Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Nine

Kniha Daniel – číslo tridsaťdeväť

Unveiling the Prophetic Tapestry: William Miller’s Dream and the Restoration of Foundational Truths in the Last Days

Odhalenie prorockej tapisérie: Sen Williama Millera a obnova základných právd v posledných dňoch

Author

Jeff Pippenger

Published

January 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic application of William Miller’s dream in the last days, which is where all prophecies find their perfect fulfillment. Miller’s dream identifies the discovery, establishment, rejection, burying and restoration of the foundational truths of Adventism that were assembled through the ministry of Miller. Those foundational truths represented the truths that were unsealed in 1798. Those truths are represented by the vision of the Ulai River. Miller’s dream, as recorded in the book Early Writings, was his second dream, and the dream had been typified by Nebuchadnezzar’s second dream, just as Miller himself had been typified by Nebuchadnezzar.

Uvažujeme o prorockom uplatnení sna Williama Millera v posledných dňoch, kde všetky proroctvá nachádzajú svoje dokonalé naplnenie. Millerov sen označuje objavenie, ustanovenie, odmietnutie, pochovanie a obnovenie základných právd adventizmu, ktoré boli zostavené prostredníctvom Millerovej služby. Tieto základné pravdy predstavovali pravdy, ktoré boli odpečatené v roku 1798. Tieto pravdy sú znázornené videním pri rieke Ulai. Millerov sen, ako je zaznamenaný v knihe Early Writings, bol jeho druhým snom a tento sen bol predobrazený druhým snom Nebukadnesara, tak ako aj samotný Miller bol predobrazený Nebukadnesarom.

Previous articles have demonstrated how the conclusion of Nebuchadnezzar’s life of “seven times” living with the heart of a beast, ended symbolically in 1798. His kingdom was then restored, and for the first time, Nebuchadnezzar represented a fully converted man. In terms of the “time of the end,” in 1798, he represented the “wise.” We have also identified that as the first king of Babylon, Nebuchadnezzar’s judgment of “seven times,” typified the judgment of Belshazzar’s twenty-five hundred and twenty (mene, mene, tekel, upharsin), who was the last king of Babylon.

Predchádzajúce články ukázali, ako sa záver Nebúkadnecarovho života „sedem časov“, počas ktorých žil so srdcom šelmy, symbolicky skončil v roku 1798. Jeho kráľovstvo mu potom bolo navrátené a po prvý raz Nebúkadnecar predstavoval človeka úplne obráteného. Z hľadiska „času konca“ v roku 1798 predstavoval „múdrych“. Tiež sme poukázali na to, že ako prvý babylonský kráľ Nebúkadnecarov súd „sedem časov“ predobrazoval súd Belšaccarových dvetisícpäťsto dvadsiatich (mene, mene, tekel, upharsin), ktorý bol posledným babylonským kráľom.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, … to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> „Na posledného vládcu Babylonu, tak ako v predobraze na jeho prvého, doľahol rozsudok božského Strážcu: ‚Ó kráľ, … tebe sa hovorí: Kráľovstvo od teba odňali.‘ Daniel 4,31.“ Proroci a králi, 533.

Sister White identified Belshazzar in his hour of judgment as the “foolish king.” In the conclusion of Nebuchadnezzar’s hour of judgment, he represents the “wise king,” for he was benefitted by the judgment of “seven times,” and Belshazzar, though he knew the history, refused to be benefitted.

Sestra Whiteová označila Baltazára v hodine jeho súdu za „bláznivého kráľa“. Na záver Nabuchodonozorovej hodiny súdu predstavuje „múdreho kráľa“, lebo mu súd „siedmich časov“ priniesol úžitok, kým Baltazár, hoci poznal túto históriu, odmietol z nej mať úžitok.

> “But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.” Bible Echo, April 25, 1898.

> „Ale Belšaccarova záľuba v zábave a v sebavyvyšovaní zahladila poučenia, na ktoré nikdy nemal zabudnúť; a dopustil sa hriechov podobných tým, ktoré priviedli nápadné súdy na Nebukadnesara. Premrhal príležitosti, ktoré mu boli milostivo poskytnuté, a zanedbal využiť možnosti, ktoré mal na dosah, aby sa oboznámil s pravdou. ‚Čo mám robiť, aby som bol spasený?‘ bola otázka, ktorú veľký, no pochabý kráľ ľahostajne obišiel.“ Bible Echo, 25. apríla 1898.

Nebuchadnezzar is a symbol of “the wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end.

Nabuchodonozor je symbolom „múdrych“ v roku 1798, ktorí chápu rozmnoženie poznania v čase konca.

> “The proud boast had scarcely left his lips, when a voice from Heaven told him that God’s appointed time of judgment had come. In a moment his reason was taken away, and he became as a beast. For seven years he was thus degraded. At the end of this time his reason was restored to him, and then looking up in humility to the great God of Heaven, he recognized the divine hand in this chastisement, and was again restored to his throne.

> „Pýšny chvastúnsky výrok sotva opustil jeho pery, keď mu hlas z neba oznámil, že prišiel Bohom ustanovený čas súdu. V okamihu mu bol odňatý rozum a stal sa ako zviera. Sedem rokov bol takto ponížený. Na konci tohto času sa mu rozum vrátil a potom, keď v pokore vzhliadol k veľkému Bohu nebies, spoznal v tomto treste Božiu ruku a opäť bol navrátený na svoj trón.

> “In a public proclamation, King Nebuchadnezzar acknowledged his guilt, and the great mercy of God in his restoration. This was the last act of his life as recorded in Sacred History.” Review and Herald, February 1, 1881.

> „Vo verejnom vyhlásení kráľ Nabuchodonozor uznal svoju vinu i veľké Božie milosrdenstvo pri svojom obnovení. To bol posledný čin jeho života, ako je zaznamenaný v Posvätných dejinách.“ Review and Herald, 1. februára 1881.

At the end of Nebuchadnezzar’s “seven times,” he made a public proclamation, which included a public confession. Miller, as Nebuchadnezzar, symbolizes the “wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end. They both had two dreams, and both of their respective second dreams symbolically identify the “seven times.” The “seven times” has been shown in previous articles to mark a transition point.

