Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Nineteen

Skrytá história štyridsiateho verša – číslo devätnásť

The Second Woe - Part Six

Druhé beda – šiesta časť

Author

Jeff Pippenger

Published

July 20, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The books of Daniel and Revelation complement each other, meaning together they are perfected.

Knihy Daniel a Zjavenie sa navzájom dopĺňajú, čo znamená, že spolu dosahujú svoju úplnosť.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel.” Acts of the Apostles, 585.

> „V knihe Zjavenie sa stretávajú a končia všetky knihy Biblie. Tu je doplnok ku knihe Daniel.“ Skutky apoštolov, 585.

The kingdoms of Bible prophecy are to be the student of prophecy’s focus, for it is there that the external history of the latter days is primarily set forth.

Kráľovstvá biblického proroctva majú byť predmetom pozornosti študenta proroctva, lebo práve tam sú predovšetkým predstavené vonkajšie dejiny posledných dní.

> “Far better is it to learn, in the light of God’s word, the causes that govern the rise and fall of kingdoms. Let the youth study these records, and see how the true prosperity of nations has been bound up with an acceptance of the divine principles. Let him study the history of the great reformatory movements, and see how often these principles, though despised and hated, their advocates brought to the dungeon and the scaffold, have through these very sacrifices triumphed.” Education, 238.

> „Oveľa lepšie je spoznať vo svetle Božieho slova príčiny, ktoré určujú vzostup a pád kráľovstiev. Nech mládež skúma tieto záznamy a vidí, ako bola pravá prosperita národov spätá s prijatím božských zásad. Nech študuje dejiny veľkých reformných hnutí a vidí, ako často tieto zásady, hoci boli opovrhované a nenávidené a ich zástancovia privádzaní do žalára a na popravisko, práve prostredníctvom týchto obetí zvíťazili.“ Výchova, 238.

Sacred histories, whether it is the “great reformatory movements,” or the “rise and fall of kingdoms;” sacred histories are a life-or-death proposition in God’s Word. Paul recorded in 2 Thessalonians chapter two that those that do not love the truth, and who thereafter receive strong delusion; do so because they chose to reject the message Paul identified in the passage. The passage identifies the relationship of pagan Rome with papal Rome, which is also the relationship of Pergamos and Thyatira and is also the relationship of iron and clay, as well as, the relationship of the dragon with the beast. The rise of papal Rome represented by Thyatira and the fall of pagan Rome as represented by Pergamos is a truth that those who receive strong delusion hate.

Posvätné dejiny, či už ide o „veľké reformačné hnutia“ alebo o „vzostup a pád kráľovstiev“, sú v Božom slove otázkou života a smrti. Pavol zaznamenal v 2. Tesaloničanom, v druhej kapitole, že tí, ktorí nemilujú pravdu a ktorí následne prijímajú mocné poblúdenie, tak činia preto, lebo sa rozhodli odmietnuť posolstvo, ktoré Pavol v danom úseku označil. Tento úsek označuje vzťah pohanského Ríma k pápežskému Rímu, čo je zároveň vzťah Pergama a Tyatíry, a tiež vzťah železa a hliny, ako aj vzťah draka k šelme. Vzostup pápežského Ríma, predstavovaný Tyatírou, a pád pohanského Ríma, predstavovaný Pergamom, je pravdou, ktorú tí, čo prijímajú mocné poblúdenie, nenávidia.

In the Millerite history the argument between the Millerites and the Protestants that made its way onto the 1843 pioneer chart was over what historical power was represented as the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven. Were the robbers the rising of pagan Rome as the Millerites contended, or was it the fall of the Seleucids as the Protestants claimed?

V milleritských dejinách sa spor medzi milleritmi a protestantmi, ktorý sa dostal na priekopnícky graf z roku 1843, týkal toho, aká historická mocnosť je vo verši štrnásť jedenástej kapitoly Daniela predstavená ako „lupiči tvojho ľudu“. Boli tými lupiči vzostup pohanského Ríma, ako tvrdili milleriti, alebo pád Seleukovcov, ako tvrdili protestanti?

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another....

> „Každému národu, ktorý vystúpil na javisko dejín, bolo dovolené zaujať svoje miesto na zemi, aby sa ukázalo, či splní zámer ‚Strážcu a Svätého‘. Proroctvo sledovalo vzostup a pád veľkých svetových ríš — Babylona, Médo-Perzie, Grécka a Ríma. S každou z nich, tak ako aj s národmi menšej moci, sa dejiny opakovali. Každá mala svoje obdobie skúšky, každá zlyhala, jej sláva pohasla, jej moc sa vytratila a jej miesto zaujal iný....“

> “From the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ, they need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and its magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass’ it has perished. So perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Education, 177, 184.

