Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventeen

Kniha Daniel – sto sedemnásť

Unveiling the Soon-Coming Sunday Law: A Typological Analysis of the Sign to Flee

Odhalenie čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona: typologická analýza znamenia na útek

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White identifies the soon-coming Sunday law as the “sign,” that was typified by the armies of Rome encompassing Jerusalem in the year 66, and in doing so, she identifies a class who have eyes that see not, and ears that hear not.

Sestra Whiteová označuje čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon za „znamenie“, ktoré bolo predobrazené vojskami Ríma obkľučujúcimi Jeruzalem v roku 66, a tým zároveň určuje skupinu tých, ktorí majú oči a nevidia, a uši a nepočujú.

> “Eternity stretches before us. The curtain is about to be lifted. We who occupy this solemn, responsible position, what are we doing, what are we thinking about, that we cling to our selfish love of ease, while souls are perishing around us? Have our hearts become utterly callous? Cannot we feel or understand that we have a work to do for the salvation of others? Brethren, are you of the class who having eyes see not, and having ears hear not? Is it in vain that God has given you a knowledge of His will? Is it in vain that He has sent you warning after warning? Do you believe the declarations of eternal truth concerning what is about to come upon the earth, do you believe that God’s judgments are hanging over the people, and can you still sit at ease, indolent, careless, pleasure loving?

> „Večnosť sa rozprestiera pred nami. Opona sa má čoskoro zdvihnúť. My, ktorí zastávame toto vážne, zodpovedné postavenie, čo robíme, na čo myslíme, že sa pridŕžame svojej sebeckej lásky k pohodliu, zatiaľ čo duše hynú okolo nás? Stali sa naše srdcia úplne necitlivými? Nemôžeme cítiť ani pochopiť, že máme vykonať dielo pre spasenie iných? Bratia, patríte k tej triede, ktorá majúc oči nevidí a majúc uši nepočuje? Či azda nadarmo vám Boh dal poznanie svojej vôle? Či azda nadarmo vám poslal varovanie za varovaním? Veríte výrokom večnej pravdy o tom, čo má prísť na zem, veríte, že Božie súdy visia nad ľudom, a predsa môžete stále sedieť v pokoji, nečinní, ľahostajní, milujúci rozkoše?“

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> „Teraz nie je čas, aby Boží ľud upínal svoje náklonnosti alebo si zhromažďoval svoj poklad vo svete. Čas nie je ďaleko, keď budeme, podobne ako raní učeníci, prinútení hľadať útočisko na opustených a osamelých miestach. Ako obliehanie Jeruzalema rímskymi vojskami bolo znamením na útek pre judejských kresťanov, tak prevzatie moci zo strany nášho národa v nariadení vynucujúcom pápežskú sobotu bude pre nás varovaním. Vtedy bude čas opustiť veľké mestá ako prípravu na opustenie menších miest a odchod do ústranných príbytkov na odľahlých miestach medzi vrchmi.“ Testimonies, zväzok 5, 464.

The soon coming Sunday law in the United States is the warning signal (sign), “to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Laodicean Adventism is largely unaware that the Sunday law crisis in the United States, fulfills the “sign” spoken of in The Great Controversy. It is typified by the “sign” at the beginning of the three and a half years. The “sign” which was fulfilled in the first siege of Jerusalem that was brought in the year 66, and it typifies the “ensign” that is lifted up at the soon-coming Sunday law.

Blížiaci sa nedeľný zákon v Spojených štátoch je výstražným znamením (znakom), „aby sme opustili veľké mestá ako prípravu na opustenie menších a odchod do ústranných príbytkov na odľahlých miestach medzi horami“. Laodicejský adventizmus si z veľkej časti neuvedomuje, že kríza nedeľného zákona v Spojených štátoch napĺňa „znamenie“, o ktorom sa hovorí vo Veľkom spore vekov. Je predobrazene vyjadrená „znamením“ na začiatku troch a pol roka. Toto „znamenie“, ktoré sa naplnilo pri prvom obliehaní Jeruzalema v roku 66, je predobrazom „zástavy“, ktorá je vztýčená pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone.

The actual destruction of Jerusalem was accomplished by Titus in the year 70 AD, and the siege of Titus had been first typified in the 66 AD siege of Cestius, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. It was the beginning siege of Cestius that was the “sign” to flee that Jesus had given, not the siege of Titus. One was the siege at the beginning, the other was the siege at the end.