Na konci Nebukadnesarových „siedmich časov“ vydal verejné vyhlásenie, ktoré zahŕňalo aj verejné vyznanie. Miller ako Nebukadnesar symbolizuje „múdrych“ v roku 1798, ktorí rozumejú rozmnoženiu poznania v čase konca. Obaja mali dva sny a oba ich príslušné druhé sny symbolicky označujú „sedem časov“. V predchádzajúcich článkoch bolo ukázané, že „sedem časov“ označuje bod prechodu.

In 1798, Nebuchadnezzar marks a transition from his proud condition, to the condition of the wise. It included his public confession. 1798, was also the transition point between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. It also marked the arrival of the first angel, thus marking a new dispensation, for the warning of the coming judgment could not take place until the fifth kingdom of Bible prophecy had received its deadly wound.

V roku 1798 Nabuchodonozor označuje prechod zo svojho pyšného stavu do stavu múdrych. Zahŕňalo to jeho verejné vyznanie. Rok 1798 bol tiež bodom prechodu medzi piatym a šiestym kráľovstvom biblického proroctva. Označil aj príchod prvého anjela, a tak vyznačil nové obdobie, lebo varovanie pred prichádzajúcim súdom nemohlo zaznieť, kým piate kráľovstvo biblického proroctva nedostalo svoju smrteľnú ranu.

> “The message itself sheds light as to the time when this movement is to take place. It is declared to be a part of the ‘everlasting gospel;’ and it announces the opening of the judgment. The message of salvation has been preached in all ages; but this message is a part of the gospel which could be proclaimed only in the last days, for only then would it be true that the hour of judgment had come. The prophecies present a succession of events leading down to the opening of the judgment. This is especially true of the book of Daniel. But that part of his prophecy which related to the last days, Daniel was bidden to close up and seal ‘to the time of the end.’ Not till we reach this time could a message concerning the judgment be proclaimed, based on the fulfillment of these prophecies. But at the time of the end, says the prophet, ‘many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.’ Daniel 12:4.

> „Samo posolstvo vrhá svetlo na čas, keď má dôjsť k tomuto hnutiu. Je vyhlásené za súčasť ‚večného evanjelia‘; a oznamuje začiatok súdu. Posolstvo spásy sa kázalo vo všetkých vekoch; toto posolstvo je však takou súčasťou evanjelia, ktorá mohla byť zvestovaná iba v posledných dňoch, lebo iba vtedy bolo pravdivé tvrdenie, že prišla hodina súdu. Proroctvá predstavujú postupnosť udalostí vedúcich až k začatiu súdu. Platí to osobitne o knihe Daniel. No tú časť svojho proroctva, ktorá sa vzťahovala na posledné dni, dostal Daniel príkaz uzavrieť a zapečatiť ‚až do času konca‘. Až keď dospejeme k tomuto času, mohlo byť zvestované posolstvo o súde, založené na naplnení týchto proroctiev. Ale v čase konca, hovorí prorok, ‚mnohí budú pobehovať sem i ta, a poznanie sa rozmnoží‘. Daniel 12:4.

> “The apostle Paul warned the church not to look for the coming of Christ in his day. ‘That day shall not come,’ he says, ‘except there come a falling away first, and that man of sin be revealed.’ 2 Thessalonians 2:3. Not till after the great apostasy, and the long period of the reign of the ‘man of sin,’ can we look for the advent of our Lord. The ‘man of sin,’ which is also styled ‘the mystery of iniquity,’ ‘the son of perdition,’ and ‘that wicked,’ represents the papacy, which, as foretold in prophecy, was to maintain its supremacy for 1260 years. This period ended in 1798. The coming of Christ could not take place before that time. Paul covers with his caution the whole of the Christian dispensation down to the year 1798. It is this side of that time that the message of Christ’s second coming is to be proclaimed.

> Apoštol Pavol varoval cirkev, aby v jeho dňoch neočakávala príchod Krista. „Ten deň nenastane,“ hovorí, „kým nepríde najprv odpadnutie a nebude zjavený človek hriechu.“ 2 Tesaloničanom 2,3. Až po veľkom odpadnutí a po dlhom období vlády „človeka hriechu“ môžeme očakávať príchod nášho Pána. „Človek hriechu“, ktorý je označený aj ako „tajomstvo neprávosti“, „syn zatratenia“ a „ten bezbožník“, predstavuje pápežstvo, ktoré si podľa proroctva malo udržať svoju nadvládu 1260 rokov. Toto obdobie sa skončilo roku 1798. Kristov príchod nemohol nastať pred týmto časom. Pavol svojím varovaním zahŕňa celé kresťanské obdobie až do roku 1798. Práve po tomto čase má byť zvestované posolstvo o druhom príchode Krista.

> “No such message has ever been given in past ages. Paul, as we have seen, did not preach it; he pointed his brethren into the then far-distant future for the coming of the Lord. The Reformers did not proclaim it. Martin Luther placed the judgment about three hundred years in the future from his day. But since 1798 the book of Daniel has been unsealed, knowledge of the prophecies has increased, and many have proclaimed the solemn message of the judgment near.” The Great Controversy, 356.

> „Takéto posolstvo nebolo nikdy dané v minulých vekoch. Pavol ho, ako sme videli, nekázal; na príchod Pána poukazoval svojim bratom do vtedy ešte ďalekej budúcnosti. Ani reformátori ho nehlásali. Martin Luther kládol súd asi o tristo rokov do budúcnosti od svojich dní. Od roku 1798 je však kniha Daniel odpečatená, poznanie proroctiev sa rozmnožilo a mnohí zvestovali vážne posolstvo o blízkom súde.“ Veľký spor vekov, 356.

In 1798, a new dispensation of the work of salvation arrived, and that new dispensation gave a warning of another dispensation that would begin in 1844. At that change of dispensation, a door would be closed, and a door opened.

V roku 1798 nastalo nové obdobie diela spásy a toto nové obdobie prinieslo varovanie pred ďalším obdobím, ktoré sa malo začať v roku 1844. Pri tejto zmene obdobia sa jedny dvere zatvoria a druhé dvere sa otvoria.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7, 8.

