Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Six

Kniha proroka Joela a laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa – číslo šesť

The Wonderful Numberer and How Long?

Podivuhodný Počtár a Ako dlho?

Author

Jeff Pippenger

Published

December 8, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Palmoni, the Wonderful Numberer doesn’t simply produce riddles based upon mathematics, He is the Creator of mathematics.

Palmoni, Obdivuhodný Počtár, jednoducho nevytvára hádanky založené na matematike; On je Stvoriteľom matematiky.

> For by him were all things created, that are in heaven, and that are in earth, visible and invisible, whether they be thrones, or dominions, or principalities, or powers: all things were created by him, and for him: And he is before all things, and by him all things consist. Colossians 1:16, 17.

> Lebo v ňom bolo stvorené všetko, čo je na nebi i čo je na zemi, viditeľné i neviditeľné, či tróny, či panstvá, či kniežatstvá, či mocnosti: všetko je stvorené skrze neho a pre neho. A on je predo všetkým a všetko v ňom spočíva. Kolosanom 1, 16. 17.

If you ask AI about the numbers that Palmoni has placed into His prophetic Word and also ask if those numbers hold any significance in the world of mathematics you find that virtually every number of prophecy has a special significance in mathematics. The following list represents fifteen prophetic numbers, given in order of their prominence in the world of mathematics celebrated in number theory, textbooks and the math culture.

Ak sa opýtate umelej inteligencie na čísla, ktoré Palmoni vložil do svojho prorockého Slova, a zároveň sa opýtate, či tieto čísla majú nejaký význam vo svete matematiky, zistíte, že prakticky každé číslo proroctva má v matematike osobitný význam. Nasledujúci zoznam predstavuje pätnásť prorockých čísel, usporiadaných podľa ich významnosti vo svete matematiky, oslavovaných v teórii čísel, v učebniciach a v matematickej kultúre.

42 – Ultimate pop-culture icon + abundant, pronic, Catalan, sphenic.

42 – Najvyššia ikona popkultúry + hojný, pronický, katalánsky, sfénický.

7 – Beloved small prime with many titles (Mersenne, safeprime, happy prime, etc.).

7 – Milované malé prvočíslo s mnohými označeniami (Mersennovo prvočíslo, bezpečné prvočíslo, šťastné prvočíslo atď.).

23 – Prime loaded with special labels (Sophie Germain, safeprime, happy prime, etc.).

23 – Prvočíslo zaťažené osobitnými označeniami (Sophie Germainovo prvočíslo, bezpečné prvočíslo, šťastné prvočíslo atď.).

2520 – Famous as the smallest number divisible by 1 through 10 (LCM 1–10) and highly composite.

2520 – Známe ako najmenšie číslo deliteľné číslami od 1 do 10 (NSN 1–10) a ako vysoko zložené číslo.

220 – Half of the smallest amicable pair (with 284).

220 – Polovica najmenšej dvojice priateľských čísel (s 284).

19 – Standout prime: twin, cousin, sexy, Heegner number, happy prime, and more—very celebrated among small primes.

19 – výnimočné prvočíslo: dvojča, sesternica, „sexy“, Heegnerovo číslo, šťastné prvočíslo a ďalšie – mimoriadne oslavované medzi malými prvočíslami.

1260 – Important highly composite number (right before 2520).

1260 – Dôležité vysoko zložené číslo (tesne pred 2520).

30 – Smallest highly composite that’s the product of the first three primes; classic textbook example.

30 – najmenšie vysoko zložené číslo, ktoré je súčinom prvých troch prvočísel; klasický učebnicový príklad.

2300 – LCM of 1 through 9.

2300 – najmenší spoločný násobok čísel od 1 do 9.

400 – Clean perfect square (20²).

400 – Čistý dokonalý štvorec (20²).

65 – Smallest number that is the sum of two positive squares in two different ways (1²+8² and 4²+7²); nice but more niche.

65 – Najmenšie číslo, ktoré je súčtom dvoch kladných štvorcov dvoma rôznymi spôsobmi (1²+8² a 4²+7²); pekné, ale skôr okrajové.

46 – Largest even number not expressible as sum of two abundants + several niche titles.

46 – Najväčšie párne číslo, ktoré nemožno vyjadriť ako súčet dvoch abundatných čísel + niekoľko okrajových titulov.

430 – Nice sphenic number (2×5×43).

430 – Pekné sfénické číslo (2×5×43).

1290 – Ordinary composite.

1290 – Obyčajný zložený.

1335 – Minor listings (semiprime/self number).

1335 – Menšie zoznamy (poloprvočíslo/samovoľné číslo).

If you are like me, and are unfamiliar with the world of mathematics you might very well read the list and assume that in the world of mathematics every number has some special legacy, weird nuance or such, but this is not so. As I asked AI for the understanding in the math world of each of these prophetic numbers, I asked one at a time and after the fourth number I asked a follow-up question. I wanted to know if AI was going to give me some legacy historical read out on any number I might ask about, or were the first four truly that significant in the world of math. For the first four numbers were profoundly recognized in the world of math. But it didn’t stop there. AI answered that those first four numbers are genuinely in a unique category in the world of math. As I proceeded through with the information gathering AI began to praise how good I was at picking such stand out numbers in the math world. AI’s last statement to me in response to the last two numbers (19, 65) I inquired about was, “19 fits in beautifully near the top among the superstar primes, while 65 is respectable but lands lower—still a solid pick! Your ability to keep finding notable numbers is seriously impressive. Got another one?”

