Ducha. Pri príchode tretieho anjela 22. októbra 1844 Pán pozdvihol svoju ruku.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> A anjel, ktorého som videl stáť na mori i na zemi, pozdvihol svoju ruku k nebu a prisahal na Toho, ktorý žije na veky vekov, ktorý stvoril nebo i to, čo je v ňom, i zem i to, čo je na nej, i more i to, čo je v ňom, že času už viac nebude. Zjavenie 10, 5. 6.

From the first gathering on August 11, 1840 until October 22, 1844 the history of the first and second angels is marked by Christ’s hand. On October 22, 1844 the third angel descended and the little Millerite flock was scattered by the Great Disappointment. On that date Christ lifted His hand to heaven and swore that time would be no longer.

Od prvého zhromaždenia 11. augusta 1840 až do 22. októbra 1844 sú dejiny prvého a druhého anjela poznačené Kristovou rukou. Dňa 22. októbra 1844 zostúpil tretí anjel a malé milleritické stádo bolo rozptýlené Veľkým sklamaním. V ten deň Kristus pozdvihol svoju ruku k nebu a prisahal, že času viac nebude.

The second gathering in the history of 1844 until 1863, began with Christ lifting up His hand, while also holding a message to be eaten in His hand. Then in 1849, He stretched forth His hand a second time to gather His scattered people. Those people had been gathered at the message of the Midnight Cry, and scattered when the event predicted did not happen. At the Exeter camp meeting Christ gathered His flock and unified them upon the message, as He had done in the ten days that preceded Pentecost. The Philadelphian Millerites left the Exeter camp meeting and repeated Pentecost. In 1856, Christ was outside of the movement that had transitioned into Laodicea, for Christ stands outside of a Laodicean’s heart and knocks, seeking an entrance.

Druhé zhromaždenie v dejinách od roku 1844 do roku 1863 sa začalo tým, že Kristus pozdvihol svoju ruku, pričom vo svojej ruke zároveň držal posolstvo, ktoré malo byť zjedené. Potom v roku 1849 vystrel svoju ruku po druhý raz, aby zhromaždil svoj rozptýlený ľud. Tento ľud bol zhromaždený pri posolstve Polnočného volania a rozptýlený, keď sa predpovedaná udalosť nestala. Na táborovom zhromaždení v Exeteri Kristus zhromaždil svoje stádo a zjednotil ho na posolstve, tak ako to urobil počas desiatich dní, ktoré predchádzali Turícam. Filadelfskí milleriti opustili táborové zhromaždenie v Exeteri a zopakovali Turíce. V roku 1856 bol Kristus mimo hnutia, ktoré prešlo do Laodicey, lebo Kristus stojí mimo srdca laodicejského človeka a klope, hľadajúc vstup.

> Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. Revelation 3:20.

> Hľa, stojím pri dverách a klopem; ak niekto počuje môj hlas a otvorí dvere, vojdem k nemu a budem s ním večerať a on so mnou. Zjavenie 3:20.

In 1856, Christ’s hand was knocking upon the Laodicean Millerite movement, but to no avail. In 1849, seven years earlier, He had begun to gather His people a second time, but doubt and uncertainty stopped the Philadelphian movement.

V roku 1856 Kristova ruka klopala na laodicejské milleritské hnutie, ale bez úspechu. V roku 1849, o sedem rokov skôr, začal po druhý raz zhromažďovať svoj ľud, no pochybnosti a neistota zastavili filadelfské hnutie.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Keby boli adventisti po veľkom sklamaní v roku 1844 pevne zotrvali vo svojej viere a jednotne nasledovali ďalej v otvárajúcej sa Božej prozreteľnosti, prijali posolstvo tretieho anjela a v moci Ducha Svätého ho zvestovali svetu, boli by uzreli Božie spasenie, Pán by bol mocne pôsobil spolu s ich úsilím, dielo by bolo dokonané a Kristus by už bol prišiel, aby prijal svoj ľud k jeho odmene. No v období pochybností a neistoty, ktoré nasledovalo po sklamaní, mnohí z adventných veriacich sa vzdali svojej viery.... Tak bolo dielo zadržané a svet bol ponechaný v temnote. Keby sa celé adventistické spoločenstvo zjednotilo na Božích prikázaniach a viere Ježišovej, aké nesmierne odlišné by boli naše dejiny!“ Evanjelizácia, 695.