> A anjelovi cirkvi vo Filadelfii napíš: Toto hovorí ten Svätý, ten Pravdivý, ten, ktorý má kľúč Dávidov, ktorý otvára, a nikto nezatvára; a zatvára, a nikto neotvára: Znám tvoje skutky. Hľa, postavil som pred tebou otvorené dvere, a nikto ich nemôže zatvoriť; lebo máš malú silu, a zachoval si moje slovo, a nezaprel si moje meno. Zjavenie 3:7, 8.

The opening of a door marks a new dispensation. There was a dispensational change of kingdoms and of message in 1798, at the end of the first indignation, that was accomplished from 723 BC through to 1798. There was also a dispensational change in 1844, at the end of the last indignation, that was accomplished from 677 BC through to 1844. In 1798, the dispensation of the first angel’s message, which warned of the approaching judgment, had arrived. Both Nebuchadnezzar and Miller are represented as the “wise,” at the “time of the end,” when “the door” was opened to the internal dispensation of the first angel’s message and to the external dispensation change from the sea beast unto the earth beast. The dispensation of the message of the first angel was fulfilled when the door into the Most Holy Place was opened on October 22, 1844, and the dispensation of the third angel, and the investigative judgment arrived.

Otvorenie dverí označuje nové obdobie. V roku 1798, na konci prvého rozhorčenia, ktoré sa napĺňalo od roku 723 pred Kr. až do roku 1798, nastala zmena obdobia kráľovstiev i posolstva. Takisto nastala zmena obdobia v roku 1844, na konci posledného rozhorčenia, ktoré sa napĺňalo od roku 677 pred Kr. až do roku 1844. V roku 1798 prišlo obdobie posolstva prvého anjela, ktoré varovalo pred blížiacim sa súdom. Nebúkadnesar aj Miller sú obaja predstavení ako „múdri“ v „čase konca“, keď boli „dvere“ otvorené pre vnútorné obdobie posolstva prvého anjela a pre vonkajšiu zmenu obdobia od šelmy z mora k šelme zo zeme. Obdobie posolstva prvého anjela sa naplnilo, keď sa 22. októbra 1844 otvorili dvere do Svätyne svätých a prišlo obdobie tretieho anjela i vyšetrujúci súd.

Miller’s second dream begins when a door was opened in 1798, and it ends when a door was opened in the transitional period of the “two witnesses” who are brought back to life in order to proclaim the message of the Midnight Cry. Prophetically both Nebuchadnezzar and Miller represented the transition from the kingdom of the sea beast unto the kingdom of the earth beast in 1798. They both represent the announcement of the approach and the arrival of the investigative judgment in 1844. 1798, and 1844, represent the conclusion of the first and last “indignations” of God against His people that was accomplished over the period of “seven times,” as set forth in Leviticus twenty-six. The forty-six years from 1798, unto 1844, represent the erection of the spiritual temple which the messenger of the covenant suddenly came to on October 22, 1844, as Christ transitioned from the Holy Place unto the Most Holy Place.

Millerov druhý sen sa začína, keď sa v roku 1798 otvorili dvere, a končí sa, keď sa otvorili dvere v prechodnom období „dvoch svedkov“, ktorí sú znovu privedení k životu, aby zvestovali posolstvo Polnočného volania. Prorocky Nebukadnesar aj Miller predstavovali prechod od kráľovstva šelmy z mora ku kráľovstvu šelmy zo zeme v roku 1798. Obaja predstavujú oznámenie priblíženia sa a príchodu vyšetrujúceho súdu v roku 1844. Roky 1798 a 1844 predstavujú zavŕšenie prvého a posledného Božieho „rozhorčenia“ proti Jeho ľudu, ktoré sa uskutočnilo počas obdobia „sedem časov“, ako je to uvedené v tretej knihe Mojžišovej, dvadsiatej šiestej kapitole. Štyridsaťšesť rokov od roku 1798 do roku 1844 predstavuje vybudovanie duchovného chrámu, ku ktorému posol zmluvy náhle prišiel 22. októbra 1844, keď Kristus prešiel zo Svätyne do Svätyne svätých.

1798, and 1844, identify transitions (more than one), that are marked by the “seven times.” The transition of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism in 1856, was also marked by an increase of knowledge of the “seven times,” that was thereafter rejected in 1863. In 1798, there had been an increase of knowledge from the book of Daniel, which included the same “seven times,” of Leviticus twenty-six, that was to be rejected at the end of Millerite Philadelphian Adventism.

Roky 1798 a 1844 označujú prechody (viac než jeden), ktoré sú vyznačené „siedmimi časmi“. Prechod od milleritského filadelfského adventizmu k milleritskému laodicejskému adventizmu v roku 1856 bol takisto vyznačený vzrastom poznania o „siedmich časoch“, ktorý bol následne v roku 1863 odmietnutý. V roku 1798 došlo k vzrastu poznania z knihy Daniel, ktorý zahŕňal tie isté „siedme časy“ z Levitikusu dvadsaťšesť, ktoré mali byť odmietnuté na konci milleritského filadelfského adventizmu.

The transition of the movement of the first angel from Philadelphia unto Laodicea was represented by the seven years from 1856 to 1863. The Laodicean message arrived in 1856, and for seven years, the new light of the “seven times” that had been unsealed produced a three-step testing process that was failed by Adventism in 1863. Seven years were given for the light of the “seven times,” to either be received or rejected. The transition of the movement of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism, typifies the reversal of the sequence at the end, the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

Prechod hnutia prvého anjela z Filadelfie do Laodicey bol znázornený siedmimi rokmi od roku 1856 do roku 1863. Laodicejské posolstvo prišlo v roku 1856 a počas siedmich rokov nové svetlo o „sedemnásobku času“, ktoré bolo odpečatené, vytvorilo trojstupňový proces skúšky, v ktorom adventizmus v roku 1863 zlyhal. Sedem rokov bolo daných na to, aby svetlo o „sedemnásobku času“ bolo buď prijaté, alebo odmietnuté. Prechod hnutia mileritského filadelfského adventizmu k mileritskému laodicejskému adventizmu je predobrazom obrátenia poradia na konci, prechodu laodicejského hnutia tretieho anjela k filadelfskému hnutiu tretieho anjela.