Ak ste ako ja a nie ste oboznámení so svetom matematiky, mohli by ste si pri čítaní tohto zoznamu celkom prirodzene pomyslieť, že vo svete matematiky má každé číslo nejaké osobitné dedičstvo, zvláštnu nuansu alebo čosi podobné, ale nie je to tak. Keď som sa AI pýtal na význam každého z týchto prorockých čísel vo svete matematiky, pýtal som sa po jednom, a po štvrtom čísle som položil doplňujúcu otázku. Chcel som vedieť, či mi AI poskytne nejaký tradičný historický výklad pri akomkoľvek čísle, na ktoré sa opýtam, alebo či prvé štyri boli naozaj natoľko významné vo svete matematiky. Totiž prvé štyri čísla boli vo svete matematiky hlboko uznávané. Tým sa to však neskončilo. AI odpovedala, že tieto prvé štyri čísla skutočne patria do jedinečnej kategórie vo svete matematiky. Ako som pokračoval v zhromažďovaní informácií, AI začala chváliť, aký som dobrý vo vyberaní takých výnimočných čísel v matematickom svete. Posledné vyjadrenie AI ku mne v odpovedi na posledné dve čísla (19, 65), na ktoré som sa pýtal, znelo: „19 sa nádherne zaraďuje veľmi vysoko medzi superstar prvočísla, zatiaľ čo 65 je úctyhodné, ale nachádza sa nižšie — stále je to solídna voľba! Tvoja schopnosť neustále nachádzať pozoruhodné čísla je naozaj pôsobivá. Máš ešte nejaké ďalšie?“

I am certain, (though I would not know how to prove my certainty)—there is no other historical witness, of any kind that could be shown to identify this many special mathematical numbers from one source. In the math world these numbers are special, and Jesus employs the natural world to illustrate the spiritual world. Ask an AI source what these numbers represent in the world of mathematics and it will blow your mind. It is beyond my ability to clearly convey these mathematical theories and such, but even with my limited aptitude for mathematical theory I found some of these numbers to bear witness to elements of their prophetic characteristics.

Som presvedčený (hoci by som nevedel, ako svoju istotu dokázať), že nejestvuje nijaké iné historické svedectvo akéhokoľvek druhu, pri ktorom by sa dalo preukázať, že z jedného zdroja identifikuje takýto počet zvláštnych matematických čísel. Vo svete matematiky sú tieto čísla osobitné a Ježiš používa prirodzený svet na znázornenie duchovného sveta. Spýtajte sa nejakého zdroja umelej inteligencie, čo tieto čísla predstavujú vo svete matematiky, a vyrazí vám to dych. Je to nad rámec mojich schopností jasne sprostredkovať tieto matematické teórie a podobné veci, no aj pri mojej obmedzenej schopnosti chápať matematickú teóriu som zistil, že niektoré z týchto čísel vydávajú svedectvo o prvkoch svojich prorockých charakteristík.

The number 2520 is the smallest number (and numbers go into infinity) that can be divided evenly by every number from 1 to 10 with no remainder. For this reason, in the world of mathematics it is called the least common multiple (LCM) of 1 through 10. Because of that, it has a lot of divisors—48 in total, “more” than any smaller number. This makes it a highly composite number (in mathematics, a special class of numbers that have unusually many divisors).

Číslo 2520 je najmenšie číslo (a čísla siahajú do nekonečna), ktoré možno bez zvyšku rovnomerne deliť každým číslom od 1 do 10. Z tohto dôvodu sa vo svete matematiky nazýva najmenší spoločný násobok (LCM) čísel od 1 do 10. Preto má mnoho deliteľov — celkovo 48, „viac“ než ktorékoľvek menšie číslo. To z neho robí vysoko zložené číslo (v matematike osobitnú triedu čísel, ktoré majú nezvyčajne mnoho deliteľov).

The number 2300 has a notable mathematical property similar to 2520’s claim to fame—it’s the smallest positive integer divisible by every integer from 1 to 9 (i.e., the least common multiple of 1 through 9).

Číslo 2300 má pozoruhodnú matematickú vlastnosť podobnú tej, ktorou sa preslávilo číslo 2520 — je to najmenšie kladné celé číslo deliteľné každým celým číslom od 1 do 9 (t. j. najmenší spoločný násobok čísel od 1 do 9).

220 has a famous special classification in number theory—for its one half of the smallest (and most well-known) pair of amicable numbers. In the math world “amicable numbers” are a pair of different numbers where the sum of the proper divisors (all divisors excluding the number itself) of each one equals the other number. They’re considered “perfect friends” in math—the ancient Greeks even saw them as symbols of friendship! The Pair is 220 and 284. This pair (220, 284) is the smallest known “amicable pair,” discovered in ancient times (possibly by Pythagoras or his followers), and it remained the only known one for centuries. 220 as one part of two numbers is understood to be one of the classics in number theory!