> „Zo vzostupu a pádu národov, ako je to jasne zjavené na stránkach Svätého Písma, sa majú naučiť, aká bezcenná je číra vonkajšia a svetská sláva. Babylon so všetkou svojou mocou a nádherou, akú náš svet odvtedy už nikdy neuzrel, — mocou a nádherou, ktoré sa ľuďom tej doby zdali také stále a trvalé, — ako úplne pominul! Ako ‚kvet trávy‘ zahynul. Tak hynie všetko, čo nemá Boha za svoj základ. Iba to, čo je spojené s Jeho zámerom a vyjadruje Jeho charakter, môže pretrvať. Jeho zásady sú jediné pevné veci, ktoré náš svet pozná.“ Education, 177, 184.

Biblical history is the vision that Solomon said to lack, is to perish. The Millerites recognized and proclaimed the one hundred and fifty years represented as “five months” in Revelation chapter nine, verses five and ten, but they did not dredge deeply into the history represented in chapter nine of Revelation. They correctly identified verse ten’s five months, but evidently thought that because verses five and ten both contain the expression “five months,” that it simply represented an emphasis upon the prophecy of torment represented in both verses. It is now easily demonstrated that when verse five represents “five months” it represents one hundred and fifty years that began at the death of Mohammed in 632, and ended in 782 with the humiliation of Empress Irene of the Byzantine, or eastern Roman empire.

Biblické dejiny sú tým videním, o ktorom Šalamún povedal, že ak ho niet, ľud hynie. Milleriti rozpoznali a zvestovali sto päťdesiat rokov predstavených ako „päť mesiacov“ v deviatej kapitole Zjavenia, vo veršoch päť a desať, no neprenikli hlboko do dejín predstavených v deviatej kapitole Zjavenia. Správne určili päť mesiacov vo verši desať, no zjavne sa domnievali, že keďže verše päť a desať oba obsahujú výraz „päť mesiacov“, jednoducho to predstavuje zdôraznenie proroctva o trápení predstaveného v oboch veršoch. Dnes možno ľahko preukázať, že keď verš päť predstavuje „päť mesiacov“, predstavuje sto päťdesiat rokov, ktoré sa začali smrťou Mohameda roku 632 a skončili sa roku 782 ponížením cisárovnej Ireny Byzantskej, čiže východorímskej ríše.

The pioneers were correct in their application of verse ten as the battle of Nicomedia on July 27, 1299 as the starting of one hundred and fifty years that concluded with the humiliation of the last Constantine to reign in Constantinople on July 27, 1449. Line upon line a period of one hundred and fifty years identifies worldwide Islam, as represented by both the first woe of Islam of Arabia and the second woe of Islam of Turkey. The Islam that humiliated both emperor and the empress together identifies worldwide Islam conquering a kingdom that consists of a woman, represented by Irene and a man represented by Constantine the last.

Pionieri mali pravdu vo svojom uplatnení desiateho verša na bitku pri Nikomédii 27. júla 1299 ako na začiatok stopäťdesiatich rokov, ktoré sa zavŕšili ponížením posledného Konštantína, ktorý vládol v Konštantínopole, 27. júla 1449. Riadok na riadok obdobie stopäťdesiatich rokov označuje celosvetový islam, predstavený tak prvým beda islamu Arábie, ako aj druhým beda islamu Turecka. Islam, ktorý ponížil cisára i cisárovnú spolu, takto označuje celosvetový islam dobývajúci kráľovstvo, ktoré pozostáva zo ženy, predstavenej Irenou, a z muža, predstaveného posledným Konštantínom.

In the one hundred and fifty years that ends with the humiliation of Irene, Islam of Arabia takes control of the area or territory of Byzantine, leaving Irene in such a humiliated position that she was forced to pay tribute for three years, among other exactions. When the humiliation of Constantine the last took place, it marked the beginning of a four-year period that ends with a siege and the overthrow of the capital of eastern Rome. In both cases it was Islam, Arabian Islam for Irene and Turkish Islam for Constantine the last. In the latter days worldwide Islam as represented by the two witnesses of Arabian and Turkish Islam set forth in the first and second woes; will first take the territory, and then the capital. The latter-day political entity represented by eastern Rome’s Constantine is symbolically married to the latter-day religious entity represented by eastern Rome’s Irene. I use the term political and religious entity to address that the symbol of the image of the beast occurs first in the United States and then in the world. The image of the beast is the symbolic marriage of Constantine and Irene, who are both humiliated by losing their territory and capital to Islam.

Počas sto päťdesiatich rokov, ktoré sa končia ponížením Ireny, arabský islam preberá kontrolu nad oblasťou či územím Byzancie a zanecháva Irenu v takom ponižujúcom postavení, že bola prinútená tri roky platiť poplatok, okrem iných vynútených dávok. Keď došlo k poníženiu Konštantína posledného, označilo to začiatok štvorročného obdobia, ktoré sa končí obliehaním a zvrhnutím hlavného mesta východného Ríma. V oboch prípadoch to bol islam, pre Irenu arabský islam a pre Konštantína posledného turecký islam. V posledných dňoch celosvetový islam, predstavovaný dvoma svedkami arabského a tureckého islamu, predstavenými v prvom a druhom beda; najprv obsadí územie a potom hlavné mesto. Politický útvar posledných dní, predstavovaný Konštantínom východného Ríma, je symbolicky zosobášený s náboženským útvarom posledných dní, predstavovaným Irenou východného Ríma. Výrazy politický a náboženský útvar používam preto, aby som vyjadril, že symbol obrazu šelmy sa objavuje najprv v Spojených štátoch a potom vo svete. Obraz šelmy je symbolickým manželstvom Konštantína a Ireny, ktorí sú obaja ponížení tým, že islamu strácajú svoje územie a hlavné mesto.

