Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Ninety-Six

Kniha Daniel — stodeväťdesiatšesť

Prophetic Parallels and Divine Disappointment: The Revelatory Journey of God’s Last Day People in Revelation 10

Prorocké paralely a Božie sklamanie: Zjavná cesta Božieho ľudu posledných dní v Zjavení 10

Author

Jeff Pippenger

Published

April 27, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In chapter ten of Revelation, where the history of the first and second angels’ messages is represented, John, as a symbol of God’s last-day people, was told in advance that there was to be a disappointment in the history he symbolically represented, and that disappointment was the element of the history of the first and second angels that had been sealed up to the Millerites’ understanding, in order to test their faith.

V desiatej kapitole Zjavenia, kde sú predstavené dejiny posolstiev prvého a druhého anjela, bolo Jánovi ako symbolu Božieho ľudu posledných dní vopred oznámené, že v dejinách, ktoré symbolicky predstavoval, má nastať sklamanie; a toto sklamanie bolo tou zložkou dejín prvého a druhého anjela, ktorá bola pre porozumenie milleritov zapečatená, aby bola vyskúšaná ich viera.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:8–10.

> A hlas, ktorý som počul z neba, znovu prehovoril ku mne a povedal: Choď, vezmi otvorenú knižku z ruky anjela, ktorý stojí na mori i na zemi. A šiel som k anjelovi a povedal som mu: Daj mi tú knižku. A on mi povedal: Vezmi ju a zjedz ju; a spôsobí horkosť v tvojom bruchu, ale v tvojich ústach bude sladká ako med. A vzal som knižku z ruky anjela a zjedol som ju; a v mojich ústach bola sladká ako med; a len čo som ju zjedol, moje brucho zhorklo. Zjavenie 10:8–10.

In verse ten, John represents the history from August 11, 1840, when the mighty angel descended with a little book in his hand, unto the Great Disappointment on October 22, 1844. Before he symbolically represented that history, he is told by “the voice which” he “heard from heaven” informing him that when he eats the little book, “it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey.” The bitter disappointment is what tested the faith of the Millerites, and it was not best for them to know about that disappointment before it arrived, but John represents the last-day people who are required to know the facts associated with the delineation of events, that are the history of the first and second angels’ message.

V desiatom verši Ján predstavuje dejiny od 11. augusta 1840, keď zostúpil mocný anjel s malou knižkou vo svojej ruke, až po Veľké sklamanie 22. októbra 1844. Skôr než symbolicky predstavil tieto dejiny, je mu povedané „hlasom, ktorý“ „počul z neba“, že keď zje malú knižku, „spôsobí horkosť v tvojom bruchu, ale v tvojich ústach bude sladká ako med.“ Horké sklamanie bolo tým, čo skúšalo vieru milleritov, a nebolo pre nich najlepšie vedieť o tomto sklamaní skôr, než prišlo; Ján však predstavuje ľud posledných dní, od ktorého sa vyžaduje, aby poznal skutočnosti spojené s načrtnutím udalostí, ktoré tvoria dejiny posolstva prvého a druhého anjela.

That sacred history identifies that there would be a test brought upon the last-day people, and it would be a test based upon something that it was not best for them to understand in advance of the test, yet it was not the identical experience of the Millerites, though it perfectly aligned with the delineation of events represented by the first and second angel, for the seven thunders also represent, “future events which will be disclosed in their order.”

Tieto posvätné dejiny určujú, že na ľud posledných dní mala prísť skúška, a bola to skúška založená na niečom, čomu pre nich nebolo najlepšie porozumieť vopred pred skúškou, predsa to však nebola totožná skúsenosť milleritov, hoci sa dokonale zhodovala s vymedzením udalostí znázornených prvým a druhým anjelom, lebo aj sedem hromov predstavuje „budúce udalosti, ktoré budú zjavené vo svojom poradí“.

Though required to know the foundational history of the Millerites, God’s last-day people would fulfill the same delineation of events as the Millerites, but what tested the Millerites, that was best for them not to know in advance, would be a different test, that was brought about by an element that was sealed up until the time was at hand for the Lion of the tribe of Judah to unseal the Revelation of Jesus Christ, which occurs in the hidden history of verse forty of Daniel eleven.

Hoci je potrebné poznať základné dejiny milleritov, Boží ľud posledných dní by naplnil ten istý náčrt udalostí ako milleriti; avšak to, čo skúšalo milleritov a čo bolo pre nich najlepšie vopred nepoznať, by bolo odlišnou skúškou, spôsobenou prvkom, ktorý bol zapečatený až dovtedy, kým nenastal čas, aby Lev z kmeňa Júdovho odpečatil Zjavenie Ježiša Krista, čo sa odohráva v skrytých dejinách štyridsiateho verša jedenástej kapitoly Daniela.