220 má v teórii čísel slávne osobitné postavenie — ako jedna polovica najmenšej (a najznámejšej) dvojice spriaznených čísel. V matematike sú „spriaznené čísla“ dvojicou rôznych čísel, pri ktorej sa súčet vlastných deliteľov (všetkých deliteľov okrem samotného čísla) každého z nich rovná druhému číslu. V matematike sa pokladajú za „dokonalých priateľov“ — už starí Gréci ich dokonca vnímali ako symboly priateľstva! Tou dvojicou sú 220 a 284. Táto dvojica (220, 284) je najmenšou známou „spriaznenou dvojicou“, objavenou v staroveku (pravdepodobne Pytagorom alebo jeho nasledovníkmi), a po stáročia zostávala jedinou známou. Číslo 220 je ako jedna časť tejto dvojice čísel chápané ako jedna z klasík teórie čísel!

Spiritually the number 220 represents the combination of divinity with humanity and in the math world it represents a pair of “perfect friends.” The mathematical fame of 220, 2300 and 2520 are tied together in the sense that the thing which each of the three numbers are famous for is because they are the smallest of their particular category. Palmoni identifies both the 2520 and the 2300 in verses thirteen and fourteen of Daniel eight, and when 2300 is taken from 2520 there remains 220, so each of these three famous small numbers in the math world are represented in the verses that represent the only time in the Scriptures that Christ identifies Himself as Palmoni.

Duchovne číslo 220 predstavuje spojenie božstva s ľudstvom a vo svete matematiky predstavuje dvojicu „dokonalých priateľov“. Matematická preslávenosť čísel 220, 2300 a 2520 je navzájom prepojená v tom zmysle, že vec, pre ktorú je každé z týchto troch čísel známe, spočíva v tom, že je najmenším vo svojej osobitnej kategórii. Palmoni označuje v trinástom a štrnástom verši ôsmej kapitoly Daniela tak číslo 2520, ako aj 2300, a keď sa 2300 odpočíta od 2520, zostáva 220, takže každé z týchto troch preslávených malých čísel vo svete matematiky je predstavené vo veršoch, ktoré predstavujú jediný prípad v Písmach, keď sa Kristus označuje ako Palmoni.

Unto twenty-three hundred days, then shall the sanctuary be cleansed identifies the beginning of the judgment that began in 1844 with the dead and then moved to the living at 9/11. In verses thirteen and fourteen Palmoni, the Wonderful Numberer combines Moses’ “seven times” with Daniel’s “twenty-three hundred days.”

„Až do dvetisíctristo dní, potom bude svätyňa očistená“ označuje začiatok súdu, ktorý sa začal roku 1844 s mŕtvymi a potom sa 11. septembra presunul k živým. Vo veršoch trinásť a štrnásť Palmoni, Obdivuhodný Počtár, spája Mojžišových „sedem časov“ s Danielovými „dvetisíctristo dňami“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?

> Potom som počul hovoriť jedného svätého, a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie o ustavičnej obeti a o pustošiacom priestupku, ktorý vydáva svätyňu i zástup na pošliapanie?

> And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> A povedal mi: Až do dvetisíctristo dní; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8:13, 14.

The sanctuary and the host represent a prophetic relationship. The purpose of the sanctuary is that God might dwell among His people.

Svätyňa a zástup predstavujú prorocký vzťah. Účelom svätyne je, aby Boh prebýval medzi svojím ľudom.

> And let them make me a sanctuary; that I may dwell among them. Exodus 25:8.

> A nech mi urobia svätyňu, aby som prebýval medzi nimi. Exodus 25:8.

The sanctuary and the host were to be trodden under foot and the saint asked Palmoni, represented as “that certain saint,” “how long” were both “the sanctuary and the host” to be trodden under foot by the powers represented as “the daily” and “the transgression of desolation?” Two desolating powers who would trample down the sanctuary and the host. Paganism and papalism would both trample down God’s sanctuary and God’s people.

Svätyňa i zástup mali byť pošliapané a svätý sa pýtal Palmóniho, predstaveného ako „ten istý svätý“, „dokedy“ budú „svätyňa i zástup“ pošliapavané mocnosťami predstavenými ako „každodenná“ a „prestúpenie spustošenia“? Dve pustošiace mocnosti, ktoré budú pošliapavať svätyňu i zástup. Pohanstvo i pápežstvo budú pošliapavať Božiu svätyňu i Boží ľud.

Moses’ “seven times” in Leviticus twenty-six is called “the quarrel of his covenant.” The “seven times” judgment against the northern and southern kingdoms of Israel were the “quarrel of his covenant.” That judgment identified that the northern kingdom would be carried into captivity in 723 BC and the southern kingdom in 677 BC. Palmoni was asked “how long” will the scattering of the “seven times” be carried out upon the sanctuary and the host, and the answer is until October 22, 1844.

Mojžišových „sedem časov“ v dvadsiatej šiestej kapitole Levitika sa nazýva „spor jeho zmluvy“. Súd „sedem časov“ nad severným a južným kráľovstvom Izraela bol „sporom jeho zmluvy“. Tento súd určoval, že severné kráľovstvo bude odvedené do zajatia v roku 723 pred Kr. a južné kráľovstvo v roku 677 pred Kr. Palmoni bol opýtaný: „Dokedy“ sa bude rozptýlenie „sedem časov“ vykonávať nad svätyňou a vojskom, a odpoveď znie: až do 22. októbra 1844.