The sixty-five-year prophecy of Isaiah, marks the beginning of the first and the last indignation of God against the northern and then the southern kingdoms of Israel.

Šesťdesiatpäťročné proroctvo Izaiáša označuje začiatok prvého i posledného Božieho rozhorčenia proti severnému a potom južnému kráľovstvu Izraela.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> Lebo hlavou Sýrie je Damask a hlavou Damasku je Recín; a do šesťdesiatich piatich rokov bude Efraim zlomený, takže už nebude ľudom. Izaiáš 7:8.

Isaiah’s prophecy of sixty-five years was given in 742 BC, and within sixty-five years the northern kingdom would be gone. Nineteen years after 742 BC, in 723 BC, the northern kingdom was carried into slavery by Assyria. At the conclusion of the sixty-five years the southern kingdom’s indignation began in 677 BC, when Manasseh was taken captive by the Babylonians. The sixty-five years therefore represent a nineteen-year period to the first captivity of the northern kingdom, then another forty-six years until the captivity of Manasseh.

Izaiášovo proroctvo o šesťdesiatich piatich rokoch bolo dané v roku 742 pred Kr. a do šesťdesiatich piatich rokov severné kráľovstvo zaniklo. Devätnásť rokov po roku 742 pred Kr., v roku 723 pred Kr., bolo severné kráľovstvo odvlečené Asýriou do otroctva. Na konci šesťdesiatich piatich rokov sa začalo rozhorčenie proti južnému kráľovstvu v roku 677 pred Kr., keď bol Menaše zajatý Babylončanmi. Tých šesťdesiatpäť rokov teda predstavuje obdobie devätnástich rokov do prvého zajatia severného kráľovstva a potom ďalších štyridsaťšesť rokov až do zajatia Menašeho.

Those prophecies reached their respective fulfillments in 1798, 1844 and 1863. In 1798, an internal transition of the message of salvation occurred with the arrival of the first angel, and an external transition of the kingdoms of Bible prophecy also occurred. In 1844, an internal transition of the message of salvation occurred as the door was closed to the Holy Place and the investigative judgment began with the arrival of the third angel. In 1863, an external change occurred as both horns of the earth beast divided into two classes.

Tieto proroctvá dosiahli svoje príslušné naplnenie v rokoch 1798, 1844 a 1863. V roku 1798 nastal vnútorný prechod v posolstve spasenia s príchodom prvého anjela a zároveň nastal aj vonkajší prechod kráľovstiev biblického proroctva. V roku 1844 nastal vnútorný prechod v posolstve spasenia, keď sa dvere do Svätého miesta zatvorili a s príchodom tretieho anjela sa začal vyšetrujúci súd. V roku 1863 nastala vonkajšia zmena, keď sa oba rohy zemskej šelmy rozdelili na dve triedy.

The Republican horn divided into the two political parties that would dominate the history of the earth beast from then onward. The Protestant horn divided into two apostate manifestations, one party claiming to be Protestant that claimed to keep the seventh-day Sabbath, and another class that claimed to be Protestant, but upheld the day of the sun as their chosen day of worship.

Republikánsky roh sa rozdelil na dve politické strany, ktoré mali od toho času ovládať dejiny šelmy zeme. Protestantský roh sa rozdelil na dva odpadlícke prejavy: jedna strana, vydávajúca sa za protestantskú, tvrdila, že zachováva sobotu siedmeho dňa, a druhá skupina, ktorá sa takisto vydávala za protestantskú, no za svoj zvolený deň bohoslužby vyzdvihovala deň slnka.

In that history, the Protestant horn that had come out of the Dark Ages, was tested from August 11, 1840 until October 22, 1844, and failed the testing process and transitioned from the Sunday-keeping Protestant people to the Sunday-keeping apostate Protestant people.

V týchto dejinách bol protestantský roh, ktorý vyšiel z temného stredoveku, skúšaný od 11. augusta 1840 do 22. októbra 1844, avšak v procese skúšky zlyhal a prešiel od protestantského ľudu zachovávajúceho nedeľu k odpadlíckemu protestantskému ľudu zachovávajúcemu nedeľu.

In the history of the true Protestant horn that was established and identified in 1844, a testing process occurred from 1856 through to 1863. Then the true Sabbath-keeping Protestant horn transitioned both from Philadelphia unto Laodicea, and also from the true Sabbath-keeping Protestant people unto the Sabbath-keeping apostate Protestant horn. The “seven times,” is associated with 1798, 1844, 1856 and 1863. The “seven times,” is a symbol associated with a transition point and this truth is established upon several witnesses.

V dejinách pravého protestantského rohu, ktorý bol ustanovený a identifikovaný v roku 1844, prebiehal od roku 1856 až do roku 1863 proces skúšky. Potom pravý sobotu zachovávajúci protestantský roh prešiel z Filadelfie do Laodicey a zároveň od pravého sobotu zachovávajúceho protestantského ľudu k sobotu zachovávajúcemu odpadlíckemu protestantskému rohu. „Sedem časov“ je spojených s rokmi 1798, 1844, 1856 a 1863. „Sedem časov“ je symbol spojený s bodom prechodu a táto pravda je ustanovená na základe viacerých svedkov.

In 1798, there was an increase of knowledge on the “seven times,” because the very first time-prophecy Miller discovered was that very truth. By 1863, that truth had been rejected, thus identifying the conclusion of the ending period of the sixty-five years of the prophecy set forth in Isaiah chapter seven.

V roku 1798 došlo k rozmnoženiu poznania o „siedmich časoch“, pretože úplne prvým časovým proroctvom, ktoré Miller objavil, bola práve táto pravda. Do roku 1863 bola táto pravda odmietnutá, čím sa označil záver končiaceho sa obdobia šesťdesiatich piatich rokov proroctva predloženého v siedmej kapitole Izaiáša.