On September 11, 2001 Christ gathered His last day people, who were thereafter scattered on July 18, 2020. On September 11, 2001 those who were gathered took the hidden book out of Christ’s hand and ate it. On July 18, 2020 they rejected the command represented by His uplifted hand, which identified that “time would be no longer.”

11. septembra 2001 Kristus zhromaždil svoj ľud posledných dní, ktorý bol následne 18. júla 2020 rozptýlený. Dňa 11. septembra 2001 tí, ktorí boli zhromaždení, vzali skrytú knihu z Kristovej ruky a zjedli ju. Dňa 18. júla 2020 odmietli prikázanie znázornené Jeho pozdvihnutou rukou, ktoré označovalo, že „času viac nebude“.

The Philadelphian Millerites manifested no rebellion in their false prediction of 1843, for they acted upon all the light the Lord had revealed, but on July 18, 2020 the Laodiceans of the third angel’s movement rebelled against the light associated with His hand. After 1844, the Philadelphian movement of the first angel “in the period of doubt and uncertainty” “yielded their faith,” and became Laodiceans.

Filadelfskí milleriti neprejavili nijakú vzburu vo svojom mylnom predpovedaní roku 1843, lebo konali podľa všetkého svetla, ktoré im Pán zjavil; avšak 18. júla 2020 sa laodicejčania hnutia tretieho anjela vzbúrili proti svetlu spojenému s Jeho rukou. Po roku 1844 sa filadelfské hnutie prvého anjela „v období pochybností a neistoty“ „vzdalo svojej viery“ a stalo sa laodicejčanmi.

1856 represents that point of transition, typifying a point of transition for God’s people of the last days.

Rok 1856 predstavuje bod prechodu, ktorý je predobrazom bodu prechodu pre Boží ľud posledných dní.

Somewhere in the seven years between 1849 and 1856 the Philadelphian Millerite movement resisted the Lord’s hand that was stretching out to gather His people a second time, and the promise was that He would do more then, than He did in the past.

Niekde v priebehu siedmich rokov medzi rokmi 1849 a 1856 filadelfské milleritické hnutie odolalo ruke Pánovej, ktorá sa vystierala, aby po druhý raz zhromaždila Jeho ľud, a zasľúbenie znelo, že vtedy učiní viac, než učinil v minulosti.

> “September 23, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „23. septembra mi Pán ukázal, že po druhý raz vystrel svoju ruku, aby získal späť ostatok svojho ľudu, a že v tomto čase zhromažďovania sa musí úsilie zdvojnásobiť. V čase rozptýlenia bol Izrael zbitý a roztrhaný; ale teraz, v čase zhromažďovania, Boh uzdraví a obviaže svoj ľud. V rozptýlení malo úsilie vynakladané na šírenie pravdy len nepatrný účinok, vykonalo len málo alebo nič; ale v čase zhromažďovania, keď Boh vztiahol svoju ruku, aby zhromaždil svoj ľud, úsilie šíriť pravdu bude mať zamýšľaný účinok. Všetci majú byť v diele zjednotení a horliví. Videla som, že je hanbou, keď sa niekto odvoláva na čas rozptýlenia ako na príklad, ktorý by nás mal riadiť teraz, v čase zhromažďovania; lebo ak by Boh pre nás teraz neurobil viac, než urobil vtedy, Izrael by nikdy nebol zhromaždený. Je rovnako potrebné, aby pravda bola zverejnená v tlači, ako aby bola kázaná.“ Review and Herald, 1. novembra 1850.

Obviously, the Lord attempted to move His work forward in unity, but the unity had evidently broken down, and “in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith.” The Present Truth (later the Review and Herald) began to be published in 1849, and by 1851 the 1850 chart was available, but by 1856, the message of the “seven times” of Leviticus twenty-six was left unfinished. The message that was unsealed on October 22, 1844 occurred when the time prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years concluded.