Skutočné zničenie Jeruzalema vykonal Titus v roku 70 po Kr. a Titovo obliehanie bolo najprv predobrazne znázornené obliehaním Cestia v roku 66 po Kr., lebo Ježiš vždy znázorňuje koniec nejakej veci jej začiatkom. „Znamením“ na útek, ktoré dal Ježiš, bolo počiatočné obliehanie Cestia, nie Titovo obliehanie. Jedno bolo obliehaním na začiatku, druhé bolo obliehaním na konci.

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies,’ said Jesus, ‘then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out.’ Luke 21:20, 21. After the Romans under Cestius had surrounded the city, they unexpectedly abandoned the siege when everything seemed favorable for an immediate attack. The besieged, despairing of successful resistance, were on the point of surrender, when the Roman general withdrew his forces without the least apparent reason. But God’s merciful providence was directing events for the good of His own people. The promised sign had been given to the waiting Christians, and now an opportunity was offered for all who would, to obey the Saviour’s warning. Events were so overruled that neither Jews nor Romans should hinder the flight of the Christians. Upon the retreat of Cestius, the Jews, sallying from Jerusalem, pursued after his retiring army; and while both forces were thus fully engaged, the Christians had an opportunity to leave the city. At this time the country also had been cleared of enemies who might have endeavored to intercept them. At the time of the siege, the Jews were assembled at Jerusalem to keep the Feast of Tabernacles, and thus the Christians throughout the land were able to make their escape unmolested. Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 30.

> „Ani jeden kresťan nezahynul pri skaze Jeruzalema. Kristus dal svojim učeníkom výstrahu a všetci, ktorí verili jeho slovám, očakávali prisľúbené znamenie. ‚Keď uvidíte Jeruzalem obkľúčený vojskami, vedzte, že sa priblížilo jeho spustošenie,‘ povedal Ježiš. ‚Vtedy tí, čo budú v Judsku, nech utečú do vrchov, a tí, čo budú uprostred neho, nech odídu von.‘ Lukáš 21,20.21. Keď Rimania pod velením Cestia obkľúčili mesto, nečakane upustili od obliehania práve vtedy, keď sa všetko zdalo priaznivé na okamžitý útok. Obliehaní, zúfajúci si nad možnosťou úspešného odporu, boli už na pokraji kapitulácie, keď rímsky veliteľ stiahol svoje vojsko bez najmenšej zjavnej príčiny. No Božia milostivá prozreteľnosť riadila udalosti na dobro jeho vlastného ľudu. Prisľúbené znamenie bolo dané bdejúcim kresťanom a teraz sa naskytla príležitosť všetkým, ktorí chceli, poslúchnuť Spasiteľovo varovanie. Udalosti boli usmernené tak, aby ani Židia, ani Rimania nezabránili úteku kresťanov. Po Cestiovom ústupe Židia vyrazili z Jeruzalema a prenasledovali jeho ustupujúce vojsko; a zatiaľ čo boli obe sily takto plne zamestnané, kresťania mali príležitosť opustiť mesto. V tom čase bola aj krajina vyčistená od nepriateľov, ktorí by sa ich azda boli pokúsili zadržať. V čase obliehania boli Židia zhromaždení v Jeruzaleme, aby slávili sviatok stánkov, a tak kresťania po celej krajine mohli nerušene uniknúť. Bez odkladu utiekli na bezpečné miesto — do mesta Pella v krajine Perea za Jordánom.“ Veľký spor vekov, 30.

The siege of Jerusalem by Cestius in the year 66 fulfilled the warning “sign” which Christ had recorded for the Christians of that history, but the siege of Titus in 70 AD provided no “sign” to flee. In that siege there were no Christians left in the city, and that last siege led to the destruction of Jerusalem, and in the destruction of Jerusalem “not one Christian perished,” for the Christians had fled at the beginning of the history.

Obliehanie Jeruzalema Cestiom v roku 66 naplnilo varovné „znamenie“, ktoré Kristus zaznamenal pre kresťanov týchto dejín, no obliehanie Titom v roku 70 po Kr. neposkytlo nijaké „znamenie“ na útek. Pri tomto obliehaní už v meste nezostal nijaký kresťan a toto posledné obliehanie viedlo k zničeniu Jeruzalema; pri zničení Jeruzalema „nezahynul ani jeden kresťan“, lebo kresťania utiekli na začiatku týchto dejín.