What was sealed up was designed to test God’s last-day people, and the test would align with the waymark where the Millerites were tested, for whether in the first fulfillment in Millerite history or the last fulfillment of the last days, the seven thunders was “a delineation of events” “that would be disclosed in their order.”

To, čo bolo zapečatené, bolo určené na skúšku Božieho ľudu posledných dní a táto skúška sa bude zhodovať s medzníkom, na ktorom boli skúšaní milleriti, lebo či už pri prvom naplnení v dejinách milleritov, alebo pri poslednom naplnení posledných dní, sedem hromov bolo „vymedzením udalostí“, „ktoré mali byť odhalené vo svojom poradí“.

What has been widely unrecognized is that as John represents the history of the descent of Christ with the little book on August 11, 1840 unto the Great Disappointment of October 22, 1844, that very history was also represented by the descent of the second angel on April 19, 1844. The first disappointment can be understood as the disappointment of John, who, after eating the little book on August 11, 1840, met disappointment on April 19, 1844. When that disappointment arrived the second angel descended with a “writing” in his hand.

To, čo zostalo vo všeobecnosti nepovšimnuté, je skutočnosť, že tak ako Ján predstavuje dejiny zostúpenia Krista s malou knižkou od 11. augusta 1840 až po Veľké sklamanie 22. októbra 1844, tie isté dejiny boli predstavené aj zostúpením druhého anjela 19. apríla 1844. Prvé sklamanie možno chápať ako Jánovo sklamanie, ktorý po zjedení malej knižky 11. augusta 1840 zažil sklamanie 19. apríla 1844. Keď toto sklamanie prišlo, druhý anjel zostúpil so „zápisom“ vo svojej ruke.

> “Another mighty angel was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.” Early Writings, 247.

> „Iný mocný anjel dostal poverenie zostúpiť na zem. Ježiš mu vložil do ruky spis, a keď prichádzal na zem, zvolal: ‚Padol Babylon, padol.‘ Potom som videla, ako sklamaní opäť pozdvihli svoje oči k nebu a s vierou i nádejou hľadeli na zjavenie svojho Pána. Mnohí sa však zdali zotrvávať v otupenom stave, akoby spali; predsa som však na ich tvárach mohla vidieť stopy hlbokého zármutku. Sklamaní z Písem poznali, že sa nachádzajú v čase meškania a že musia trpezlivo čakať na naplnenie videnia. Tie isté dôkazy, ktoré ich viedli k tomu, aby svojho Pána očakávali v roku 1843, ich viedli k tomu, aby Ho očakávali v roku 1844. Videla som však, že väčšina nemala tú energiu, ktorá charakterizovala ich vieru v roku 1843. Ich sklamanie ochromilo ich vieru.“ Early Writings, 247.

The Millerite history that John represents in chapter ten, is the history of the first and also the second angel. The descent of the first angel with a message and the descent of the second angel with a message, mark the beginning of respective histories that both ended in disappointment, though John is more directly illustrating the entire history of both angels. Even after October 22, 1844, when the third angel arrived with a message, the disappointment of the rebellion of 1863, provides a third witness of a period that begins with a message that ends with disappointment.

Milleritské dejiny, ktoré Ján predstavuje v desiatej kapitole, sú dejinami prvého a zároveň aj druhého anjela. Zostúpenie prvého anjela s posolstvom a zostúpenie druhého anjela s posolstvom označujú začiatok príslušných dejín, ktoré sa obe skončili sklamaním, hoci Ján priamočiarejšie znázorňuje celé dejiny oboch anjelov. Aj po 22. októbri 1844, keď prišiel tretí anjel s posolstvom, sklamanie zo vzbury roku 1863 poskytuje tretie svedectvo o období, ktoré sa začína posolstvom a končí sa sklamaním.

The first disappointment of the movement of the third angel on July 18, 2020 was the parallel to the first disappointment of the Millerites. A truth was sealed up as was the truth of 1844 sealed up by the Lord holding His hand over a mistake in some of the figures, that produced the first disappointment of the Millerites. When the mistake was thereafter understood, the mistake had been unsealed, as the Lion of the tribe of Judah had removed His hand. The mistake of July 18, 2020, was brought about by the refusal to acknowledge that His hand had been raised on October 22, 1844, while He pronounced that “time should be no longer.”

Prvé sklamanie hnutia tretieho anjela dňa 18. júla 2020 bolo paralelou k prvému sklamaniu milleritov. Istá pravda bola zapečatená, tak ako bola zapečatená pravda o roku 1844, keď Pán držal svoju ruku nad omylom v niektorých výpočtoch, čo spôsobilo prvé sklamanie milleritov. Keď bol tento omyl následne pochopený, omyl bol odpečatený, pretože Lev z kmeňa Júdovho odňal svoju ruku. Omyl z 18. júla 2020 vznikol v dôsledku odmietnutia uznať, že Jeho ruka bola pozdvihnutá 22. októbra 1844, keď vyhlásil, že „času už viac nebude“.