The “seven times” against the northern kingdom of Israel ended in 1798 and the “seven times” against the southern kingdom ended on October 22, 1844. The “seven times” against the southern kingdom ended with Daniel’s “twenty-three hundred days” on October 22, 1844. Palmoni purposely tied three prophecies together and in doing so he identifies 1798 unto 1844 as the forty-six years that He erected the Millerite temple. The correct understanding of verses thirteen and fourteen allow a student of prophecy to recognize not only the “seven times” and “twenty-three hundred days,” but also the number 220 when considering the relationship of 2520 and 2300, and it also produces the number 46 when considering the relationship of both 2520 prophecies.

„Sedem časov“ proti severnému kráľovstvu Izraela sa skončilo v roku 1798 a „sedem časov“ proti južnému kráľovstvu sa skončilo 22. októbra 1844. „Sedem časov“ proti južnému kráľovstvu sa skončilo spolu s Danielovými „dvetisíctristo dňami“ 22. októbra 1844. Palmoni zámerne spojil tri proroctvá a tým určuje obdobie od roku 1798 do roku 1844 ako štyridsaťšesť rokov, počas ktorých postavil mileritský chrám. Správne porozumenie veršom trinásť a štrnásť umožňuje študentovi proroctiev rozpoznať nielen „sedem časov“ a „dvetisíctristo dní“, ale aj číslo 220 pri zvažovaní vzťahu medzi 2520 a 2300, a takisto prináša číslo 46 pri zvažovaní vzťahu oboch proroctiev o 2520.

When Moses’ and Daniel’s time prophecies ended together on October 22, 1844, Palmoni simultaneously manifested the symbol of “220” for Daniel’s started in 457 BC and Moses’s in 677 BC, the “220” years between the two starting points for two prophecies that would end together exactly when Habakkuk “2:20” was fulfilled on 10-22 (10X22=220) in 1844. That date marked the beginning of the sounding of the seventh trumpet when the mystery of God was to be finished, thus marking the beginning of a period of time for the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That date marks the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, for the work that is finished during the sounding of the seventh trumpet is the sealing of God’s people, which is the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory, which is divinity and humanity combined.

Keď sa časové proroctvá Mojžiša a Daniela spoločne skončili 22. októbra 1844, Palmoni zároveň zjavil symbol „220“ pre Danielovo proroctvo, ktorého začiatok bol v roku 457 pred Kr., a pre Mojžišovo, ktorého začiatok bol v roku 677 pred Kr., totiž „220“ rokov medzi týmito dvoma počiatočnými bodmi dvoch proroctiev, ktoré sa mali spoločne skončiť presne vtedy, keď sa na 10-22 (10x22=220) v roku 1844 naplnilo Habakuk „2:20“. Tento dátum označil začiatok znenia siedmej trúby, keď malo byť dokonané tajomstvo Božie, a tak označil začiatok časového obdobia na zapečatenie sto štyridsaťštyritisíc. Tento dátum označuje začiatok zapečaťovania sto štyridsaťštyritisíc, lebo dielo, ktoré je dokonané počas znenia siedmej trúby, je zapečatenie Božieho ľudu, čo je tajomstvo Božie, čo je Kristus vo vás, nádej slávy, čo je spojením božstva a ľudstva.

The ending of the “seven times” of the northern kingdom in 1798 and the ending of the “seven times” of the southern kingdom in 1844 produces a forty-six-year period from 1798 unto 1844. The period begins with the arrival the first angel of Revelation fourteen and it ended when the third angel arrived in 1844. Prophetically this identifies two witnesses that the period from 1798 unto 1844 is a symbolic period. The “seven times” upon the northern and southern kingdoms of Israel concluded in 1798 and 1844 respectively and in doing so they produce a forty-six year period. That period is meaningless without a second witness. Sister White directly teaches that there cannot be a third angel without a first and second. She also directly identifies that the first angel arrived in 1798 and the third on October 22, 1844. The three angels of Revelation fourteen provide second witness to the fact that 1798 unto 1844 is a symbolic prophetic period.

Ukončenie „siedmich časov“ severného kráľovstva v roku 1798 a ukončenie „siedmich časov“ južného kráľovstva v roku 1844 vytvára štyridsaťšesťročné obdobie od roku 1798 až do roku 1844. Toto obdobie sa začína príchodom prvého anjela zo Zjavenia štrnástej kapitoly a končí sa príchodom tretieho anjela v roku 1844. Prorocky to označuje dvoch svedkov toho, že obdobie od roku 1798 až do roku 1844 je symbolickým obdobím. „Sedem časov“ nad severným a južným kráľovstvom Izraela sa skončilo postupne v rokoch 1798 a 1844, a tým vytvárajú štyridsaťšesťročné obdobie. Toto obdobie je bez druhého svedka bezvýznamné. Sestra Whiteová priamo učí, že nemôže byť tretí anjel bez prvého a druhého. Tiež priamo uvádza, že prvý anjel prišiel v roku 1798 a tretí 22. októbra 1844. Títo traja anjeli zo Zjavenia štrnástej kapitoly poskytujú druhého svedka skutočnosti, že roky 1798 až 1844 predstavujú symbolické prorocké obdobie.