Their marriage is identified by aligning the two histories, and it was typified by the marriage between Constantia and Licinius in 313 when the Edict of Milan was put in place, and the symbolic church of Smyrna ended and the symbolic church of Pergamos began. Those who Paul identifies as receiving strong delusion refuse to see Paul’s warning message that includes a falling away, before the man of sin is revealed. The falling away takes place in the history of Pergamos, and the man of sin was revealed in 538, when the church of Thyatira began.

Ich manželstvo sa rozpoznáva zosúladením týchto dvoch dejín a bolo predobrazené manželstvom medzi Constantiou a Liciniom v roku 313, keď bol uvedený do platnosti Milánsky edikt, a symbolická cirkev Smyrny sa skončila a symbolická cirkev Pergamu sa začala. Tí, ktorých Pavol označuje za tých, čo prijímajú silné poblúdenie, odmietajú vidieť Pavlovo varovné posolstvo, ktoré zahŕňa odpadnutie skôr, než bude zjavený človek hriechu. Odpadnutie sa odohráva v dejinách Pergamu a človek hriechu bol zjavený v roku 538, keď sa začala cirkev Tyatír.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:3, 4.

> Nech vás nikto nijakým spôsobom nezvedie; lebo ten deň nepríde, kým najprv nepríde odpadnutie a nebude zjavený človek hriechu, syn zatratenia; ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čo je predmetom uctievania, takže sa ako Boh posadí v chráme Božom a vydáva sa za Boha. 2 Tesalonickým 2:3, 4.

The history of eastern Rome provides two witnesses to the prophetic truth that is also represented in the symbolic relationship of eastern Rome with western Rome. In that relationship, western Rome is the church and eastern Rome is the state. Rome is a combination of church and state as represented as iron and clay in Daniel chapter two.

Dejiny východného Ríma poskytujú dve svedectvá o prorockej pravde, ktorá je tiež znázornená v symbolickom vzťahu východného Ríma k západnému Rímu. V tomto vzťahu západný Rím predstavuje cirkev a východný Rím predstavuje štát. Rím je spojením cirkvi a štátu, znázorneným ako železo a hlina v druhej kapitole Daniela.

A reason that it can be seen convincingly that in the latter days worldwide Islam comes against a power represented as a combination of church and state, taking its territory and capital is sustained by two other witnesses from the sacred history of Revelation nine. Osman conquered the territory of Nicomedia on July 27, 1299, and he then conquered the territory of Nicaea two years later in 1301. His son conquered the capital city of Nicaea in 1331, and the same son conquered the capital city of Nicomedia in a four-year siege that ended in 1337. The pioneers marked July 27, 1299 with Osman, but never looked at the next battle, the battle of Nicaea as the historical second step to establishing the Ottoman Empire. July 27, 1299 was the first step of several steps to reach the Sunday law. The first two steps of Turkish Islam identified the beginning of a prophecy that ended in 1449, then again in 1840, then again at 9/11 and then again on December 31, 2023.

Dôvod, prečo možno presvedčivo vidieť, že v posledných dňoch celosvetový islam vystupuje proti moci predstavenej ako spojenie cirkvi a štátu, pričom jej odníma územie i hlavné mesto, je podopretý ďalšími dvoma svedectvami z posvätných dejín deviatej kapitoly Zjavenia. Osman dobyl územie Nikomédie 27. júla 1299 a potom o dva roky neskôr, v roku 1301, dobyl aj územie Nicey. Jeho syn dobyl hlavné mesto Niceu v roku 1331 a ten istý syn dobyl aj hlavné mesto Nikomédiu po štvorročnom obliehaní, ktoré sa skončilo v roku 1337. Priekopníci vyznačili dátum 27. júl 1299 v súvislosti s Osmanom, no nikdy nevenovali pozornosť nasledujúcej bitke, bitke o Niceu, ako historickému druhému kroku pri ustanovení Osmanskej ríše. Dvadsiaty siedmy júl 1299 bol prvým krokom z niekoľkých krokov vedúcich k nedeľnému zákonu. Prvé dva kroky tureckého islamu označili začiatok proroctva, ktoré sa skončilo v roku 1449, potom opäť v roku 1840, potom znovu 11. septembra a potom opäť 31. decembra 2023.

The first of those two steps marked not only the beginning of one hundred and fifty years, but also it marked the beginning of thirty-eight years. It began with Osman taking the territory of Nicomedia, and it ended thirty-eight years later when Osman’s son took the capital city of Nicomedia at the end of a four-year siege in 1337. The number thirty-eight represents “rising up,” and the initial step of Osman taking the territory marked the rising up of Turkish Islam. In that first step of thirty-eight years, a “four year” siege marks the conclusion. At the last step of the one hundred and fifty years, the humiliation is delivered and four years later in 1453, the capital of eastern Rome is taken.