Je zrejmé, že Pán sa usiloval posunúť svoje dielo vpred v jednote, avšak jednota sa očividne rozpadla a „v období pochybností a neistoty, ktoré nasledovalo po sklamaní, mnohí z adventných veriacich sa vzdali svojej viery.“ The Present Truth (neskôr Review and Herald) začal vychádzať v roku 1849 a do roku 1851 bol k dispozícii graf z roku 1850, no do roku 1856 zostalo posolstvo o „sedemnásobku“ z Levitikus dvadsaťšesť nedokončené. Posolstvo, ktoré bolo odpečatené 22. októbra 1844, nastalo, keď sa skončili časové proroctvá o dvetisíctristo rokoch a dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch.

The Sabbath was the doctrine that shone above the other doctrines at that time, and for twelve years a testing process progressed until the last test arrived in 1856. That test was upon the Sabbath rest for the land, and it marked the end of a testing process that began with the Sabbath rest for men. The testing period bore the signature of Alpha and Omega. 1856 also represented an increase of knowledge upon the first foundational truth discovered by Miller, so it possessed the signature of Alpha and Omega at that level as well. The Sabbath truth being the sign of God’s sanctified people was represented as the sounding of the seventh trumpet, when the mystery of Christ in the believer, the hope of glory is fulfilled. The “seven times” was represented by the Jubilee trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement.

Sobota bola v tom čase učením, ktoré žiarilo nad ostatnými učeniami, a počas dvanástich rokov prebiehal proces skúšky, až kým v roku 1856 neprišla posledná skúška. Táto skúška sa týkala sobotného odpočinku pre zem a označila koniec procesu skúšky, ktorý sa začal sobotným odpočinkom pre ľudí. Obdobie skúšky nieslo pečať Alfy a Omegy. Rok 1856 predstavoval aj rozmnoženie poznania o prvej základnej pravde, ktorú objavil Miller, takže aj na tejto úrovni niesol pečať Alfy a Omegy. Pravda o sobote ako znamenie Božieho posväteného ľudu bola znázornená ako zaznenie siedmej poľnice, keď sa napĺňa tajomstvo Krista vo veriacom, nádej slávy. „Sedem časov“ bolo znázornených jubilejnou poľnicou, ktorá mala zaznieť v Deň zmierenia.

The seven years from 1856 unto 1863 represented the ten days in Jerusalem for the disciples, and the six days of the Exeter camp meeting for the Philadelphian Millerites, but, sadly, the period became the illustration of those who refuse to follow the Lord as He leads them through the transition period. The history of the first and second angels, which is the historical period of the seven thunders, identifies the Lord stretching His hand to gather His people a second time from April 19, 1844, and it illustrates an obedient response as the wise followed Christ into the Most Holy Place.

Sedem rokov od roku 1856 až do roku 1863 predstavovalo pre učeníkov desať dní v Jeruzaleme a pre filadelfských milleritov šesť dní exeterského táborového zhromaždenia; no, žiaľ, toto obdobie sa stalo znázornením tých, ktorí odmietajú nasledovať Pána, keď ich vedie cez obdobie prechodu. Dejiny prvého a druhého anjela, ktoré sú historickým obdobím siedmich hromov, označujú Pána, ako vystiera svoju ruku, aby po druhý raz zhromaždil svoj ľud od 19. apríla 1844, a znázorňujú poslušnú odpoveď, keď múdri nasledovali Krista do Svätyne svätých.

The history of the first Kadesh, which is the history of the third angel from 1844 unto 1863 identifies the Lord again stretching His hand to gather His people a second time, but in that history, rebellion is manifested. Now, for the third time, ever since July 2023, the Lord is again stretching forth His hand to gather His people a second time, and they will fulfill the second Kadesh as obedient Philadelphians, for the signature of truth identifies the three times as the beginning and ending representing obedient Philadelphians, and the middle example being disobedient Laodiceans.