Whether it was the Philadelphian movement of the first angel’s first disappointment, or the first disappointment of the Laodicean movement of the third angel, His hand represents the waymark. On April 19, 1844 and on July 18, 2020 the disappointment produced a scattering time. Those who had either been gathered on August 11, 1840 or September 11, 2001, were scattered, and thereafter Christ began to gather His people a second time.

Či už to bolo filadelfské hnutie pri prvom sklamaní prvého anjela, alebo prvé sklamanie laodicejského hnutia tretieho anjela, Jeho ruka predstavuje medzník. Dňa 19. apríla 1844 a 18. júla 2020 sklamanie vyvolalo čas rozptýlenia. Tí, ktorí boli zhromaždení buď 11. augusta 1840, alebo 11. septembra 2001, boli rozptýlení, a potom Kristus začal po druhý raz zhromažďovať svoj ľud.

He had gathered a people beginning on September 11, 2001, for as represented by Christ’s baptism, it is when the Divine symbol descends that He begins to gather His disciples, not before. Then, after a scattering, Christ gathers His people a second time. Christ gathered His disciples beginning at His baptism, and after the scattering produced by the cross, He began to gather His disciples a second time. The prophetic fact of a second gathering that began in July 2023, was part of what had been sealed up on July 18, 2020, though it was clearly an element of the history of the Millerites.

Zhromažďoval ľud počnúc 11. septembrom 2001, lebo, ako to znázorňuje Kristov krst, až keď zostúpi Božský symbol, začína zhromažďovať svojich učeníkov, nie skôr. Potom, po rozptýlení, Kristus zhromažďuje svoj ľud po druhý raz. Kristus zhromažďoval svojich učeníkov počnúc svojím krstom a po rozptýlení spôsobenom krížom začal zhromažďovať svojich učeníkov po druhý raz. Prorocká skutočnosť druhého zhromažďovania, ktoré sa začalo v júli 2023, bola súčasťou toho, čo bolo zapečatené 18. júla 2020, hoci to bolo zreteľne prvkom dejín milleritov.

In verse forty of Daniel eleven, the beast from the bottomless pit arose and slew both horns of the earth beast in 2020. In July of 2023, the Lord began to gather His last-day people a second time. The process of gathering is represented within the sacred Millerite history, and in that history, there are two historical witnesses of gathering His people a second time. The gathering process is a prophetic element that was sealed up until July 2023. The work of gathering His people a second time is fulfilled during the history of the Ukrainian War, just prior to the second election of the eighth president, that is of the seven.

V štyridsiatom verši Daniela jedenásť vystúpila v roku 2020 šelma z bezodnej priepasti a zabila oba rohy zemskej šelmy. V júli 2023 začal Pán po druhý raz zhromažďovať svoj ľud posledných dní. Proces zhromažďovania je znázornený v posvätnej milleritskej histórii a v tejto histórii sú dve historické svedectvá o tom, ako po druhý raz zhromažďuje svoj ľud. Proces zhromažďovania je prorockým prvkom, ktorý bol zapečatený až do júla 2023. Dielo zhromažďovania svojho ľudu po druhý raz sa napĺňa počas dejín ukrajinskej vojny, tesne pred druhým zvolením ôsmeho prezidenta, ktorý je zo siedmich.

On August 11, 1840, the Lord gathered the Millerite movement, and He marked the gathering by the introduction of the 1843 chart, which was published in May of 1842. The chart represented the foundational message, for He was then laying the foundation of the Millerite temple. The descent of the angel of Revelation chapter ten, on August 11, 1840, parallels the baptism of Christ, which among other things marked the beginning of Christ selecting His disciples.

Dňa 11. augusta 1840 Pán zhromaždil mileritské hnutie a toto zhromaždenie označil uvedením tabuľky z roku 1843, ktorá bola vydaná v máji 1842. Táto tabuľka predstavovala základné posolstvo, lebo vtedy kládol základ mileritského chrámu. Zostúpenie anjela zo zjavenia v desiatej kapitole dňa 11. augusta 1840 je rovnobežné s Kristovým krstom, ktorý okrem iného označil začiatok Kristovho vyberania si učeníkov.

> “With the calling of John and Andrew and Simon, of Philip and Nathanael, began the foundation of the Christian church. John directed two of his disciples to Christ. Then one of these, Andrew, found his brother, and called him to the Saviour. Philip was then called, and he went in search of Nathanael.” The Desire of Ages, 141.