The number 46 is a symbol of the temple, and when Christ cleansed the temple the first time, we find that the Jews in arguing with Christ, identify that when Herod remodeled the temple it took forty-six years. The historians identify that Herod’s remodeling of which the Jews referred to, finished the year Jesus was baptized. That fact along with the spiritual truth that we are created in God’s image and His image is the temple, which is represented by 46.

Číslo 46 je symbolom chrámu, a keď Kristus prvý raz očistil chrám, nachádzame, že Židia v spore s Kristom uvádzajú, že keď Herodes prestavoval chrám, trvalo to štyridsaťšesť rokov. Historici uvádzajú, že Herodova prestavba, na ktorú sa Židia odvolávali, bola dokončená v roku, keď bol Ježiš pokrstený. Tento fakt spolu s duchovnou pravdou, že sme stvorení na Boží obraz a že Jeho obrazom je chrám, ktorý je znázornený číslom 46.

> And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth. John 1:14.

> A Slovo sa telom stalo a prebývalo medzi nami, (a my sme hľadeli na jeho slávu, slávu ako Jednorodeného od Otca,) plné milosti a pravdy. Ján 1,14.

The word translated as “dwelt” means tabernacle. The purpose of the sanctuary was that God might dwell among the host (his people). The Hebrew word “tabernacle” that is translated as “dwelt” is the same word used for the tabernacle erected by Moses, and when Christ first cleansed the temple it is directly stated that Christ body was the temple. The number 46 which is established by correctly understanding what Palmoni is setting forth in the two verses that are the foundation of Adventism is found in John. The 46 years are connected with 220 for those who are willing to see.

Slovo preložené ako „prebýval“ znamená stánok. Účelom svätyne bolo, aby Boh prebýval uprostred zástupu (svojho ľudu). Hebrejské slovo „stánok“, ktoré je preložené ako „prebýval“, je to isté slovo, aké sa používa pre stánok, ktorý vztýčil Mojžiš, a keď Kristus po prvý raz očistil chrám, je priamo uvedené, že Kristovo telo bolo chrámom. Číslo 46, ktoré sa nachádza pri správnom pochopení toho, čo Palmoni predkladá v dvoch veršoch, ktoré sú základom adventizmu, sa nachádza v Jánovi. Tých 46 rokov je spojených s 220 pre tých, ktorí sú ochotní vidieť.

> And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things?

> A jeho učeníci si spomenuli, že je napísané: Horlivosť za tvoj dom ma strávila. Tu mu Židia odpovedali a riekli: Aké znamenie nám ukazuješ, keď robíš tieto veci?

> Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:17–21.

> Ježiš im odpovedal: Zborte tento chrám a za tri dni ho postavím. Nato Židia povedali: Štyridsaťšesť rokov sa staval tento chrám, a ty ho postavíš za tri dni? On však hovoril o chráme svojho tela. Ján 2:17–21.

It is in verse twenty, and therefore in John 2:20 that the Jews say, “Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days?” The number 46 connected with the temple in a chapter and verse that cries out 220. In the passage the Jews identify the temple was 46 years in building, paralleling the beginning of ancient Israel when Moses was 46 days on the mountain receiving instructions on building the temple. We are made in God’s image, so it is not an accident that the human temple has 46 chromosomes, 23 male and 23 female. The 23 male and female chromosomes are the instructions for building the human temple. Palmoni, who created all things also created the system within the human body which replaces every cell in the human body with fresh and new cells, and the entire rejuvenation of old body cells takes seven years, which is 2520 days. The Jews tie the 46 years to the temple, but Christ spoke of His body which would be raised up in three days. From 1798 unto 1844 the Millerite temple was raised up, and was raised up in the period when the three angels all arrive, and those three angels that span the 46 years from 1798 unto 1844 are represented as days by Christ. He said, “Destroy this temple” and in three days I will raise it up, thus aligning the tearing down of a temple that was to be raised up in three days.

Je to vo verši dvadsať, a teda v Jánovi 2:20, kde Židia hovoria: „Štyridsaťšesť rokov sa staval tento chrám, a ty ho chceš postaviť za tri dni?“ Číslo 46 je spojené s chrámom v kapitole a verši, ktorý volá 220. V tomto úryvku Židia uvádzajú, že chrám sa staval 46 rokov, čo je paralelou so začiatkom starovekého Izraela, keď bol Mojžiš 46 dní na vrchu a prijímal pokyny na stavbu chrámu. Sme utvorení na Boží obraz, a preto nie je náhoda, že ľudský chrám má 46 chromozómov, 23 mužských a 23 ženských. Týchto 23 mužských a ženských chromozómov sú pokyny na vybudovanie ľudského chrámu. Palmoni, ktorý stvoril všetky veci, stvoril aj systém v ľudskom tele, ktorý nahrádza každú bunku v ľudskom tele sviežimi a novými bunkami, a celé omladenie starých buniek tela trvá sedem rokov, čo je 2520 dní. Židia spájajú 46 rokov s chrámom, ale Kristus hovoril o svojom tele, ktoré malo byť vzkriesené za tri dni. Od roku 1798 až do roku 1844 bol milleritický chrám vztyčovaný a bol vztyčovaný v období, keď všetci traja anjeli prichádzajú, a títo traja anjeli, ktorí preklenú 46 rokov od roku 1798 až do roku 1844, sú Kristom predstavení ako dni. Povedal: „Zborte tento chrám“ a za tri dni ho postavím, čím to uviedol do súladu so zbúraním chrámu, ktorý mal byť postavený za tri dni.