The complete twenty-five hundred and twenty year prophecy has a sixty-five year span at both the beginning and the ending in a reverse-image, mirror-like fashion. In the beginning of the ending sixty-five years (1798) typified by the beginning of the beginning sixty-five years in 742 BC when the prophecy was given, there was an increase of knowledge upon the “seven times,” which the “wise” Millerites understood and proclaimed. At the ending of the ending sixty-five years in 1863, there was another increase of knowledge on the same truth which was ultimately rejected by the recently crowned “priests” of the true Protestant horn.

Celé dvetisícpäťstodvadsaťročné proroctvo má na začiatku i na konci obdobie šesťdesiatich piatich rokov v obrátenom, zrkadlovo symetrickom usporiadaní. Na začiatku záveru, v období šesťdesiatich piatich rokov (1798), ktoré bolo predobrazene vyjadrené začiatkom začiatku v období šesťdesiatich piatich rokov roku 742 pred Kr., keď bolo proroctvo dané, došlo k rozšíreniu poznania o „sedemnásobku“, ktorému „múdri“ milleriti porozumeli a ohlasovali ho. Na konci záveru, v období šesťdesiatich piatich rokov roku 1863, došlo k ďalšiemu rozšíreniu poznania o tej istej pravde, ktoré však napokon odmietli nedávno korunovaní „kňazi“ pravého protestantského rohu.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Môj ľud hynie pre nedostatok poznania; pretože si zavrhol poznanie, aj ja zavrhnem teba, aby si mi nebol kňazom. Keďže si zabudol na zákon svojho Boha, aj ja zabudnem na tvoje deti. Ozeáš 4:6.

The increase of knowledge when the book of Daniel is unsealed is associated with the “seven times,” so it not only is a symbol of a transition point, but also of the unsealing of the prophetic message.

Nárast poznania pri odpečatení knihy Daniela je spojený so „siedmimi časmi“, a preto je nielen symbolom bodu prechodu, ale aj odpečatenia prorockého posolstva.

Another transition began on July 18, 2020, with the first disappointment, which began the “tarrying time” and marked the beginning of Revelation chapter eleven’s three-and-a-half-days of the two witnesses laying dead in the street of the great city of Sodom and Egypt.

Ďalší prechod sa začal 18. júla 2020 prvým sklamaním, ktoré začalo „čas meškania“ a označilo začiatok troch a pol dňa z jedenástej kapitoly Zjavenia, keď dvaja svedkovia ležia mŕtvi na ulici veľkého mesta Sodomy a Egypta.

July 18, 2020, marks the beginning of three-and-a-half symbolic days (a “seven times”), that had been illustrated by the history of 1856 through to 1863. Both periods are symbols of the “seven times.” Both periods mark a change of dispensation (a transition). Both periods represent an increase of knowledge associated with the “seven times.”

18. júl 2020 označuje začiatok troch a pol symbolických dní („sedem časov“), ktoré boli znázornené dejinami od roku 1856 až do roku 1863. Obe obdobia sú symbolmi „sedem časov“. Obe obdobia označujú zmenu dišpenzácie (prechod). Obe obdobia predstavujú nárast poznania spojený so „siedmimi časmi“.

It was in the period of transition from the kingdom of Babylon unto the kingdom of Medo-Persia that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer, thus identifying the Leviticus twenty-six prayer as a waymark of the transition of the last days. In Miller’s dream, at the end of seven expressions of the word “scattering,” Miller both weeps and prays. The weeping marks the point when the Lion of the tribe of Judah (the dirt brush man), unseals a message that has been sealed.

Bolo to v období prechodu od Babylonského kráľovstva ku kráľovstvu Médo-Perzie, keď sa Daniel modlil modlitbu dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, čím túto modlitbu z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika označil za orientačný bod prechodu posledných dní. V Millerovom sne, na konci siedmich výskytov slova „rozptýlenie“, Miller plače i modlí sa. Tento plač označuje bod, keď Lev z kmeňa Júdovho (muž s kefou na prach) odpečaťuje posolstvo, ktoré bolo zapečatené.

Miller’s prayer marks the Leviticus twenty-six prayer of Daniel, that is associated with “seven times,” and occurs when the door and windows were opened in Miller’s dream. But the prayer of Daniel, in chapter nine, also aligns with the prayer of Daniel in chapter two. It also aligns with Nebuchadnezzar’s prayer of confession at the conclusion of his “seven times.”

Millerova modlitba predstavuje modlitbu z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika a modlitbu Daniela, ktorá je spojená so slovami „sedemkrát“ a nastáva vtedy, keď sa vo Millerovom sne otvorili dvere a okná. Danielova modlitba v deviatej kapitole je však v súlade aj s Danielovou modlitbou v druhej kapitole. Je tiež v súlade s Nabuchodonozorovou modlitbou vyznania na záver jeho „sedemkrát“.

Miller’s prayer was therefore represented by the Leviticus twenty-six prayer, which was a public prayer of confession and a prayer of request for the unsealing of the last prophetic secret, because all prophecy illustrates the last days. Therefore the secret of Daniel chapter two represents the last secret to be unsealed. Miller’s prayer, in his dream, was a prayer of anxiety and righteous indignation concerning the abominations that had happened to the jewels in his room. His anxiety was illustrated by those who sigh and cry in Ezekiel chapter nine, during the sealing time of the one-hundred and forty-four thousand.

Millerova modlitba bola teda znázornená modlitbou z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, ktorá bola verejnou modlitbou vyznania a modlitbou prosby za odpečatenie posledného prorockého tajomstva, pretože všetky proroctvá znázorňujú posledné dni. Preto tajomstvo druhej kapitoly Daniela predstavuje posledné tajomstvo, ktoré má byť odpečatené. Millerova modlitba v jeho sne bola modlitbou úzkosti a spravodlivého rozhorčenia nad ohavnosťami, ktoré sa stali klenotom v jeho izbe. Jeho úzkosť bola znázornená tými, ktorí vzdychajú a nariekajú v deviatej kapitole Ezechiela počas času pečatenia stoštyridsaťštyritisíc.

Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines, and which ultimately reached a point where the casket (the Bible itself) was destroyed. The destruction of Miller’s casket took place in the third generation of Adventism when there was a purposeful movement to set aside the King James Bible for the modern corrupted Catholic-based versions of the Bible.

Miller sledoval, ako boli pravdy postupne pochovávané pod falošnými učenímami, čo napokon dospelo až do bodu, keď bola zničená rakva (samotná Biblia). K zničeniu Millerovej rakvy došlo v tretej generácii adventizmu, keď vzniklo zámerné hnutie odložiť Bibliu kráľa Jakuba bokom v prospech moderných skazených katolícky založených verzií Biblie.

Miller wept, then prayed, and immediately a door opened, and the people all left. Then the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah) entered, opened the windows and began to clean. Then Miller expressed his concern for the scattered jewels, and the dirt brush man promised that he would take care of the jewels. In the bustle of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, and when he opened his eyes, the rubbish was gone. The jewels were scattered around the room, and the dirt brush man then placed the larger casket on the table, gathered the jewels and cast them into the casket and said, “come and see.”

Miller sa rozplakal, potom sa modlil, a okamžite sa otvorili dvere a všetci ľudia odišli. Potom vošiel muž so štetkou na prach (Lev z kmeňa Júdovho), otvoril okná a začal čistiť. Nato Miller vyjadril svoju starosť o rozptýlené drahokamy a muž so štetkou na prach sľúbil, že sa o drahokamy postará. Uprostred ruchu čistiacej práce muža so štetkou na prach Miller na okamih zavrel oči, a keď ich otvoril, smeti boli preč. Drahokamy boli roztrúsené po miestnosti a muž so štetkou na prach potom položil na stôl väčšiu schránku, pozbieral drahokamy, vložil ich do schránky a povedal: „Poď a viď.“

The expression, “come and see,” is a symbol that a truth has just been unsealed. The truth that is unsealed for Miller is the final truth, for the next thing to happen is the awakening of Miller at the “shout,” representing the loud cry. Miller was the last to receive the message of the Midnight Cry in the history of the Millerites, and just before the shout that awakens him in the dream, he closed his eyes for a moment. The only passage in the Bible that references “a moment” and “eyes” is identifying the first resurrection.

Výraz „poď a viď“ je symbolom toho, že práve bola odpečatená pravda. Pravda, ktorá je pre Millera odpečatená, je záverečná pravda, lebo ďalšou udalosťou je prebudenie Millera pri „pokriknutí“, ktoré predstavuje hlasné volanie. Miller bol v dejinách milleritov posledný, kto prijal posolstvo Polnočného volania, a tesne pred pokriknutím, ktoré ho vo sne prebúdza, na okamih zavrel oči. Jediné miesto v Biblii, ktoré sa odvoláva na „okamih“ a „oči“, označuje prvé vzkriesenie.

> Behold, I show you a mystery; We shall not all sleep, but we shall all be changed, In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed. For this corruptible must put on incorruption, and this mortal must put on immortality. 1 Corinthians 15:51–53.

> Hľa, ukazujem vám tajomstvo: Nie všetci zosnieme, ale všetci budeme premenení, v okamihu, v mihnutí oka, pri poslednej trúbe; lebo zatrúbi a mŕtvi budú vzkriesení neporušiteľní a my budeme premenení. Lebo toto porušiteľné si musí obliecť neporušiteľnosť a toto smrteľné si musí obliecť nesmrteľnosť. 1 Korinťanom 15:51–53.

In the history of the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel, as represented in Revelation chapter eleven, Miller represents the very last of the wise virgins to receive the message of the Midnight Cry. The first to receive it were the most spiritual.

V dejinách prechodu laodicejského hnutia tretieho anjela do filadelfského hnutia tretieho anjela, ako je to znázornené v jedenástej kapitole Zjavenia, Miller predstavuje úplne poslednú z múdrych panien, ktorá prijala posolstvo polnočného volania. Prví, ktorí ho prijali, boli tí najduchovnejší.

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’” Early Writings, 238.

> „To bolo polnočné volanie, ktoré malo dodať moc posolstvu druhého anjela. Z neba boli vyslaní anjeli, aby prebudili zmalomyseľnených svätých a pripravili ich na veľké dielo pred nimi. Najnadanejší muži neboli prví, ktorí prijali toto posolstvo. Anjeli boli poslaní k pokorným, oddaným ľuďom a pobádali ich, aby pozdvihli volanie: ‚Hľa, ženích prichádza; vyjdite mu v ústrety!‘ Tí, ktorým bolo zverené toto volanie, sa poponáhľali a v moci Ducha Svätého ohlasovali posolstvo a prebúdzali svojich zmalomyseľnených bratov. Toto dielo nestálo v múdrosti a učenosti ľudí, ale v Božej moci, a Jeho svätí, ktorí počuli toto volanie, mu nemohli odolať. Najduchovnejší prijali toto posolstvo ako prví a tí, ktorí predtým stáli na čele diela, boli poslední, čo ho prijali a pomohli zosilniť volanie: ‚Hľa, ženích prichádza; vyjdite mu v ústrety!‘“ Early Writings, 238.

At the end of the three and a half symbolic days of Revelation chapter eleven, the first of two messages, represented in Ezekiel chapter thirty-seven, is proclaimed. The first message brings the dead and scattered bones together, but they are still dead. The message was presented by the voice that cried “in the wilderness”, thus identifying that Ezekiel’s message begins before the three-and-a-half symbolic days concluded. Those three-and-a-half days represent a “wilderness”, and it is from the “wilderness” that the message is proclaimed. The “wilderness” is also a symbol of the “seven times,” which marks a transition and an unsealing that introduces a testing process.