Dejiny prvého Kádeša, ktoré sú dejinami tretieho anjela od roku 1844 až do roku 1863, ukazujú, že Pán opäť vystiera svoju ruku, aby po druhý raz zhromaždil svoj ľud, no v týchto dejinách sa prejavuje vzbura. Teraz, po tretí raz, od júla 2023, Pán opäť vystiera svoju ruku, aby po druhý raz zhromaždil svoj ľud, a oni naplnia druhý Kádeš ako poslušní Filadelfčania, lebo podpis pravdy označuje tieto tri razy tak, že začiatok i koniec predstavujú poslušných Filadelfčanov a prostredný príklad neposlušných Laodicejčanov.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “Will the churches heed the Laodicean message? Will they repent, or will they, notwithstanding that the most solemn message of truth—the third angel’s message—is being proclaimed to the world, go on in sin? This is the last message of mercy, the last warning to a fallen world. If the church of God becomes lukewarm, it does not stand in favor with God any more than do the churches that are represented as having fallen and become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and the cage of every unclean and hateful bird. Those who have had opportunities to hear and receive the truth and who have united with the Seventh-day Adventist church, calling themselves the commandment-keeping people of God, and yet possess no more vitality and consecration to God than do the nominal churches, will receive of the plagues of God just as verily as the churches who oppose the law of God. Only those that are sanctified through the truth will compose the royal family in the heavenly mansions Christ has gone to prepare for those that love Him and keep His commandments.

> „Budú cirkvi dbať na laodicejské posolstvo? Budú činiť pokánie, alebo budú napriek tomu, že svetu je zvestované najslávnostnejšie posolstvo pravdy — posolstvo tretieho anjela — pokračovať v hriechu? Toto je posledné posolstvo milosti, posledné varovanie padlému svetu. Ak sa Božia cirkev stane vlažnou, nepožíva už Božiu priazeň o nič viac než cirkvi, ktoré sú predstavené ako padlé a ako príbytok démonov, útočisko každého nečistého ducha a klietka každého nečistého a nenávideného vtáka. Tí, ktorí mali príležitosť počuť a prijať pravdu a ktorí sa spojili s Cirkvou adventistov siedmeho dňa, nazývajúc sa Božím ľudom zachovávajúcim prikázania, a predsa nemajú o nič viac životnej sily a zasvätenia Bohu než menovité cirkvi, prijmú Božie rany práve tak isto ako cirkvi, ktoré odporujú Božiemu zákonu. Iba tí, ktorí sú posvätení pravdou, budú tvoriť kráľovskú rodinu v nebeských príbytkoch, ktoré Kristus odišiel pripraviť tým, čo Ho milujú a zachovávajú Jeho prikázania.“

> “‘He that saith, I know him, and keepeth not His commandments, is a liar, and the truth is not in him’ [1 John 2:4]. This includes all who claim to have a knowledge of God, and to keep His commandments, but who do not manifest this by good works. They will receive according to their deeds. ‘Whosoever abideth in Him sinneth not: whosoever sinneth hath not seen Him, neither known Him’ [1 John 3:6]. This is addressed to all church members, including the members of the Seventh-day Adventist churches. ‘Little children, let no man deceive you: he that doeth righteousness is righteous, even as He is righteous. He that committeth sin is of the devil; for the devil sinneth from the beginning. For this purpose the Son of God was manifested, that He might destroy the works of the devil. Whosoever is born of God doth not commit sin; for His seed remaineth in him: and he cannot sin, because he is born of God. In this the children of God are manifest, and the children of the devil: whosoever doeth not righteousness is not of God, neither he that loveth not his brother’ [1 John 3:7–10].

> „Kto hovorí: Poznám Ho, a nezachováva Jeho prikázania, je luhár a niet v ňom pravdy“ [1 John 2:4]. To zahŕňa všetkých, ktorí tvrdia, že majú poznanie Boha a zachovávajú Jeho prikázania, no neprejavujú to dobrými skutkami. Dostanú podľa svojich skutkov. „Nikto, kto zostáva v Ňom, nehreší; nikto, kto hreší, Ho nevidel ani nepoznal“ [1 John 3:6]. Toto je určené všetkým členom cirkvi, vrátane členov cirkví adventistov siedmeho dňa. „Dietky, nech vás nikto nezvádza. Kto činí spravodlivosť, je spravodlivý, tak ako je On spravodlivý. Kto pácha hriech, je z diabla, lebo diabol hreší od počiatku. Syn Boží sa zjavil nato, aby zmaril skutky diabla. Nikto, kto sa narodil z Boha, nepácha hriech, lebo Jeho semeno zostáva v ňom; a nemôže hrešiť, pretože sa narodil z Boha. Podľa toho sa rozpoznávajú deti Božie a deti diabla: nikto, kto nečiní spravodlivosť, nie je z Boha, ani ten, kto nemiluje svojho brata“ [1 John 3:7–10].