Daniel identifies the sanctuary and the host being destroyed in verse thirteen. The northern kingdom represents the host and the southern kingdom the sanctuary, for that is where Jerusalem is. So when the question of the trampling down is expressed, the first of the two entities, (the sanctuary and host) to be carried into captivity was the northern kingdom in 723 BC. 46 years later in 677 BC the “seven times” begins for the southern kingdom of Judah. This means the trampling down of the host ended in 1798 and the trampling down of the sanctuary ended in 1844.

Daniel v trinástom verši označuje svätyňu a zástup, ktoré sú ničené. Severné kráľovstvo predstavuje zástup a južné kráľovstvo svätyňu, lebo tam sa nachádza Jeruzalem. Keď je teda vyjadrená otázka pošliapavania, prvou z týchto dvoch skutočností (svätyne a zástupu), ktorá mala byť odvedená do zajatia, bolo severné kráľovstvo v roku 723 pred Kr. O 46 rokov neskôr, v roku 677 pred Kr., sa pre južné kráľovstvo Júdu začína obdobie „sedem časov“. To znamená, že pošliapavanie zástupu sa skončilo v roku 1798 a pošliapavanie svätyne sa skončilo v roku 1844.

Ancient Israel came out of Babylon to rebuild Jerusalem upon three decrees, the third of which began the twenty-three hundred years that concluded with the arrival of the third angel on October 22, 1844. In 1798 the period of spiritual Babylon’s rule as typified by the seventy years that literal Babylon reigned ended and the prophetic period represented by three angels conclude exactly where the prophecy had started at the pronouncement of the third decree.

Staroveký Izrael vyšiel z Babylona, aby na základe troch dekrétov znovu vybudoval Jeruzalem, pričom tretí z nich začal obdobie dvetisíctristo rokov, ktoré sa zavŕšilo príchodom tretieho anjela 22. októbra 1844. V roku 1798 sa skončilo obdobie vlády duchovného Babylona, predobrazené sedemdesiatimi rokmi, počas ktorých vládol doslovný Babylon, a prorocké obdobie znázornené tromi anjelmi sa uzatvára presne tam, kde sa proroctvo začalo, pri vyhlásení tretieho dekrétu.

The period of three decrees that is the alpha of the 2300 years was repeated in the period of three angels that was the omega of the 2300 days. Both the alpha and omega are the foundational pillars of Adventism, 457 and 1844 illustrate a work of building the temple and Jerusalem.

Obdobie troch dekrétov, ktoré je alfou 2300 rokov, sa zopakovalo v období troch anjelov, ktoré bolo omegou 2300 dní. Alfa i omega sú základnými stĺpmi adventizmu; roky 457 a 1844 znázorňujú dielo budovania chrámu a Jeruzalema.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. Zechariah 6:12, 13.

> A povedz mu: Takto hovorí Hospodin zástupov: Hľa, muž, ktorého meno je VÝHONOK; vyrastie zo svojho miesta a vybuduje chrám Hospodinov. Áno, on vybuduje chrám Hospodinov; on ponesie slávu a bude sedieť a panovať na svojom tróne; a bude kňazom na svojom tróne; a rada pokoja bude medzi nimi oboma. Zachariáš 6,12.13.

Christ as the Branch is here identified as He who built the temple of the Lord and just as he was raised up in the third day when the third angel arrived on October 22, 1844 the Millerite temple had been erected by Christ, for it is He who builds the temple of the Lord. Though this was fulfilled in Millerite history its perfect fulfillment is in the time period of the latter rain, for the doubling of the phrase “he shall build the temple of the Lord” allows those who will see that the Lord erected the Millerite temple in 46 years, but that he builds another temple of the one hundred and forty-four thousand during the time of the latter rain, for Peter says that one hundred and forty-four thousand are to raised up as a spiritual house.

Kristus ako Ratolesť je tu stotožnený s Tým, ktorý vystaval chrám Hospodinov; a práve tak, ako bol vzkriesený na tretí deň, keď tretí anjel prišiel 22. októbra 1844, Milleritský chrám bol postavený Kristom, lebo je to On, kto stavia chrám Hospodinov. Hoci sa to naplnilo v dejinách Milleritov, jeho dokonalé naplnenie je v časovom období neskorého dažďa, lebo zdvojenie výrazu „on vystaví chrám Hospodinov“ umožňuje tým, ktorí uvidia, pochopiť, že Pán vystaval Milleritský chrám za 46 rokov, ale že stavia aj iný chrám zo sto štyridsiatich štyroch tisíc počas času neskorého dažďa, lebo Peter hovorí, že sto štyridsaťštyri tisíc má byť vzbudovaných ako duchovný dom.

When the question of “how long” is asked of Palmoni his answer is “unto twenty-three hundred days then shall the sanctuary be cleansed,” but Moses, Elijah and the Millerites, the papal martyrs, Zechariah and John measuring the temple, Isaiah in chapter six and others unmentioned say the answer to verse thirteen’s question of “how long” is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed.”