Na konci troch a pol symbolických dní zo Zjavenia, jedenástej kapitoly, je vyhlásené prvé z dvoch posolstiev, predstavených v Ezechielovi, tridsiatej siedmej kapitole. Prvé posolstvo zhromažďuje mŕtve a rozptýlené kosti, ale ony sú stále mŕtve. Posolstvo bolo prednesené hlasom, ktorý volal „na púšti“, čím sa ukazuje, že Ezechielovo posolstvo sa začína pred skončením troch a pol symbolických dní. Týchto tri a pol dňa predstavuje „púšť“ a práve z „púšte“ je posolstvo vyhlasované. „Púšť“ je tiež symbolom „siedmich časov“, ktoré označujú prechod a odpečatenie, uvádzajúce proces skúšky.

There is a progressive development of the message, and a progressive reception as illustrated with the Midnight Cry of the Millerite history. The most spiritual were the first to receive the message of the voice crying in the wilderness, and the historians of Adventism point to a letter written by William Miller just days before October 22, 1844, where Miller testifies that he finally understood and accepted Samuel Snow’s message of the Midnight Cry.

V posolstve dochádza k postupnému vývoju a k postupnému prijímaniu, ako je to znázornené na Polnočnom volaní v dejinách milleritov. Tí najduchovnejší boli prví, ktorí prijali posolstvo hlasu volajúceho na púšti, a historici adventizmu poukazujú na list, ktorý William Miller napísal len niekoľko dní pred 22. októbrom 1844, v ktorom Miller dosvedčuje, že napokon porozumel a prijal posolstvo Polnočného volania od Samuela Snowa.

> “Dear Brother Himes: I see a glory in the seventh month which I never saw before. Although the Lord had shown me the typical bearing of the seventh month, one year and a half ago, yet I did not realize the force of the types. Now, blessed be the name of the Lord, I see a beauty, a harmony, and an agreement in the Scriptures, for which I have long prayed, but did not see until today. Thank the Lord, O my soul. Let Brother Snow, Brother Storrs, and others, be blessed for their instrumentality in opening my eyes. I am almost home. Glory! Glory! Glory! Glory!” William Miller, Signs of the Times, October 16, 1844.

> „Drahý brat Himes: Vidím slávu v siedmom mesiaci, akú som nikdy predtým nevidel. Hoci mi Pán už pred rokom a pol ukázal typologický význam siedmeho mesiaca, predsa som si neuvedomoval silu týchto predobrazov. Teraz, nech je požehnané meno Pánovo, vidím v Písmach krásu, harmóniu a súlad, za ktoré som sa dlho modlil, ale až do dnešného dňa som ich nevidel. Ďakuj Pánovi, ó moja duša. Nech brat Snow, brat Storrs a iní budú požehnaní za to, že boli nástrojmi pri otvorení mojich očí. Som takmer doma. Sláva! Sláva! Sláva! Sláva!“ William Miller, Signs of the Times, 16. októbra 1844.

In the repetition of the history of the Midnight Cry, as represented in Miller’s dream, Miller closed his eyes for a moment. Thus “in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised.” In Miller’s dream he represents the last to receive the message of the Midnight Cry, as he did in his own history. He represents those that finally accept the message just before the dirt brush man gathers up the scattered jewels and casts them into the larger casket. In Revelation chapter eleven, the last to accept the second message of Ezekiel, which is the message of the four winds of Islam, that is also the sealing message, do so just before the last of seven trumpets sound, which is the “third Woe” trumpet. “In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed.” (1 Corinthians 15:52)

Pri opakovaní dejín Polnočného volania, ako sú znázornené v Millerovom sne, Miller na okamih zatvoril oči. Tak teda „razom, v okamihu, pri poslednej trúbe; lebo zatrúbi, a mŕtvi budú vzkriesení“. Vo Millerovom sne predstavuje posledných, ktorí prijímajú posolstvo Polnočného volania, tak ako to bolo aj v jeho vlastných dejinách. Predstavuje tých, ktorí napokon prijmú toto posolstvo tesne predtým, ako muž s kefou na smeti pozbiera roztrúsené drahokamy a vhodí ich do väčšej skrinky. V jedenástej kapitole Zjavenia tí, ktorí ako poslední prijmú druhé Ezechielovo posolstvo, ktoré je posolstvom štyroch vetrov islamu a ktoré je zároveň zapečaťujúcim posolstvom, tak urobia práve predtým, než zaznie posledná zo siedmich trúb, ktorá je trúbou „tretieho beda“. „Razom, v okamihu, pri poslednej trúbe; lebo zatrúbi, a mŕtvi budú vzkriesení neporušiteľní, a my budeme premenení.“ (1 Korinťanom 15,52)

The passage is identifying the first resurrection that occurs at the second coming, but there is also a resurrection of the dead dry bones (the two witnesses) that occurs in the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven. In the “hour” of that earthquake, the last trumpet of the seven trumpets sounds, and the dead witnesses that were in the street are brought back to life, not as Laodiceans, but as Philadelphians, for at the trumpet of the third Woe, the two witnesses have been sealed and are changed to incorruptible, for they will never again sin. Miller represents the last to receive the message which brings the two witnesses to life, which is the message of the four winds of Islam, and is the sealing message.

Tento úryvok označuje prvé vzkriesenie, ktoré nastáva pri druhom príchode, no jestvuje aj vzkriesenie mŕtvych suchých kostí (dvoch svedkov), ktoré nastáva v hodine veľkého zemetrasenia zo zjavenia v jedenástej kapitole. V „hodine“ toho zemetrasenia zaznieva posledná trúba zo siedmich trúb a mŕtvi svedkovia, ktorí ležali na ulici, sú navrátení k životu, nie ako Laodicejskí, ale ako Filadelfskí, lebo pri trúbe tretieho Beda boli dvaja svedkovia zapečatení a zmenení na neporušiteľných, pretože už nikdy viac nebudú hrešiť. Miller predstavuje posledného, ktorý prijíma posolstvo prinášajúce dvoch svedkov k životu, totiž posolstvo štyroch vetrov islamu, a toto je posolstvo zapečatenia.

The sound of that trumpet raises the last of the dead dry bones that had been scattered in the street of Sodom and Egypt. Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines. Eventually Miller wept, marking the time when the unsealing was to begin, for the unsealing is a progressive work. That unsealing began in the ending period of the three-and-a-half days.