Prvý z týchto dvoch krokov označil nielen začiatok sto päťdesiatich rokov, ale označil aj začiatok tridsiatich ôsmich rokov. Začal sa tým, že Osman obsadil územie Nikomédie, a skončil sa o tridsaťosem rokov neskôr, keď Osmanov syn po štvorročnom obliehaní v roku 1337 dobyl hlavné mesto Nikomédie. Číslo tridsaťosem predstavuje „povstanie“ a počiatočný krok, v ktorom Osman obsadil toto územie, označil povstanie tureckého islamu. V tomto prvom kroku trvajúcom tridsaťosem rokov označuje jeho záver „štvorročné“ obliehanie. V poslednom kroku sto päťdesiatich rokov prichádza poníženie a o štyri roky neskôr, v roku 1453, je dobyté hlavné mesto východného Ríma.

Whether it was the Ottoman Turks in 1453, or Osman’s son taking both Nicomedia in 1337 and Nicaea in 1331, in all three instances, each capital city had served at some point in history as the capital of eastern Rome. All three lines are identifying the conquering of eastern Rome. Each of those three lines identifies Islam conquering first the territory and thereafter the capital of eastern Rome. The name of all three capitals is the same as the name of the territory. Each of the three lines have distinct alpha and omega historical figures. While identifying a church state relationship with the humiliation by Islam of both emperor and empress, the prophetic humiliation ties their lines together with western Rome, that was also humiliated by Constantine the Great when he chose Constantinople over the city of Rome in 330. Western Rome’s final humiliation came in 476 with the final emperor, and continued to decline rapidly from there on.

Či už to boli osmanskí Turci v roku 1453, alebo Osmanov syn, ktorý dobyl Nikomédiu v roku 1337 i Niceu v roku 1331, vo všetkých troch prípadoch každé hlavné mesto v určitom období dejín slúžilo ako hlavné mesto východného Ríma. Všetky tri línie označujú dobytie východného Ríma. Každá z týchto troch línií označuje, že islam najprv dobyl územie a potom hlavné mesto východného Ríma. Názov všetkých troch hlavných miest je totožný s názvom územia. Každá z týchto troch línií má odlišné historické postavy alfa a omega. Pri označovaní vzťahu cirkvi a štátu spolu s ponížením cisára i cisárovnej islamom prorocké poníženie spája ich línie so západným Rímom, ktorý bol takisto ponížený Konštantínom Veľkým, keď si v roku 330 zvolil Konštantínopol namiesto mesta Rím. Konečné poníženie západného Ríma prišlo v roku 476 s posledným cisárom a odvtedy ďalej rýchlo upadal.

Western Rome in relation to eastern Rome was the church, the east was the state. Humiliation at the beginning in 330, then humiliation in 476, and then in 782 and then again in 1449. A line of humiliation beginning with the division of a kingdom, followed in 476 by the humiliation of losing the emperor, and therefore empire, only to be followed by Islam bringing humiliation first to the territory of the east in 782 and then to the capital of the east in 1453.

Západný Rím vo vzťahu k východnému Rímu predstavoval cirkev; východ predstavoval štát. Poníženie na začiatku v roku 330, potom poníženie v roku 476, a potom v roku 782 a napokon znovu v roku 1449. Línia poníženia, začínajúca rozdelením kráľovstva, po ktorej v roku 476 nasledovalo poníženie stratou cisára, a teda aj ríše, aby napokon po nej islam priniesol poníženie najprv územiu východu v roku 782 a potom hlavnému mestu východu v roku 1453.

Islam of Bible prophecy brings to light the line of both eastern and western Rome, and the light that Islam is producing today is in agreement with, but far beyond what the foundational light of Islam was for the Millerite pioneers. The testing time that began in 2024 with who is ‘the robbers of thy people who establish the vision’ was the alpha of the testing period, and now at the end of the testing period light from the subject of Islam of Revelation chapter nine adds witnesses of western and eastern Rome that were never evaluated until these current latter days.

Islam biblického proroctva vynáša na svetlo líniu východného aj západného Ríma a svetlo, ktoré dnes islam prináša, je v súlade s tým, čím bolo základné svetlo islamu pre milleritických priekopníkov, no zároveň ho ďaleko presahuje. Čas skúšky, ktorý sa začal v roku 2024 otázkou, kto sú „lupiči tvojho ľudu, ktorí uskutočňujú videnie“, bol alfou obdobia skúšky, a teraz na konci obdobia skúšky svetlo z témy islamu zo Zjavenia, deviatej kapitoly, pridáva svedkov západného a východného Ríma, ktorí nikdy neboli skúmaní až do týchto súčasných posledných dní.