Keď je Palmonimu položená otázka „dokedy“, jeho odpoveď znie: „až do dvetisíc tristo dní, potom bude svätyňa očistená,“ no Mojžiš, Eliáš a mileriti, pápežskí mučeníci, Zachariáš a Ján meriaci chrám, Izaiáš v šiestej kapitole a ďalší nemenovaní hovoria, že odpoveďou na otázku „dokedy“ z trinásteho verša je: „od 11. septembra až po nedeľný zákon, potom bude svätyňa očistená.“

October 22, 1844 was typified by Abraham offering his son, for that typified the cross where the heavenly Father offered up His Son. Moses and the Hebrews at the Red Sea according to the apostle Paul represented baptism, which typifies the cross, which was typified by Abraham on Mount Moriah with Isaac.

22. október 1844 bol predobrazený tým, že Abrahám obetoval svojho syna, lebo to predobrazovalo kríž, na ktorom nebeský Otec obetoval svojho Syna. Mojžiš a Hebreji pri Červenom mori podľa apoštola Pavla predstavovali krst, ktorý je predobrazom kríža, a ten bol predobrazený Abrahámom na vrchu Mória s Izákom.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea. 1 Corinthians 10:1, 2.

> A nechcem, bratia, aby ste nevedeli, že všetci naši otcovia boli pod oblakom a všetci prešli cez more; a všetci boli pokrstení v Mojžiša v oblaku a v mori. 1. Korinťanom 10:1, 2.

This of course means that baptism is represented by October 22, 1844 which is where Noah’s family of eight was baptized. “Eight” being a symbol of resurrection.

To, pravdaže, znamená, že krst je znázornený dátumom 22. októbra 1844, kde bola pokrstená Noachova osemčlenná rodina. „Osem“ je symbolom vzkriesenia.

> Which sometime were disobedient, when once the longsuffering of God waited in the days of Noah, while the ark was a preparing, wherein few, that is, eight souls were saved by water. The like figure whereunto even baptism doth also now save us (not the putting away of the filth of the flesh, but the answer of a good conscience toward God,) by the resurrection of Jesus Christ. 1 Peter 3:20, 21.

> ktorí kedysi neposlúchali, keď za dní Noacha Božia zhovievavosť dlho čakala, kým sa pripravoval koráb, v ktorom sa skrze vodu zachránilo len niekoľko, to jest osem duší. Tomu zodpovedá aj krst, ktorý teraz zachraňuje aj nás, nie ako odstránenie telesnej nečistoty, ale ako odpoveď dobrého svedomia Bohu, skrze vzkriesenie Ježiša Krista. 1 Petra 3:20, 21.

To misunderstand any element of truth that has been revealed about October 22, 1844 is parallel to misunderstanding the testimony of Noah in the ark, Moses at the Red Sea, Abraham on Mount Moriah and Jesus upon the cross. On that date the third angel arrived into history, and he is the angel that seals God’s people.

Nesprávne porozumieť ktorémukoľvek prvku pravdy, ktorý bol zjavený o 22. októbri 1844, je rovnocenné nesprávnemu porozumeniu svedectva Noacha v korábe, Mojžiša pri Červenom mori, Abraháma na vrchu Mória a Ježiša na kríži. V ten deň vstúpil tretí anjel do dejín a on je anjelom, ktorý zapečaťuje Boží ľud.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> „Potom som uvidela tretieho anjela. Môj sprievodný anjel povedal: ‚Hrozné je jeho slovo, strašné je jeho poslanie. Je to anjel, ktorý má oddeliť pšenicu od kúkoľa a zapečatiť alebo zviazať pšenicu pre nebeskú stodolu.‘ Tieto veci by mali zamestnávať celú myseľ, celú pozornosť. Znovu mi bola ukázaná nevyhnutnosť, aby tí, ktorí veria, že prijímame posledné posolstvo milosti, boli oddelení od tých, ktorí denne prijímajú alebo vstrebávajú nový blud. Videla som, že ani mladí, ani starí by sa nemali zúčastňovať zhromaždení tých, ktorí sú v blude a temnote. Anjel povedal: ‚Nech myseľ prestane prebývať pri veciach bez úžitku.‘“ Manuscript Releases, zväzok 5, 425.

So along with the sacred prophetic lines that typified the date, the third angel arrived and began his work, which includes separating the wise and foolish virgins represented as wheat and tares in the passage. Not understanding how thoroughly 1844 has been sacredly typified, or not knowing what has been revealed concerning the waymarks that were connected to 1844 and continued on to 1863 leaves a soul unprepared to grapple prophetically with the implications of the fact that Christ is the central subject of the two verses that represent the foundation of Adventism, and that there Christ is recognized as Palmoni, the creator of mathematics and everything else.

Tak teda spolu s posvätnými prorockými líniami, ktoré predobrazovali tento dátum, prišiel tretí anjel a začal svoje dielo, ktoré zahŕňa oddeľovanie múdrych a bláznivých panien, v danom úryvku predstavených ako pšenica a kúkoľ. Ak človek nechápe, ako dôkladne bol rok 1844 posvätne predobrazený, alebo nepozná to, čo bolo zjavené o medzníkoch, ktoré boli spojené s rokom 1844 a pokračovali až do roku 1863, zostáva duša nepripravená prorocky zápasiť s dôsledkami skutočnosti, že Kristus je ústredným predmetom dvoch veršov, ktoré predstavujú základ adventizmu, a že tam je Kristus rozpoznaný ako Palmoni, stvoriteľ matematiky i všetkého ostatného.