> “The Jewish forces, pursuing after Cestius and his army, fell upon their rear with such fierceness as to threaten them with total destruction. It was with great difficulty that the Romans succeeded in making their retreat. The Jews escaped almost without loss, and with their spoils returned in triumph to Jerusalem. Yet this apparent success brought them only evil. It inspired them with that spirit of stubborn resistance to the Romans which speedily brought unutterable woe upon the doomed city.

> „Židovské oddiely, prenasledujúc Cestia a jeho vojsko, zaútočili na ich zadné voj s takou zúrivosťou, že im hrozilo úplné zničenie. Len s veľkými ťažkosťami sa Rimanom podarilo ustúpiť. Židia vyviazli takmer bez strát a so svojou korisťou sa triumfálne vrátili do Jeruzalema. Tento zdanlivý úspech im však priniesol iba zlo. Vnukol im ducha tvrdošijného odporu proti Rimanom, čo onedlho privodilo odsúdenému mestu nevysloviteľnú biedu.“

> “Terrible were the calamities that fell upon Jerusalem when the siege was resumed by Titus. The city was invested at the time of the Passover, when millions of Jews were assembled within its walls.” The Great Controversy, 31.

> „Strašné boli pohromy, ktoré postihli Jeruzalem, keď Titus obnovil obliehanie. Mesto bolo obkľúčené v čase Paschy, keď sa v jeho hradbách zhromaždili milióny Židov.“ Veľký spor, 31.

From the feast of Tabernacles in the year 66 unto the Passover in the year 70 is three and a half years, which prophetically is twelve hundred and sixty days. From the year 66 to the year 70 pagan Rome trampled down the sanctuary and host, just as papal Rome tread down the holy city for forty-two months from the year 538 unto 1798.

Od sviatku Stánkov v roku 66 do Paschy v roku 70 sú tri a pol roka, čo prorocky predstavuje tisíc dvestošesťdesiat dní. Od roku 66 do roku 70 pohanský Rím pošliapaval svätyňu i zástup, tak ako pápežský Rím pošliapaval sväté mesto po štyridsaťdva mesiacov od roku 538 až do roku 1798.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:2.

> Ale nádvorie, ktoré je mimo chrámu, vynechaj a nemeraj ho, lebo je dané pohanom; a sväté mesto budú šliapať nohami štyridsaťdva mesiacov. Zjavenie 11:2.

Both pagan Rome and papal Rome trampled down Jerusalem for twelve hundred and sixty days (years), thus identifying that modern Rome would trample down spiritual Jerusalem of the last days for a symbolic period of twelve hundred and sixty days. That symbolic period would commence at the soon-coming Sunday law in the United States, when the deadly wound is healed.

Pohanský Rím i pápežský Rím pošliapavali Jeruzalem po dobu tisíc dvestošesťdesiatich dní (rokov), čím sa ukazuje, že novodobý Rím bude pošliapavať duchovný Jeruzalem posledných dní počas symbolického obdobia tisíc dvestošesťdesiatich dní. Toto symbolické obdobie sa začne pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone v Spojených štátoch, keď sa zahojí smrteľná rana.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> A videl som jednu z jeho hláv akoby smrteľne ranenú; no jeho smrteľná rana bola zahojená. A celá zem sa v úžase oddala šelme. A klaňali sa drakovi, ktorý dal šelme moc; klaňali sa aj šelme a hovorili: Kto je ako šelma? A kto môže viesť boj proti nej? A boli jej dané ústa, ktoré hovorili veľké veci a rúhania; a bola jej daná moc pôsobiť štyridsaťdva mesiacov. Zjavenie 13:3–5.

The symbolic forty-two months of papal persecution is the “hour,” of the Sunday law crisis. That “hour” begins with a “sign” (the ensign), and ends with “signs.” The “sign” of the ensign at the Sunday law, will cause any Christians still in Babylon to flee to the glorious holy mountain that has been exalted (lifted up) above the other hills.