The prophetic lines of Islam represented in chapters nine through eleven bring together the lines of history located in verses ten through sixteen of Daniel eleven by providing testimonies which connect with lines already under discussion in these articles. But within the prophetic illustration of the rise of Islam is the rise of both the movement of the Millerites and the movement of the one hundred and forty-four thousand. Two four-year periods placed firmly within and as part of the time prophecies of Revelation nine provide witness to the four years of 1840 unto 1844. In 1844 prophetic time is no longer, so the symbolic four-year period is defined by its prophetic characteristics, not time. The first four-year period identifies Islam conquering Nicomedia, the former eastern Roman capital in 1337, thirty-eight years after his father conquered the territory. The second four years identifies the humiliation of eastern Romes political and religious rulers in 1449, brought about by Islam and the third four years identifies a glorious manifestation of the power of God when the angel who lightened the earth with his glory descended on August 11, 1840.

Prorocké línie islamu, predstavené v deviatej až jedenástej kapitole, spájajú dejinné línie nachádzajúce sa vo veršoch desať až šestnásť jedenástej kapitoly Daniela tým, že poskytujú svedectvá, ktoré sa spájajú s líniami už rozoberanými v týchto článkoch. No v rámci prorockého znázornenia vzostupu islamu sa nachádza aj vzostup hnutia milleritov i hnutia sto štyridsaťštyritisíc. Dve štvorročné obdobia, pevne umiestnené v časových proroctvách deviatej kapitoly Zjavenia a tvoriace ich súčasť, vydávajú svedectvo o štyroch rokoch od roku 1840 do roku 1844. V roku 1844 už prorocký čas nejestvuje, a preto je symbolické štvorročné obdobie vymedzené svojimi prorockými charakteristikami, nie časom. Prvé štvorročné obdobie označuje dobytie Nikomédie islamom, niekdajšieho východorímskeho hlavného mesta, v roku 1337, tridsaťosem rokov po tom, čo jeho otec dobyl toto územie. Druhé štyri roky označujú poníženie politických a náboženských vládcov Východného Ríma v roku 1449, spôsobené islamom, a tretie štyri roky označujú slávne zjavenie Božej moci, keď anjel, ktorý osvietil zem svojou slávou, zostúpil 11. augusta 1840.

The Millerite history of the first and second angel aligns with the history of the third angel during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That final sealing work is the blotting out of sin, it is the combination of Divinity with humanity and it takes place during a warfare that is being brought by Islam.

Milleritské dejiny prvého a druhého anjela sú v súlade s dejinami tretieho anjela počas pečatenia stoštyridsaťštyritisíc. Toto záverečné dielo pečatenia je vymazaním hriechu; je spojením božstva s ľudstvom a odohráva sa počas vojny, ktorú prináša islam.

> And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:2–4.

> A otvoril bezodnú priepasť; a z priepasti vystúpil dym ako dym veľkej pece, a slnko i povetrie sa zatmelo od dymu priepasti. A z dymu vyšli na zem kobylky; a bola im daná moc, ako majú moc škorpióny zeme. A bolo im prikázané, aby neškodili tráve zeme ani nijakej zeleni ani nijakému stromu, ale iba tým ľuďom, ktorí nemajú pečať Božiu na svojich čelách. Zjavenie 9:2–4.

The perfect fulfillment of every prophecy is in the last days, so this passage is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The prophecy of Islam in Revelation nine provides the historical key to bring the most complete illustration of the power that establishes the vision together in the history that culminated on August 11, 1840, when Islam was restrained. From that point the testimony of Revelation nine extended into chapter ten and the history of the first and second angels. Then in chapter eleven the third woe arrives suddenly at the Sunday law, which is when the loud cry of the third angel begins. Chapter nine is the key of Islam in organizing the rise and fall of kingdoms set forth in Daniel and the Revelation. Chapters ten and eleven identify the experience of the one hundred and forty-four thousand wise virgins. Chapter nine identifies the symbol that establishes the external vision and chapters ten and eleven identify the internal vision associated with following the Lamb into the Most Holy Place.

Dokonalé naplnenie každého proroctva je v posledných dňoch, a tak tento úsek označuje spečatenie sto štyridsaťštyritisíc. Proroctvo o islame v Zjavení deviatej kapitoly poskytuje historický kľúč, ktorý v dejinách vrcholiacich 11. augusta 1840, keď bol islam zadržaný, spája do jedného celku najúplnejšie znázornenie moci, ktorá ustanovuje videnie. Od tohto bodu svedectvo Zjavenia deviatej kapitoly pokračovalo do desiatej kapitoly a do dejín prvého a druhého anjela. Potom v jedenástej kapitole náhle prichádza tretie beda pri nedeľnom zákone, čo je čas, keď sa začína mocné volanie tretieho anjela. Deviata kapitola je kľúčom islamu pri usporiadaní vzostupu a pádu kráľovstiev predstavených v Danielovi a v Zjavení. Desiata a jedenásta kapitola označujú skúsenosť sto štyridsaťštyritisíc múdrych panien. Deviata kapitola označuje symbol, ktorý ustanovuje vonkajšie videnie, a desiata a jedenásta kapitola označujú vnútorné videnie spojené s nasledovaním Baránka do Svätyne svätých.