> „Povolaním Jána a Ondreja a Šimona, Filipa a Natanaela sa začalo položenie základu kresťanskej cirkvi. Ján nasmeroval dvoch zo svojich učeníkov ku Kristovi. Potom jeden z nich, Ondrej, našiel svojho brata a priviedol ho k Spasiteľovi. Nato bol povolaný Filip a ten išiel hľadať Natanaela.“ The Desire of Ages, 141.

The work of William Miller from the time of the end in 1798, unto August 11, 1840, represented the work of John the Baptist, but when the angel of Revelation ten descended, as typified by the descent of the Holy Spirit at the baptism of Christ, the Lord “gathered” His foundational disciples. These two witnesses identify that Christ gathered His last-day people on September 11, 2001, when the angel of Revelation chapter eighteen descended, but as with the Millerites, they were to be tested by an element of the seven thunders which had been sealed up, and then the Lord would gather His people a second time.

Dielo Williama Millera od času konca v roku 1798 až do 11. augusta 1840 predstavovalo dielo Jána Krstiteľa; no keď zostúpil anjel zo Zjavenia desať, ako to predobrazovalo zostúpenie Ducha Svätého pri Kristovom krste, Pán „zhromaždil“ svojich základných učeníkov. Títo dvaja svedkovia ukazujú, že Kristus zhromaždil svoj ľud posledných dní 11. septembra 2001, keď zostúpil anjel z osemnástej kapitoly Zjavenia; avšak tak ako v prípade mileritov, aj oni mali byť skúšaní prvkom zo siedmich hromov, ktorý bol zapečatený, a potom mal Pán zhromaždiť svoj ľud po druhý raz.

The second gathering of God’s last-day people began in the history represented at the very ending of verse eleven, of chapter eleven of Daniel, just before Putin’s victory over Ukraine, and just before verse twelve where Russia and Putin’s prophetic testimony ends. Daniel chapter eleven, verse eleven, therefore aligns with Revelation chapter eleven, verse eleven, for it is there the two witnesses are brought back to life.

Druhé zhromaždenie Božieho ľudu posledných dní sa začalo v dejinách znázornených na samom konci jedenásteho verša jedenástej kapitoly Daniela, tesne pred Putinovým víťazstvom nad Ukrajinou a tesne pred dvanástym veršom, kde sa končí prorocké svedectvo Ruska a Putina. Daniel 11,11 sa teda zhoduje so Zjavením 11,11, lebo práve tam sú dvaja svedkovia znovu privedení k životu.

In the sacred Millerite history, the Lord began to gather His people a second time after the disappointment of April 19, 1844, and what was employed by the Lord to gather His people at that time was a recognition that they were fulfilling the tarrying time of the parable of the ten virgins of Matthew chapter twenty-five, and also Habakkuk chapter two. In order for the Millerites to recognize their condition and return, they had to recognize themselves as represented within God’s prophetic Word. They needed to see that they were God’s people in contrast with those who professed to be His people. In gathering His disappointed people, He was providing an illustration of the ensign that is lifted up to the Gentiles, thus emphasizing the distinction between His genuine but disappointed people, and His simply professed people.

V posvätnej milleritskej histórii začal Pán po sklamaní z 19. apríla 1844 po druhý raz zhromažďovať svoj ľud a tým, čo Pán v tom čase použil na zhromaždenie svojho ľudu, bolo poznanie, že napĺňajú čas meškania z podobenstva o desiatich pannách v dvadsiatej piatej kapitole Matúša, a tiež z druhej kapitoly Habakuka. Aby milleriti rozpoznali svoj stav a navrátili sa, museli rozpoznať seba samých ako tých, ktorí sú predstavení v Božom prorockom Slove. Potrebovali vidieť, že sú Božím ľudom na rozdiel od tých, ktorí sa za Jeho ľud len vyznávali. Tým, že zhromažďoval svoj sklamaný ľud, poskytoval názorný obraz zástavy pozdvihnutej pre pohanov, a tak zdôrazňoval rozdiel medzi svojím pravým, hoci sklamaným ľudom, a svojím ľudom iba podľa vyznania.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10–12.

> A v ten deň bude koreň Izaiov stáť ako zástava pre národy; pohania ho budú hľadať a jeho odpočinok bude slávny. A stane sa v ten deň, že Pán po druhý raz vystrie svoju ruku, aby získal späť ostatok svojho ľudu, ktorý zostane, z Asýrie, z Egypta, z Patrosu, z Kúša, z Élámu, zo Šineáru, z Chamátu a z ostrovov mora. A vztýči zástavu pre národy, zhromaždí vyhnancov Izraela a rozptýlených z Júdu posbiera zo štyroch končín zeme. Izaiáš 11:10–12.