Symbolických štyridsaťdva mesiacov pápežského prenasledovania je „hodinou“ krízy nedeľného zákona. Táto „hodina“ sa začína „znamením“ (zástavou) a končí „znameniami“. „Znamenie“ zástavy pri nedeľnom zákone spôsobí, že všetci kresťania, ktorí sú ešte v Babylone, utečú k slávnemu svätému vrchu, ktorý bol vyvýšený (pozdvihnutý) nad ostatné pahorky.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> A stane sa v posledných dňoch, že vrch domu Hospodinovho bude pevne stáť na vrchole vrchov a bude vyvýšený nad pahorky; a všetky národy sa k nemu pohrnú. A pôjdu mnohé národy a povedia: Poďte a vystúpme na vrch Hospodinov, do domu Boha Jakobovho; a on nás bude učiť svojim cestám, a budeme chodiť po jeho chodníkoch. Lebo zo Siona vyjde zákon a slovo Hospodinovo z Jeruzalema. Izaiáš 2:2, 3.

The flight from the cities at the decree enforcing Sunday worship was typified by both the flight of the Christians in the year 66, and the flight of the church in the year 538 that fled into the wilderness.

Útek z miest pri vydaní nariadenia vynucujúceho nedeľné uctievanie bol predobrazený tak útekom kresťanov v roku 66, ako aj útekom cirkvi v roku 538, ktorá utiekla na púšť.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. Revelation 12:6.

> A žena utiekla na púšť, kde má miesto pripravené od Boha, aby ju tam živili tisíc dvesto šesťdesiat dní. Zjavenie 12,6.

The destruction of Jerusalem from the first siege to the last siege lasted three and a half years, but a warning message of the coming destruction was given for seven years, three and a half years before the first siege and three and a half years after.

Skaza Jeruzalema od prvého obliehania po posledné obliehanie trvala tri a pol roka, no výstražné posolstvo o prichádzajúcom zničení bolo dávané sedem rokov, tri a pol roka pred prvým obliehaním a tri a pol roka po ňom.

> “All the predictions given by Christ concerning the destruction of Jerusalem were fulfilled to the letter. The Jews experienced the truth of His words of warning: ‘With what measure ye mete, it shall be measured to you again.’ Matthew 7:2.

> „Všetky predpovede, ktoré Kristus vyslovil o zničení Jeruzalema, sa splnili do poslednej bodky. Židia na vlastnej skúsenosti zakúsili pravdivosť Jeho výstražných slov: ‚Akou mierou meriate, takou sa nameria aj vám.‘ Matúš 7:2.

> “Signs and wonders appeared, foreboding disaster and doom. In the midst of the night an unnatural light shone over the temple and the altar. Upon the clouds at sunset were pictured chariots and men of war gathering for battle. The priests ministering by night in the sanctuary were terrified by mysterious sounds; the earth trembled, and a multitude of voices were heard crying: ‘Let us depart hence.’ The great eastern gate, which was so heavy that it could hardly be shut by a score of men, and which was secured by immense bars of iron fastened deep in the pavement of solid stone, opened at midnight, without visible agency.—Milman, The History of the Jews, book 13.

> „Objavili sa znamenia a divy, predznamenávajúce pohromu a skazu. Uprostred noci zažiarilo nad chrámom a oltárom neprirodzené svetlo. Na oblakoch pri západe slnka boli zobrazené vozy a bojovníci zhromažďujúci sa do boja. Kňazi, ktorí v noci konali službu vo svätyni, boli prestrašení tajomnými zvukmi; zem sa triasla a bolo počuť množstvo hlasov volajúcich: ‚Odiďme odtiaľto.‘ Veľká východná brána, ktorá bola taká ťažká, že ju sotva mohlo zavrieť dvadsať mužov, a ktorá bola zaistená obrovskými železnými závorami upevnenými hlboko v dlažbe z pevného kameňa, sa o polnoci otvorila bez viditeľného pričinenia. — Milman, The History of the Jews, kniha 13.“

> “For seven years a man continued to go up and down the streets of Jerusalem, declaring the woes that were to come upon the city. By day and by night he chanted the wild dirge: ‘A voice from the east! a voice from the west! a voice from the four winds! a voice against Jerusalem and against the temple! a voice against the bridegrooms and the brides! a voice against the whole people!’—Ibid. This strange being was imprisoned and scourged, but no complaint escaped his lips. To insult and abuse he answered only: ‘Woe, woe to Jerusalem!’ ‘woe, woe to the inhabitants thereof!’ His warning cry ceased not until he was slain in the siege he had foretold.” The Great Controversy, 29, 30.