Revelation chapter ten opens with Christ as the mighty angel that descends with a little book open. That event was fulfilled on August 11, 1840 at the conclusion of the prophecy of Revelation nine that identifies three hundred and ninety-one years and fifteen days. Revelation ten identifies the history onward until the message became bitter in John’s stomach on October 22, 1844. The four years of 1840 to 1844 begin with the arrival of the first angel and end with the arrival of the third angel. Those four years that followed after the fulfillment of August 11, 1840 were typified by four years from July 27, 1449 unto 1453 at the beginning of the three hundred and ninety-one years and fifteen days. Both those four-year periods align with the four years of the siege of Nicomedia from 1333 unto 1337. Symbolically eastern Rome was conquered by Islam three times. First was at the siege of Nicaea in 1331, then the four-year siege of Nicomedia in 1337 and then the siege of Constantinople in 1453.

Desiata kapitola Zjavenia sa otvára Kristom ako mocným anjelom, ktorý zostupuje s otvorenou knižkou. Táto udalosť sa naplnila 11. augusta 1840 pri závere proroctva Zjavenia deviatej kapitoly, ktoré označuje tristo deväťdesiatjeden rokov a pätnásť dní. Zjavenie desať označuje nasledujúce dejiny až po chvíľu, keď sa posolstvo stalo horkým v Jánovom žalúdku 22. októbra 1844. Štyri roky od 1840 do 1844 sa začínajú príchodom prvého anjela a končia príchodom tretieho anjela. Tieto štyri roky, ktoré nasledovali po naplnení 11. augusta 1840, boli predobrazené štyrmi rokmi od 27. júla 1449 do roku 1453 na začiatku tristo deväťdesiatichjedných rokov a pätnástich dní. Obe tieto štvorročné obdobia sú v súlade so štyrmi rokmi obliehania Nikomédie od 1333 do 1337. Symbolicky bol východný Rím dobytý islamom trikrát. Prvýkrát to bolo pri obliehaní Nikáje v roku 1331, potom pri štvorročnom obliehaní Nikomédie v roku 1337 a napokon pri obliehaní Konštantínopola v roku 1453.

Diocletian legally divided Rome into east and west in 293, and Constantine prophetically divided Rome into east and west in 330. In 395, upon the death of the emperor Theodosius I, the empire was formerly and permanently divided as he bequeathed the east and the west to his two sons. The Catholic church divided into east and west in 1054 at the “great schism.” The division was gradual as was the demise that followed. The division remains to this very day. Within fifty years from that date, the western church in Rome began roughly two hundred years of crusades against Islam. Western Rome fell when it lost its last emperor in 476. Eastern Rome fell in 1453. Papal Rome fell in 1798. Pagan Rome divided unto east and west in 293, 330 and 395. Papal Rome divided unto east and west in 1054. Sister White identifies the rise and fall of kingdoms as a primary point of reference in the study of God’s Word.

Dioklecián právne rozdelil Rím na východ a západ v roku 293 a Konštantín prorocky rozdelil Rím na východ a západ v roku 330. Roku 395, po smrti cisára Theodosia I., bola ríša formálne a natrvalo rozdelená, keď odkázal východ a západ svojim dvom synom. Katolícka cirkev sa rozdelila na východ a západ v roku 1054 pri „veľkej schizme“. Rozdelenie bolo postupné, tak ako aj úpadok, ktorý po ňom nasledoval. Toto rozdelenie trvá až dodnes. Do päťdesiatich rokov od tohto dátumu začala západná cirkev v Ríme približne dvesto rokov križiackych výprav proti islamu. Západný Rím padol, keď v roku 476 stratil svojho posledného cisára. Východný Rím padol v roku 1453. Pápežský Rím padol v roku 1798. Pohanský Rím sa rozdelil na východ a západ v rokoch 293, 330 a 395. Pápežský Rím sa rozdelil na východ a západ v roku 1054. Sestra Whiteová označuje vzostup a pád kráľovstiev za základný referenčný bod pri štúdiu Božieho slova.

The kingdoms that are brought out into the light of history from chapter nine of Revelation strengthen the argument that it is Rome that establishes the vision. The prophetic connection between Islam and the one hundred and forty-four thousand is evidence the message of the midnight cry, that was typified by Christ riding into Jerusalem on an ass, is represented by a time prophecy that began in the time of the first woe, continued on in the second part of the prophecy in the second woe, and reached its fulfillment in the four-year history where the Millerite movement of the first and second angels began with the fulfillment of that very prophecy. The prophecy began with the symbol of “thirty-eight and two years” (1299 and 1301) years marking the rise of Islam and it concluded with the symbol of “thirty-eight and two years” (1838 and 1840) marking the rise of the Millerites.