When the prophet Jeremiah represents those who were disappointed on April 19, 1844, he identified that he no longer associated with “the assembly of mockers,” who employed the failed prediction of 1843, as evidence that those represented by Jeremiah were false prophets.

Keď prorok Jeremiáš predstavuje tých, ktorí boli 19. apríla 1844 sklamaní, poukázal na to, že sa už nespájal so „zhromaždením posmievačov“, ktorí používali nenaplnenú predpoveď z roku 1843 ako dôkaz, že tí, ktorých Jeremiáš predstavoval, boli falošnými prorokmi.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Jeremiah 15:17.

> Nesedel som v zhromaždení posmievačov, ani som sa neradoval; sedel som osamote pre tvoju ruku, lebo si ma naplnil rozhorčením. Jeremiáš 15,17.

The “assembly of mockers” had cast out those represented by Jeremiah.

„Zhromaždenie posmievačov“ vyhnalo tých, ktorých predstavoval Jeremiáš.

> “Many were persecuted by their unbelieving brethren. In order to retain their position in the church, some consented to be silent in regard to their hope; but others felt that loyalty to God forbade them thus to hide the truths which He had committed to their trust. Not a few were cut off from the fellowship of the church for no other reason than expressing their belief in the coming of Christ. Very precious to those who bore this trial of their faith were the words of the prophet: ‘Your brethren that hated you, that cast you out for My name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but He shall appear to your joy, and they shall be ashamed.’ Isaiah 66:5.” The Great Controversy, 372.

> „Mnohí boli prenasledovaní svojimi neveriacimi bratmi. Aby si niektorí zachovali svoje postavenie v cirkvi, súhlasili s tým, že budú o svojej nádeji mlčať; iní však cítili, že vernosť Bohu im zakazuje takto skrývať pravdy, ktoré im On zveril do opatery. Nemálo ich bolo vylúčených zo spoločenstva cirkvi z nijakého iného dôvodu, než že vyjadrovali svoju vieru v Kristov príchod. Pre tých, ktorí znášali túto skúšku svojej viery, boli veľmi vzácne slová proroka: ‚Vaši bratia, ktorí vás nenávidia a zavrhujú vás pre moje meno, hovoria: Nech je oslávený Hospodin! Ale On sa ukáže na vašu radosť a oni budú zahanbení.‘ Izaiáš 66:5.“ Veľký spor vekov, 372.

When the Lord lifts up an ensign to the Gentiles, it will occur when He has stretched forth His hand a second time to gather the remnant of His people, who are the outcasts of Israel. They are those who no longer sit in the “assembly of mockers.”

Keď Pán pozdvihne zástavu pre pohanov, stane sa to vtedy, keď po druhý raz vystrie svoju ruku, aby zhromaždil zvyšok svojho ľudu, ktorí sú vyhnancami Izraela. Sú to tí, ktorí už viac nesedia v „zhromaždení posmievačov“.

The “root of Jesse” is a symbol of two blood lines, one from Judaism combined with a bloodline from outside of Judaism, and represents not only the bloodline of Jesus, but is also a symbol of the combination of Divinity with humanity, for the ensign that is lifted up represents a people who have been sealed forever into the condition and experience of the combination of Divinity with humanity, which is also represented in verse ten of Daniel chapter eleven by the symbol of the “fortress”. In verse ten, the sealing time of the one hundred and forty-four thousand is inferred by the prophetic understanding of the fortress, which is the head. In the history of verse eleven and the Ukrainian War, the Lord stretches His hand a second time to gather the outcasts who have been disappointed.

„Koreň Izaiho“ je symbolom dvoch krvných línií, jednej z judaizmu spojenej s krvnou líniou pochádzajúcou mimo judaizmu, a predstavuje nielen krvnú líniu Ježiša, ale je aj symbolom spojenia Božstva s ľudstvom, lebo koruhva, ktorá je pozdvihnutá, predstavuje ľud, ktorý bol navždy zapečatený do stavu a skúsenosti spojenia Božstva s ľudstvom, čo je takisto znázornené v desiatom verši jedenástej kapitoly Daniela symbolom „pevnosti“. V desiatom verši je čas pečatenia sto štyridsaťštyritisíc naznačený prorockým chápaním pevnosti, ktorou je hlava. V dejinách jedenásteho verša a vojny na Ukrajine Pán naťahuje svoju ruku po druhý raz, aby zhromaždil vyhnancov, ktorí boli sklamaní.

Therefore, with the testimony of Daniel eleven as the structure, we have identified the intrusion of the papacy into prophetic history, just before the Sunday law. We have seen the work of the Republican horn represented by Trump as he becomes the eighth that is of the seven, and begins the work of combining church and state. We have the line of the apostate horn of Protestantism, as represented by the Maccabees. In the same history represented by those verses, we apply the line of the seven thunders, which is also the line of the parable of the ten virgins, identifying the experience of the one hundred and forty-four thousand, as well as the line of the three angels that outline the work of the true Protestant horn. One of the events for the true Protestant horn in that history is the second gathering.