Zvuk tej trúby vzkriesi posledné zo suchých mŕtvych kostí, ktoré boli rozptýlené na ulici Sodomy a Egypta. Miller sledoval, ako boli pravdy postupne pochovávané falošnými náukami. Napokon Miller zaplakal, čím označil čas, keď sa malo začať odpečaťovanie, lebo odpečaťovanie je postupným dielom. Toto odpečaťovanie sa začalo v záverečnom období troch a pol dňa.

After Miller wept, the One who had the power to unseal the sealed book entered into the narrative. In Miller’s dream that was the Dirt Brush Man. Miller then prayed, and immediately a door opened, marking the point where the Laodicean movement of the third angel was going to transition unto the Philadelphia movement of the third angel. His prayer was the Leviticus twenty-six prayer, it was the prayer for understanding of the final prophetic secret and a public confession of the rebellion that brought the three-and-a-half days upon the two witnesses, it was the prayer of those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

Po tom, čo Miller plakal, vstúpil do príbehu Ten, ktorý mal moc odpečatiť zapečatenú knihu. V Millerovom sne to bol Muž s kefou na nečistotu. Miller sa potom modlil a okamžite sa otvorili dvere, čím sa označil bod, v ktorom malo laodicejské hnutie tretieho anjela prejsť do filadelfského hnutia tretieho anjela. Jeho modlitba bola modlitbou z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika; bola to modlitba za porozumenie poslednému prorockému tajomstvu a za verejné vyznanie vzbury, ktorá priviedla tri a pol dňa na dvoch svedkov; bola to modlitba tých, ktorí sú zapečatení v deviatej kapitole Ezechiela.

Following the prayer, Christ (the dirt brush man) entered and began to clean up the room. At the end of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, identifying the end of the period that the dead dry bones were to be resurrected. The dirt brush man then gathered the scattered jewels in Miller’s room, and placed them in a new, larger casket, upon a table in the center of Miller’s room, as the two witnesses are lifted up as the ensign. As the ensign, they then call unto God’s other flock that is still in Babylon to “come and see” the message that the Lion of the tribe of Judah has just cast into the new, larger casket.

Po modlitbe vstúpil Kristus (muž s kefou na špinu) a začal upratovať miestnosť. Na konci upratovacieho diela muža s kefou na špinu Miller na okamih zavrel oči, čím označil koniec obdobia, v ktorom mali byť vzkriesení mŕtve suché kosti. Muž s kefou na špinu potom pozbieral rozptýlené drahokamy v Millerovej izbe a uložil ich do novej, väčšej truhlice na stole uprostred Millerovej izby, keď sú dvaja svedkovia pozdvihnutí ako zástava. Ako zástava potom volajú k Božiemu inému stádu, ktoré je ešte stále v Babylone, aby „prišlo a videlo“ posolstvo, ktoré Lev z pokolenia Júdovho práve vložil do novej, väčšej truhlice.

We will begin to consider the vision of the Ulai River as the symbol of the truths from the book of Daniel that was unsealed in 1798 in the next article. We have placed a few points of reference in place in advance of that consideration. The first is that the message of the Millerites was perfect (at its stage of growth), but incomplete. It was placed in the framework of two, not three desolating powers. The second is that when Miller’s dream identifies the ultimate restoration of the foundational truths, the foundational truths then are “ten times brighter” than their original glory. A third point is that the movement of the first angel (the Millerite movement), is repeated in the movement of the third angel, but with a few important caveats. The Millerites as a symbol were Philadelphians, they were a converted Nebuchadnezzar, but who ultimately and unfortunately, “rebuilt Jericho” in 1863.

V nasledujúcom článku začneme uvažovať o videní rieky Ulai ako o symbole právd z knihy Daniel, ktorá bola v roku 1798 odpečatená. Pred týmto uvažovaním sme vopred stanovili niekoľko orientačných bodov. Prvým je, že posolstvo milleritov bolo dokonalé (vo svojom štádiu rastu), no neúplné. Bolo zasadené do rámca dvoch, nie troch pustošiacich mocností. Druhým je, že keď Millerov sen označuje konečné obnovenie základných právd, tieto základné pravdy sú potom „desaťkrát jasnejšie“ než ich pôvodná sláva. Tretím bodom je, že pohyb prvého anjela (milleritské hnutie) sa opakuje v pohybe tretieho anjela, avšak s niekoľkými dôležitými výhradami. Milleriti ako symbol boli Filadelfskí, boli obráteným Nabuchodonozorom, no napokon a žiaľ „znovu vystavali Jericho“ v roku 1863.

The movement of the third angel began as Laodiceans, in need of conversion, but they would ultimately participate in the final destruction of Jericho (the Jericho of the last days).

Hnutie tretieho anjela sa začalo ako laodicejčania, potrebujúci obrátenie, no napokon sa zúčastnia na konečnom zničení Jericha (Jericha posledných dní).

> “The Saviour had not come to set aside what patriarchs and prophets had spoken; for He Himself had spoken through these representative men. All the truths of God’s word came from Him. But these priceless gems had been placed in false settings. Their precious light had been made to minister to error. God desired them to be removed from their settings of error and replaced in the framework of truth. This work only a divine hand could accomplish. By its connection with error, the truth had been serving the cause of the enemy of God and man. Christ had come to place it where it would glorify God, and work the salvation of humanity.” The Desire of Ages, 287.

> „Spasiteľ neprišiel zrušiť to, čo hovorili patriarchovia a proroci; lebo On sám hovoril prostredníctvom týchto predstaviteľov. Všetky pravdy Božieho slova pochádzali od Neho. Tieto neoceniteľné drahokamy však boli vsadené do falošných zasadení. Ich vzácne svetlo bolo prinútené slúžiť bludu. Boh si želal, aby boli vyňaté zo svojich zasadení bludu a znovu vložené do rámca pravdy. Toto dielo mohla vykonať iba božská ruka. Pravda svojím spojením s bludom slúžila veci nepriateľa Boha i človeka. Kristus prišiel postaviť ju tam, kde bude oslavovať Boha a pôsobiť na spasenie ľudstva.“ Túžba vekov, 287.

Back to Articles