> „Sedem rokov istý muž neprestajne chodieval hore-dolu ulicami Jeruzalema a ohlasoval pohromy, ktoré mali prísť na mesto. Vo dne i v noci spieval divoký žalospev: ‚Hlas od východu! hlas od západu! hlas od štyroch vetrov! hlas proti Jeruzalemu a proti chrámu! hlas proti ženíchom a nevestám! hlas proti všetkému ľudu!‘ — Ibid. Túto zvláštnu bytosť uväznili a zbičovali, no z jeho pier neunikla nijaká sťažnosť. Na urážky a zneužívanie odpovedal iba: ‚Beda, beda Jeruzalemu!‘ ‚beda, beda jeho obyvateľom!‘ Jeho výstražný výkrik neutíchol, kým nebol zabitý pri obliehaní, ktoré predpovedal.“ Veľký spor, 29, 30.

The final destruction of literal Jerusalem in the year 70 was preceded by “signs and wonders” which identified “disaster and doom.” The warning “signs” were manifested for three and a half years before the first siege and for the three and a half years that led to the destruction. The “signs” (in the plural) that identified the coming destruction was not the “sign” of warning to flee, but a pronouncement of the imminent close of probation.

Konečnému zničeniu doslovného Jeruzalema v roku 70 predchádzali „znamenia a zázraky“, ktoré označovali „pohromu a skazu“. Výstražné „znamenia“ sa zjavovali tri a pol roka pred prvým obliehaním a počas troch a pol roka, ktoré viedli k zničeniu. „Znamenia“ (v množnom čísle), ktoré označovali prichádzajúce zničenie, neboli „znamením“ varujúcim k úteku, ale vyhlásením bezprostredného uzavretia doby milosti.

In the trampling down of spiritual Jerusalem from 538 to 1798, the “sign” of warning to flee, was when the abomination of desolation was when “that man of sin” was “revealed,” as “the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.”

Pri pošliapavaní duchovného Jeruzalema od roku 538 do roku 1798 bolo „znamením“ varovania na útek to, keď sa ohavnosť spustošenia prejavila, keď bol „ten človek hriechu“ „zjavený“ ako „syn zatratenia, ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa volá Boh alebo čo sa uctieva; takže ako Boh sedí v chráme Božom a ukazuje sa, že je Boh.“

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand.) Matthew 24:15.

> Keď teda uvidíte ohavnosť spustošenia, o ktorej hovoril prorok Daniel, stáť na svätom mieste, (kto číta, nech rozumie.) Matúš 24:15.

When the Christians of that history recognized that “sign” they fled into the wilderness for twelve hundred and sixty years.

Keď kresťania tých dejín rozpoznali toto „znamenie“, utiekli na tisíc dvesto šesťdesiat rokov na púšť.

> “It required a desperate struggle for those who would be faithful to stand firm against the deceptions and abominations which were disguised in sacerdotal garments and introduced into the church. The Bible was not accepted as the standard of faith. The doctrine of religious freedom was termed heresy, and its upholders were hated and proscribed.

> „Od tých, ktorí chceli zostať verní, sa vyžadoval zúfalý zápas, aby pevne odolali klamstvám a ohavnostiam, ktoré boli zahalené do kňazských rúch a zavádzané do cirkvi. Biblia nebola prijímaná ako meradlo viery. Učenie o náboženskej slobode bolo označované za kacírstvo a jeho zástancovia boli nenávidení a prenasledovaní.

> “After a long and severe conflict, the faithful few decided to dissolve all union with the apostate church if she still refused to free herself from falsehood and idolatry. They saw that separation was an absolute necessity if they would obey the word of God. They dared not tolerate errors fatal to their own souls, and set an example which would imperil the faith of their children and children’s children. To secure peace and unity they were ready to make any concession consistent with fidelity to God; but they felt that even peace would be too dearly purchased at the sacrifice of principle. If unity could be secured only by the compromise of truth and righteousness, then let there be difference, and even war.” The Great Controversy, 45.