Preto sme so svedectvom Daniel 11 ako so štruktúrou identifikovali vniknutie pápežstva do prorockých dejín tesne pred nedeľným zákonom. Videli sme dielo republikánskeho rohu, predstaveného Trumpom, keď sa stáva ôsmym, ktorý je zo siedmich, a začína dielo spájania cirkvi a štátu. Máme líniu odpadlíckeho rohu protestantizmu, predstavenú Makabejcami. V tých istých dejinách, predstavených týmito veršami, aplikujeme líniu siedmich hromov, ktorá je zároveň líniou podobenstva o desiatich pannách, pričom identifikujeme skúsenosť sto štyridsiatich štyroch tisícov, ako aj líniu troch anjelov, ktorá načrtáva dielo pravého protestantského rohu. Jednou z udalostí pre pravý protestantský roh v týchto dejinách je druhé zhromaždenie.

The second gathering occurred in the history of the second angel’s message, and it also occurred in the history of the third angel from 1844 unto 1863, establishing two witnesses from Millerite history of the Lord stretching His hand a second time to gather His scattered flock.

Druhé zhromaždenie sa udialo v dejinách posolstva druhého anjela a taktiež sa udialo v dejinách tretieho anjela od roku 1844 až do roku 1863, čím sa z dejín mileritského hnutia ustanovujú dvaja svedkovia o tom, že Pán po druhý raz vystiera svoju ruku, aby zhromaždil svoje rozptýlené stádo.

> “September 23, the Lord showed me that He had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering, Israel was smitten and torn, but now in the gathering time God will heal and bind up His people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering, when God has set His hand to gather His people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was wrong for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God should do no more for us now than He did then, Israel would never be gathered.” Early Writings, 74.

> „23. septembra mi Pán ukázal, že vystrel svoju ruku po druhý raz, aby získal späť ostatok svojho ľudu, a že v tomto čase zhromažďovania sa musí úsilie zdvojnásobiť. V čase rozptýlenia bol Izrael zbitý a roztrhaný, ale teraz, v čase zhromažďovania, Boh uzdraví a obviaže svoj ľud. V čase rozptýlenia malo úsilie vynaložené na šírenie pravdy len malý účinok, vykonalo len málo alebo nič; ale v čase zhromažďovania, keď Boh vzal do svojej ruky zhromažďovanie svojho ľudu, úsilie šíriť pravdu bude mať svoj zamýšľaný účinok. Všetci majú byť zjednotení a horliví v diele. Videla som, že bolo nesprávne, aby sa ktokoľvek odvolával na rozptýlenie ako na príklad, ktorý by nás mal teraz riadiť v čase zhromažďovania; lebo ak by Boh pre nás teraz neurobil viac, než urobil vtedy, Izrael by nikdy nebol zhromaždený.“ Early Writings, 74.

In the appendix to Early Writings, Sister White explains the comment just cited:

V dodatku k Early Writings sestra Whiteová vysvetľuje práve uvedenú poznámku:

> “3. The view that the Lord ‘had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people,’ on page 74, refers only to the union and strength once existing among those looking for Christ, and to the fact that He had begun to unite and to raise up His people again.” Early Writings, 86.

> „3. Výrok, že Pán ‚vystrel svoju ruku po druhý raz, aby získal späť ostatok svojho ľudu,‘ na strane 74, sa vzťahuje iba na jednotu a silu, ktoré kedysi jestvovali medzi tými, čo očakávali Krista, a na skutočnosť, že začal svoj ľud znovu zjednocovať a pozdvihovať.“ Early Writings, 86.

The sacred history of the seven thunders representing August 11, 1840 unto October 22, 1844, typified the sacred history of October 22, 1844 unto the rebellion of 1863. Line upon line, the first history represented an illustration of wise virgins, and the second line represented provides an illustration of foolish virgins. Both histories began when an angel descended with a message that was to be eaten. The arrival of the angel in both histories began a testing process that produced a scattering, and by 1849, Sister White was being shown that the Lord was again stretching forth His hand a second time, this time to gather those who had been scattered on October 22, 1844.

Posvätné dejiny siedmich hromov, predstavujúce obdobie od 11. augusta 1840 do 22. októbra 1844, boli predobrazom posvätných dejín od 22. októbra 1844 až po vzburu roku 1863. Riadok za riadkom prvé dejiny predstavovali znázornenie múdrych panien a druhá línia poskytovala znázornenie bláznivých panien. Obe dejiny sa začali, keď zostúpil anjel s posolstvom, ktoré malo byť zjedené. Príchod anjela v oboch dejinách začal proces skúšky, ktorý spôsobil rozptýlenie, a do roku 1849 bolo sestre Whiteovej ukázané, že Pán opäť vystiera svoju ruku po druhý raz, tentoraz aby zhromaždil tých, ktorí boli rozptýlení 22. októbra 1844.