Kráľovstvá, ktoré sú z deviatej kapitoly Zjavenia vyvedené na svetlo dejín, posilňujú argument, že videnie ustanovuje Rím. Prorocká súvislosť medzi islamom a stoštyridsiatimi štyrmi tisícmi je dôkazom, že posolstvo polnočného volania, ktoré bolo predobrazené Kristom vchádzajúcim do Jeruzalema na osli, je predstavené časovým proroctvom, ktoré sa začalo v čase prvého beda, pokračovalo ďalej v druhej časti proroctva v druhom beda a dosiahlo svoje naplnenie v štvorročných dejinách, v ktorých sa milleritské hnutie prvého a druhého anjela začalo naplnením práve tohto proroctva. Proroctvo sa začalo symbolom „tridsaťosem a dva roky“ (1299 a 1301), pričom roky označovali vzostup islamu, a skončilo sa symbolom „tridsaťosem a dva roky“ (1838 a 1840), ktorý označoval vzostup milleritov.

In 1844, at the conclusion of the Millerites four-year period that had been typified by the siege of 1333 unto 1337, and 1449 unto the siege of 1453 prophetic time was no longer to be applied. The lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand is directly connected with the prophecy where Islam is lifted up.

V roku 1844, na konci štvorročného obdobia milleritov, ktoré bolo predobrazené obliehaním rokov 1333 až 1337 a rokov 1449 až obliehanie roku 1453, sa prorocký čas už nemal ďalej uplatňovať. Pozdvihnutie zástavy sto štyridsaťštyritisíc je priamo spojené s proroctvom, v ktorom je pozdvihnutý islam.

> Judah, thou art he whom thy brethren shall praise: thy hand shall be in the neck of thine enemies; thy father’s children shall bow down before thee. Judah is a lion’s whelp: from the prey, my son, thou art gone up: he stooped down, he couched as a lion, and as an old lion; who shall rouse him up? The sceptre shall not depart from Judah, nor a lawgiver from between his feet, until Shiloh come; and unto him shall the gathering of the people be. Binding his foal unto the vine, and his ass’s colt unto the choice vine; he washed his garments in wine, and his clothes in the blood of grapes: His eyes shall be red with wine, and his teeth white with milk. Genesis 49:8–12.

> Júda, teba budú tvoji bratia chváliť; tvoja ruka bude na šiji tvojich nepriateľov; synovia tvojho otca sa ti budú klaňať. Júda je levíča; od koristi, môj synu, vystúpil si. Skrčil sa, ľahol si ako lev a ako starý lev; kto ho zobudí? Žezlo sa nevzdiali od Júdu ani zákonodarca spomedzi jeho nôh, dokiaľ nepríde Šílo; a jemu bude patriť poslušnosť národov. Svoje osliatko priväzuje k viniču a žriebä svojej oslice k ušľachtilej réve; svoje rúcho perie vo víne a svoj odev v krvi hrozna. Jeho oči budú tmavé od vína a jeho zuby biele od mlieka. 1. Mojžišova 49,8–12.

The one hundred and forty-four thousand perfectly reflect the character of Christ, and Christ is among other symbolic representations, “the choice vine.” Ishmael is identified as a “wild” man in Genesis 16:12.

Sto štyridsaťštyri tisíc dokonale odráža Kristov charakter a Kristus je okrem iných symbolických zobrazení „výborný vinič“. Izmael je v Genezis 16:12 označený za „divého“ človeka.

> And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man's hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren.

> A bude to divý človek; jeho ruka bude proti každému človeku a ruka každého človeka proti nemu; a bude bývať pred tvárou všetkých svojich bratov.

The word translated as “wild” is the wild Arabian ass. Christ’s representatives in the latter days ride upon the message of the wild Arabian ass, the ass that Christ rode into Jerusalem, the ass that finally spoke after Balaam struck him the third time. The messengers that proclaimed the message that empowered the first angel’s message in 1840 did not see a relevant and important one-hundred-and-fifty-year prophecy in the very prophetic history where the message that empowered the movement was located. They did not see two four-year periods in that very same time prophecy that typified the history of 1840 unto 1844. The Lion of the tribe of Judah is now opening up light from the “old paths” that has never been seen before, and it is light that is in agreement with that light that has been opening up since December 31, 2023. It removes any doubts on whether it is Islam that strikes Nashville. The light illuminates the symbol of Rome, thus becoming an omega statement to the alpha controversy in 2024 about the robbers of thy people, and it is also the omega symbol of the argument over the very same symbol in Millerite history. It identifies that Islam of the time prophecies of Revelation nine is the external message during the internal history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. We have been teaching this fact for some time, but it can now be demonstrated upon one line that begins in Revelation nine and ends in Revelation eleven. The third four-year period connected with Islam’s time prophecy that was fulfilled in 1840 unto 1844, illustrates the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. By the great earthquake of Revelation eleven the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign.