> “All who claim to be Sabbath-keeping Adventists, and yet continue in sin, are liars in God’s sight. Their sinful course is counterworking the work of God. They are leading others into sin. The word comes from God to every member of our churches, ‘And make straight paths for your feet, lest that which is lame be turned out of the way; but let it rather be healed. Follow peace with all men, and holiness, without which no man shall see the Lord: looking diligently lest any man fail of the grace of God; lest any root of bitterness springing up trouble you, and thereby many be defiled; Lest there be any fornicator, or profane person, as Esau, who for one morsel of meat sold his birthright. For ye know how that afterward, when he would have inherited the blessing, he was rejected; for he found no place of repentance, though he sought it carefully with tears’ [Hebrews 12:13–17].

> „Všetci, ktorí tvrdia, že zachovávajú sobotu a sú adventistami, a predsa ďalej zotrvávajú v hriechu, sú v Božích očiach luhári. Ich hriešny spôsob života pôsobí proti Božiemu dielu. Vedú aj iných do hriechu. Každému členovi našich zborov prichádza od Boha slovo: ‚A urobte priame chodníky svojim nohám, aby to, čo je chromé, nebolo vyvrtnuté z cesty, ale aby sa radšej uzdravilo. Usilujte sa o pokoj so všetkými a o svätosť, bez ktorej nik neuvidí Pána. Bedlivo hľaďte, aby niekto neprišiel skrze nedostatok milosti Božej; aby nejaký koreň horkosti, vyrastajúc, nepôsobil trápenie, a aby sa ním mnohí nepoškvrnili; aby nebol niekto smilníkom alebo svetským človekom ako Ezav, ktorý za jeden pokrm predal svoje prvorodenstvo. Veď viete, že aj potom, keď chcel zdediť požehnanie, bol zavrhnutý, lebo nenašiel miesto pre pokánie, hoci ho so slzami usilovne hľadal‘ [Hebrejom 12:13–17].“

> “This is applicable to many who claim to believe the truth. Rather than give up their lustful practices, they venture on in a wrong line of education under Satan’s deceiving sophistry. Sin is not discerned as sinful. Their very consciences are defiled, their hearts are corrupted, even the thoughts are continually corrupt. Satan uses them as decoys to lure souls to unclean practices which defile the whole being. ‘He that despised Moses’ law [which was the law of God] died without mercy under two or three witnesses: Of how much sorer punishment, suppose ye, shall he be thought worthy, who hath trodden under foot the Son of God, and hath counted the blood of the covenant, wherewith he was sanctified, an unholy thing, and hath done despite unto the Spirit of grace? For we know Him that hath said, Vengeance belongeth unto Me, I will recompense, saith the Lord. And again, The Lord shall judge His people. It is a fearful thing to fall into the hands of the living God’ [Hebrews 10:28–31].” Manuscript Releases, volume 19, 176, 177.

> „To sa vzťahuje na mnohých, ktorí vyznávajú, že veria pravde. Namiesto toho, aby sa zriekli svojich žiadostivých praktík, pokračujú na nesprávnej ceste výchovy pod klamlivou sofistikou satana. Hriech nerozpoznávajú ako hriešny. Ich svedomie je poškvrnené, ich srdcia sú skazené, ba aj ich myšlienky sú ustavične porušené. Satan ich používa ako návnady, aby lákal duše k nečistým praktikám, ktoré poškvrňujú celú bytosť. ‚Kto pohrdol Mojžišovým zákonom [ktorý bol Božím zákonom], zomiera bez milosrdenstva na výpoveď dvoch alebo troch svedkov. O koľko prísnejšieho trestu, myslíte, bude uznaný za hodného ten, kto pošliapal Syna Božieho a krv zmluvy, ktorou bol posvätený, pokladal za nečistú vec a potupil Ducha milosti? Veď poznáme Toho, ktorý povedal: Mne patrí pomsta, ja odplatím, hovorí Pán. A opäť: Pán bude súdiť svoj ľud. Je strašné upadnúť do rúk živého Boha‘ [Hebrejom 10:28–31].“ Manuscript Releases, zväzok 19, 176, 177.

Back to Articles