They had been scattered by the Great Disappointment, as the wise on April 19, 1844 had been scattered by their first disappointment. The second gathering identified that the Lord “had begun to unite and to raise up His people again.” At the second gathering the Lord’s work includes lifting up an ensign that is united with one another upon the message, and whose humanity is united with His Divinity. The purpose of the ensign is to call God’s other flock out of Babylon, which is accomplished by men and women seeing the ensign.

Boli rozptýlení Veľkým sklamaním, tak ako boli múdri 19. apríla 1844 rozptýlení svojím prvým sklamaním. Druhé zhromaždenie potvrdilo, že Pán „začal opäť zjednocovať a pozdvihovať svoj ľud“. Pri druhom zhromaždení Pánovo dielo zahŕňa pozdvihnutie zástavy, ktorá je navzájom zjednotená na základe posolstva a ktorej ľudskosť je zjednotená s Jeho božstvom. Účelom zástavy je povolať Božie iné stádo von z Babylonu, čo sa uskutočňuje tým, že muži a ženy vidia zástavu.

The ensign is the army of those who have united their humanity with Christ’s Divinity in the time of the Sunday law testing time. Thus, the second gathering identifies the “root of Jesse,” will be lifted up, carrying the twofold prophetic symbolism of Ruth, a heathen who is gathered by the ensign being joined with Boaz, a symbol of the one hundred and forty-four thousand, and also a symbol of the Redeemer, who paid the price for Ruth, and was her near kinsmen. In the incarnation of Christ’s Divine nature with the fallen flesh of human nature He became our near kinsman. The ensign that is lifted up are those united by the message, who finalize the work of joining their humanity to Christ’s Divinity in advance of the Sunday law.

Zástava je vojskom tých, ktorí v čase skúšky nedeľného zákona zjednotili svoje človečenstvo s Kristovým Božstvom. Teda druhé zhromaždenie označuje, že „koreň Izaiho“ bude pozdvihnutý, nesúc dvojakú prorockú symboliku Rút, pohanky, ktorá je zhromaždená zástavou tým, že je spojená s Bóazom, symbolom sto štyridsaťštyritisíc, a zároveň symbolom Vykupiteľa, ktorý za Rút zaplatil cenu a bol jej blízkym príbuzným. Vtelením Kristovej božskej prirodzenosti do padlého tela ľudskej prirodzenosti sa stal naším blízkym príbuzným. Zástavou, ktorá je pozdvihnutá, sú tí, ktorí sú zjednotení posolstvom a ktorí dovršujú dielo spojenia svojho človečenstva s Kristovým Božstvom pred nedeľným zákonom.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “The appreciation of the Bible grows with its study. Whichever way the student may turn, he will find displayed the infinite wisdom and love of God.

> Ocenenie Biblie rastie jej štúdiom. Kamkoľvek sa študent obráti, nájde zjavenú nekonečnú múdrosť a lásku Boha.

> “The significance of the Jewish economy is not yet fully comprehended. Truths vast and profound are shadowed forth in its rites and symbols. The gospel is the key that unlocks its mysteries. Through a knowledge of the plan of redemption, its truths are opened to the understanding. Far more than we do, it is our privilege to understand these wonderful themes. We are to comprehend the deep things of God. Angels desire to look into the truths that are revealed to the people who with contrite hearts are searching the word of God, and praying for greater lengths and breadths and depths and heights of the knowledge which He alone can give.

> „Význam židovského poriadku ešte nebol úplne pochopený. V jeho obradoch a symboloch sú v náznakoch predstavené pravdy veľké a hlboké. Evanjelium je kľúčom, ktorý odomyká jeho tajomstvá. Poznaním plánu vykúpenia sa jeho pravdy otvárajú chápaniu. Je našou výsadou rozumieť týmto podivuhodným témam oveľa viac, než im rozumieme. Máme chápať hlboké Božie veci. Anjeli túžia nazerať do právd, ktoré sú zjavované ľudu, ktorý so skrúšeným srdcom skúma Božie slovo a modlí sa za väčšiu dĺžku i šírku, hĺbku i výšku poznania, ktoré jedine On môže dať.

> “As we near the close of this world’s history, the prophecies relating to the last days especially demand our study. The last book of the New Testament scriptures is full of truth that we need to understand. Satan has blinded the minds of many, so that they have been glad of any excuse for not making the Revelation their study. But Christ through His servant John has here declared what shall be in the last days, and He says, ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein.’ Revelation 1:3.