Slovo preložené ako „divý“ je divý arabský osol. Kristovi predstavitelia v posledných dňoch jazdia na posolstve divého arabského osla, osla, na ktorom Kristus vošiel do Jeruzalema, osla, ktorý napokon prehovoril po tom, čo ho Balám udrel tretí raz. Poslovia, ktorí ohlasovali posolstvo, ktoré v roku 1840 zmocnilo posolstvo prvého anjela, nevideli v tých istých prorockých dejinách, kde sa nachádzalo posolstvo, ktoré zmocnilo toto hnutie, príslušné a dôležité stopäťdesiatročné proroctvo. Nevideli ani dve štvorročné obdobia v tom istom časovom proroctve, ktoré predobrazovali dejiny od roku 1840 do roku 1844. Lev z kmeňa Júdovho teraz otvára svetlo zo „starých chodníkov“, ktoré ešte nikdy predtým nebolo videné, a je to svetlo, ktoré je v súlade s tým svetlom, ktoré sa otvára od 31. decembra 2023. Odstraňuje akékoľvek pochybnosti o tom, či je to islam, ktorý zasahuje Nashville. Toto svetlo osvetľuje symbol Ríma, čím sa stáva výrokom omega k alfa sporu v roku 2024 o lupičoch tvojho ľudu, a je zároveň aj symbolom omega v spore o ten istý symbol v dejinách milleritov. Ukazuje, že islam časových proroctiev zo Zjavenia 9 je vonkajším posolstvom počas vnútornej histórie času pečatenia stoštyridsaťštyritisíc. Túto skutočnosť učíme už nejaký čas, no teraz ju možno preukázať na jednej línii, ktorá sa začína v Zjavení 9 a končí v Zjavení 11. Tretie štvorročné obdobie spojené s časovým proroctvom islamu, ktoré sa naplnilo od roku 1840 do roku 1844, znázorňuje čas pečatenia stoštyridsaťštyritisíc. Pri veľkom zemetrasení zo Zjavenia 11 je stoštyridsaťštyritisíc pozdvihnutých ako zástava.

In Ezekiel thirty-seven the raising up of God’s people as an army is a two-step process that had been typified by the creation of Adam. First Adam was formed of the clay, then Christ breathed into him the breath of life. In Ezekiel the first prophecy forms the dead bodies, but they are still dead. Then the four winds are breathed upon the bodies and they rise up as a mighty army. The number thirty-eight and forty represent those two steps.

V Ezechielovi tridsaťsedem je vzkriesenie Božieho ľudu ako vojska dvojstupňovým procesom, ktorý bol predobrazený stvorením Adama. Najprv bol Adam utvorený z hliny, potom doň Kristus vdýchol dych života. V Ezechielovi prvé proroctvo utvára mŕtve telá, ale tie sú stále mŕtve. Potom sú štyri vetry vdýchnuté na telá a ony povstávajú ako mocné vojsko. Čísla tridsaťosem a štyridsať predstavujú tieto dva kroky.

We will continue these things in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v týchto témach.

> After this there was a feast of the Jews; and Jesus went up to Jerusalem. Now there is at Jerusalem by the sheep market a pool, which is called in the Hebrew tongue Bethesda, having five porches. In these lay a great multitude of impotent folk, of blind, halt, withered, waiting for the moving of the water. For an angel went down at a certain season into the pool, and troubled the water: whosoever then first after the troubling of the water stepped in was made whole of whatsoever disease he had. And a certain man was there, which had an infirmity thirty and eight years. When Jesus saw him lie, and knew that he had been now a long time in that case, he saith unto him, Wilt thou be made whole? The impotent man answered him, Sir, I have no man, when the water is troubled, to put me into the pool: but while I am coming, another steppeth down before me. Jesus saith unto him, Rise, take up thy bed, and walk. And immediately the man was made whole, and took up his bed, and walked: and on the same day was the sabbath. John 5:1–9.

> Potom bol židovský sviatok a Ježiš vystúpil do Jeruzalema. V Jeruzaleme je pri Ovčej bráne rybník, ktorý sa po hebrejsky volá Bethesda a má päť stĺporadí. V nich ležalo veľké množstvo chorých: slepých, chromých, ochrnutých, ktorí čakali na pohyb vody. Lebo anjel zostupoval v určenom čase do rybníka a rozvíril vodu; a kto po rozvírení vody vošiel prvý, uzdravel sa, nech ho trápila akákoľvek choroba. Bol tam istý človek, ktorý mal chorobu tridsaťosem rokov. Keď ho Ježiš videl ležať a vedel, že je už dlho v tom stave, povedal mu: Chceš ozdravieť? Chorý mu odpovedal: Pane, nemám človeka, ktorý by ma, keď sa voda rozvíri, spustil do rybníka; ale kým ja prichádzam, iný zostupuje predo mnou. Ježiš mu povedal: Vstaň, vezmi si lôžko a choď. A hneď človek ozdravel, vzal si lôžko a chodil. A v ten deň bola sobota. Ján 5:1–9.

> Now rise up, said I, and get you over the brook Zered. And we went over the brook Zered. And the space in which we came from Kadeshbarnea, until we were come over the brook Zered, was thirty and eight years; until all the generation of the men of war were wasted out from among the host, as the Lord sware unto them. Deuteronomy 2:13, 14.

> Teraz vstaňte, povedal som, a prejdite cez potok Zered. A prešli sme cez potok Zered. A čas, za ktorý sme prišli od Kadešbarney, až kým sme neprešli cez potok Zered, bol tridsaťosem rokov, dokiaľ nevyhynulo spomedzi tábora celé pokolenie bojaschopných mužov, ako im Hospodin prisahal. Deuteronómium 2:13, 14.

Back to Articles