> „Po dlhom a prudkom zápase sa verná hŕstka rozhodla prerušiť každé spojenie s odpadlíckou cirkvou, ak sa ešte stále odmietne oslobodiť od nepravdy a modloslužby. Videli, že odlúčenie je nevyhnutnou nutnosťou, ak chcú poslúchať Božie slovo. Neodvažovali sa trpieť bludy osudné pre ich vlastné duše a dávať príklad, ktorý by ohrozil vieru ich detí i detí ich detí. Aby zabezpečili pokoj a jednotu, boli pripravení urobiť každý ústupok zlučiteľný s vernosťou Bohu; cítili však, že aj pokoj by bol vykúpený príliš draho, keby mal byť získaný obetovaním zásady. Ak by sa jednota dala zabezpečiť iba kompromisom pravdy a spravodlivosti, nech teda príde rozdielnosť, ba aj vojna.“ The Great Controversy, 45.

Approaching the conclusion of the twelve hundred and sixty years of papal persecution there were “signs” (in the plural), and as with the “signs” at the end of the twelve hundred and sixty days that pagan Rome trampled down literal Jerusalem; those “signs” were not signs to flee.

Blížiac sa k záveru tisíc dvestošesťdesiatich rokov pápežského prenasledovania, objavili sa „znamenia“ (v množnom čísle), a podobne ako pri „znameniach“ na konci tisíc dvestošesťdesiatich dní, počas ktorých pohanský Rím pošliapaval doslovný Jeruzalem, ani tieto „znamenia“ neboli znameniami na útek.

> “The Saviour gives signs of His coming, and more than this, He fixes the time when the first of these signs shall appear: ‘Immediately after the tribulation of those days shall the sun be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars shall fall from heaven, and the powers of the heavens shall be shaken: and then shall appear the sign of the Son of man in heaven: and then shall all the tribes of the earth mourn, and they shall see the Son of man coming in the clouds of heaven with power and great glory. And He shall send His angels with a great sound of a trumpet, and they shall gather together His elect from the four winds, from one end of heaven to the other.’

> „Spasiteľ dáva znamenia svojho príchodu, a viac než to, určuje čas, keď sa objaví prvé z týchto znamení: ‚A hneď po súžení tých dní sa zatmie slnko a mesiac nevydá svoje svetlo, a hviezdy budú padať z neba a nebeské mocnosti sa budú otriasať. A vtedy sa ukáže znamenie Syna človeka na nebi; a vtedy budú nariekať všetky kmene zeme a uzrú Syna človeka prichádzať na nebeských oblakoch s mocou a veľkou slávou. A pošle svojich anjelov s veľkým zvukom trúby, a zhromaždia jeho vyvolených od štyroch vetrov, od jedného kraja nebies až po druhý.‘“

> “At the close of the great papal persecution, Christ declared, the sun should be darkened, and the moon should not give her light. Next, the stars should fall from heaven. And He says, ‘Learn a parable of the fig tree; When his branch is yet tender, and putteth forth leaves, ye know that summer is nigh: so likewise ye, when ye shall see all these things, know that He is near, even at the doors.’ Matthew 24:32, 33, margin.

> „Na konci veľkého pápežského prenasledovania,“ vyhlásil Kristus, „slnko sa zatmie a mesiac nevydá svoje svetlo. Potom budú hviezdy padať z neba. A hovorí: ‚Poučte sa z podobenstva o figovníku; keď je jeho vetva už mäkká a vyháňa listy, viete, že leto je blízko; tak aj vy, keď uvidíte toto všetko, vedzte, že je blízko, predo dvermi.‘ Matúš 24,32.33, okrajové znenie.

> “Christ has given signs of His coming. He declares that we may know when He is near, even at the doors. He says of those who see these signs, ‘This generation shall not pass, till all these things be fulfilled.’ These signs have appeared. Now we know of a surety that the Lord’s coming is at hand. ‘Heaven and earth shall pass away,’ He says, ‘but My words shall not pass away.’” The Desire of Ages, 631, 632.