> „Ako sa približujeme k záveru dejín tohto sveta, proroctvá týkajúce sa posledných dní si obzvlášť vyžadujú naše štúdium. Posledná kniha novozmluvných Písiem je plná právd, ktoré potrebujeme pochopiť. Satan oslepil mysle mnohých, takže s radosťou prijali akúkoľvek zámienku, aby si zo Zjavenia neurobili predmet svojho štúdia. Kristus však tu prostredníctvom svojho služobníka Jána vyhlásil, čo sa bude diať v posledných dňoch, a hovorí: ,Blahoslavený, kto číta, a tí, ktorí počúvajú slová tohto proroctva a zachovávajú to, čo je v ňom napísané.‘ Zjavenie 1:3.

> “‘This is life eternal,’ Christ said, ‘that they might know Thee the only true God, and Jesus Christ, whom Thou hast sent.’ John 17:3. Why is it that we do not realize the value of this knowledge? Why are not these glorious truths glowing in our hearts, trembling upon our lips, and pervading our whole being?

> „A toto je večný život,“ povedal Kristus, „aby poznali Teba, jediného pravého Boha, a Ježiša Krista, ktorého si poslal.“ Ján 17,3. Prečo si neuvedomujeme hodnotu tohto poznania? Prečo tieto slávne pravdy nehoria v našich srdciach, nechvejú sa na našich perách a neprenikajú celú našu bytosť?

> “In giving us His word, God has put us in possession of every truth essential for our salvation. Thousands have drawn water from these wells of life, yet there is no diminishing of the supply. Thousands have set the Lord before them, and by beholding have been changed into the same image. Their spirit burns within them as they speak of His character, telling what Christ is to them, and what they are to Christ. But these searchers have not exhausted these grand and holy themes. Thousands more may engage in the work of searching out the mysteries of salvation. As the life of Christ and the character of His mission are dwelt upon, rays of light will shine forth more distinctly at every attempt to discover truth. Each fresh search will reveal something more deeply interesting than has yet been unfolded. The subject is inexhaustible. The study of the incarnation of Christ, His atoning sacrifice and mediatorial work, will employ the mind of the diligent student as long as time shall last; and looking to heaven with its unnumbered years he will exclaim, ‘Great is the mystery of godliness.’

> „Tým, že nám Boh dal svoje slovo, uviedol nás do vlastníctva každej pravdy nevyhnutnej pre našu spásu. Tisíce čerpali vodu z týchto studní života, a predsa sa ich zásoba nezmenšuje. Tisíce postavili Pána pred seba a hľadením na Neho boli premenení na ten istý obraz. Ich duch horí v ich vnútri, keď hovoria o Jeho povahe a rozprávajú, čím je pre nich Kristus a čím sú oni pre Krista. No títo skúmatelia nevyčerpali tieto vznešené a sväté témy. Tisíce ďalších sa môžu zapojiť do diela skúmania tajomstiev spásy. Keď sa rozjíma o Kristovom živote a o charaktere Jeho poslania, lúče svetla budú pri každom pokuse objaviť pravdu žiariť čoraz zreteľnejšie. Každé nové skúmanie odhalí niečo hlbšie zaujímavé než to, čo už bolo zjavené. Táto téma je nevyčerpateľná. Štúdium Kristovho vtelenia, Jeho zmiernej obete a sprostredkovateľského diela bude zamestnávať myseľ usilovného študenta, dokiaľ bude trvať čas; a keď pozdvihne zrak k nebu s jeho nespočetnými rokmi, zvolá: ‚Veľké je tajomstvo pobožnosti.‘“

> “In eternity we shall learn that which, had we received the enlightenment it was possible to obtain here, would have opened our understanding. The themes of redemption will employ the hearts and minds and tongues of the redeemed through the everlasting ages. They will understand the truths which Christ longed to open to His disciples, but which they did not have faith to grasp. Forever and forever new views of the perfection and glory of Christ will appear. Through endless ages will the faithful Householder bring forth from His treasure things new and old.” Christ’s Object Lessons, 132–134.

> „Vo večnosti sa naučíme to, čo by nám bolo otvorilo porozumenie, keby sme boli prijali osvietenie, ktoré tu bolo možné získať. Témy vykúpenia budú po večné veky zamestnávať srdcia, mysle i jazyky vykúpených. Pochopia pravdy, ktoré Kristus túžil otvoriť svojim učeníkom, no oni nemali vieru, aby ich obsiahli. Stále a navždy sa budú objavovať nové pohľady na dokonalosť a slávu Krista. Po nekonečné veky bude verný Hospodár vynášať zo svojho pokladu veci nové i staré.“ Kristove podobenstvá, 132–134.

Back to Articles