> „Kristus dal znamenia svojho príchodu. Vyhlasuje, že môžeme vedieť, kedy je blízko, ba predo dvermi. O tých, ktorí uvidia tieto znamenia, hovorí: ‚Toto pokolenie sa nepominie, kým sa toto všetko nestane.‘ Tieto znamenia sa objavili. Teraz s istotou vieme, že Pánov príchod je blízko. ‚Nebo a zem pominú,‘ hovorí, ‚ale moje slová sa nepominú.‘“ The Desire of Ages, 631, 632.

When “the three and half years of Jerusalem being trampled down” by papal Rome was ending there was a series of “signs,” which identified the coming of Christ and ushered in the Millerite history. Millerite history is to be repeated to the very letter in the last days. Those “signs,” which appeared at “the close of the great papal persecution,” had been typified by “signs” that appeared as the closing of the three and a half years of the trampling down of Jerusalem from the year 66 to 70 by pagan Rome. Therefore, based upon two witnesses there will be a “sign” of the ensign which is lifted up at the hour of the great earthquake which is the sign of warning to flee in the history of modern Rome, and there will also be “signs” in the plural which occur at the closing of modern Rome’s period of persecution in the last days.

Keď sa končilo „tri a pol roka pošliapavania Jeruzalema“ pápežským Rímom, nastala séria „znamení“, ktoré označovali príchod Krista a uviedli do dejín milleritov. Dejiny milleritov sa majú v posledných dňoch zopakovať do posledného písmena. Tieto „znamenia“, ktoré sa objavili „na konci veľkého pápežského prenasledovania“, boli predobrazené „znameniami“, ktoré sa objavili pri uzatváraní tri a pol roka pošliapavania Jeruzalema v rokoch 66 až 70 pohanským Rímom. Preto na základe dvoch svedkov bude existovať „znamenie“ zástavy, ktorá je vztýčená v hodine veľkého zemetrasenia, čo je znamením varovania na útek v dejinách moderného Ríma, a budú tu aj „znamenia“ v množnom čísle, ktoré sa objavia pri ukončení obdobia prenasledovania moderného Ríma v posledných dňoch.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “Read the 21st chapter of Luke. In it Christ gives the warning, ‘Take heed to yourselves, lest at any time your hearts be overcharged with surfeiting, and drunkenness, and cares of this life, and so that day come upon you unawares. For as a snare shall it come on all them that dwell on the face of the whole earth. Watch ye therefore, and pray always, that ye may be accounted worthy to escape all these things, and to stand before the Son of man’ (Luke 21:34–36).

> „Prečítajte si 21. kapitolu Evanjelia podľa Lukáša. V nej Kristus dáva napomenutie: ‚Dávajte si pozor, aby vaše srdcia neboli niekedy zaťažené obžerstvom, opilstvom a starosťami tohto života, a aby vás ten deň neprekvapil náhle. Lebo príde ako osídlo na všetkých, ktorí prebývajú na povrchu celej zeme. Preto bdejte a ustavične sa modlite, aby ste boli uznaní za hodných uniknúť všetkému tomu, čo má prísť, a postaviť sa pred Syna človeka‘ (Lukáš 21:34–36).“

> “The signs of the times are fulfilling in our world, yet the churches generally are represented as slumbering. Shall we not take warning from the experience of the foolish virgins, who when the call came, ‘Behold the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ found that they had no oil in their lamps? And while they went to buy oil, the bridegroom went in to the marriage supper with the wise virgins, and the door was shut. When the foolish virgins reached the banqueting hall, they received an unexpected denial. The master of the feast declared, ‘I know you not.’ They were left standing without in the empty street, in the blackness of the night.” Manuscript Releases, volume 15, 229.

> „Znamenia času sa v našom svete napĺňajú, a predsa sú cirkvi vo všeobecnosti predstavené ako driemajúce. Nemáme si vziať výstrahu zo skúsenosti nerozumných panien, ktoré, keď zaznelo volanie: ‚Hľa, ženích prichádza; vyjdite mu v ústrety,‘ zistili, že vo svojich lampách nemajú olej? A kým si išli kúpiť olej, ženích vošiel s múdrymi pannami na svadobnú hostinu a dvere sa zavreli. Keď nerozumné panny prišli do svadobnej siene, dostalo sa im nečakaného odmietnutia. Pán hostiny vyhlásil: ‚Nepoznám vás.‘ Ostali stáť vonku na prázdnej ulici, v temnote noci.“ Manuscript Releases, zväzok 15, 229.

Back to Articles