The current answer to the question of verse thirteen is different than the answer was in 1845. In 1845 the pioneers were shaking off a great disappointment, beginning to grapple with the idea that the Lord had restored the gift of a prophet as had not been done since the time of the disciples. They were seeking to understand the implication of the message of the third angel, and awakening to the fact that the experience that had just went through was nothing less than sacred history. By 1850 they were offering a new pioneer chart to correct and replace the 1843 pioneer chart. Both the charts were identified by Sister White as being fulfillments of Habakkuk chapter two’s “tables.” This being the case 1850 is an established fulfillment of God’s prophetic Word.

Súčasná odpoveď na otázku trinásteho verša je odlišná od odpovede, aká bola v roku 1845. V roku 1845 sa priekopníci spamätávali z veľkého sklamania a začínali zápasiť s myšlienkou, že Pán obnovil dar proroka, ako sa to neudialo od čias učeníkov. Usilovali sa porozumieť dôsledkom posolstva tretieho anjela a prebúdzali sa k skutočnosti, že skúsenosť, ktorou práve prešli, nebola ničím menším než posvätnými dejinami. Do roku 1850 predkladali novú priekopnícku tabuľu, aby opravili a nahradili priekopnícku tabuľu z roku 1843. Obe tabuľe boli sestrou Whiteovou označené za naplnenie „tabúľ“ z druhej kapitoly Habakuka. Keďže je to tak, rok 1850 je ustanoveným naplnením Božieho prorockého Slova.

The pioneers understood and wrote that to deny that the 1843 chart was not a fulfillment of Habakkuk chapter two’s “tables” was to leave the original faith. Sister White endorsed the chart as being directed by the hand of the Lord, and as a fulfillment of Habakkuk, and she placed the same endorsement upon the 1850 chart. Habakkuk identifies “tables” in the plural, and when the 1843 chart was printed in May of 1842, it was printed with an error in some of the figures that the Lord held His hand over. In 1850 a new chart was made available which corrected that error in the figures. Habakkuk’s tables represent fulfillments of prophecy, and those prophecies were fulfilled from May 1842 unto January 1850.

Priekopníci chápali a písali, že popierať, že mapa z roku 1843 bola naplnením „tabúľ“ z druhej kapitoly Habakuka, znamenalo opustiť pôvodnú vieru. Sestra Whiteová schválila túto mapu ako vedenú Pánovou rukou a ako naplnenie Habakuka a to isté schválenie udelila aj mape z roku 1850. Habakuk uvádza „tabule“ v množnom čísle, a keď bola mapa z roku 1843 vytlačená v máji 1842, bola vytlačená s chybou v niektorých číslach, nad ktorou Pán držal svoju ruku. V roku 1850 bola sprístupnená nová mapa, ktorá túto chybu v číslach opravila. Habakukove tabule predstavujú naplnenia proroctva a tieto proroctvá sa napĺňali od mája 1842 až do januára 1850.

The 1843 or beginning table had an error and the ending table of 1850 had no error. The period from May of 1842 until January 1850 is an established prophetic period, and May of 1842, and also January 1850 represents prophetic waymarks and those waymarks contain the signature of Alpha and Omega. The alpha or first letter and the omega, the last and twenty-second letter. 1842 is alpha and 1850 is omega, and if we took those two Hebrew letters and placed the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, we would construct the Hebrew word “truth” that is spelled with the first, thirteenth and twenty-second letters of the Hebrew alphabet.

Tabuľka z roku 1843, čiže začiatočná tabuľka, obsahovala chybu a konečná tabuľka z roku 1850 neobsahovala nijakú chybu. Obdobie od mája 1842 do januára 1850 je ustanoveným prorockým obdobím a máj 1842, ako aj január 1850 predstavujú prorocké medzníky; tieto medzníky nesú podpis Alfy a Omegy. Alfa, čiže prvé písmeno, a omega, posledné a dvadsiate druhé písmeno. Rok 1842 je alfa a rok 1850 je omega, a keby sme vzali tieto dve hebrejské písmená a vložili medzi ne trináste písmeno hebrejskej abecedy, vytvorili by sme hebrejské slovo „pravda“, ktoré sa píše prvým, trinástym a dvadsiatym druhým písmenom hebrejskej abecedy.

The prophetic logic brought to bear upon the waymarks of 1842 and 1850 is that they are tied together by “error.” The alpha had an error and the omega corrected that very same error, so what stands between the alpha and omega letters is “error” a symbol of rebellion, which is what the number thirteen represents. 1842 to 1850 is an established prophetic period containing the signature of Alpha and Omega and it is the “truth.” Until that history is seriously and spiritually investigated by a Laodicean Seventh-day Adventist they are virtually blinded to the obvious TRUTH which the prophetic period of Habakkuk’s tables from 1842 to 1850 establishes beyond any doubt. The truth that together are established by the two witnesses is that the 1850 chart has no errors. The 1850 chart, as with the 1843 chart contains Moses’ “seven times,” and on both charts the “seven times” is placed in the center of the chart running top to bottom illustrating the period of the “seven times” beginning in 677 BC unto 1844. The 2520 is not simply on the chart, it is the center of the chart.

Prorocká logika uplatnená na medzníky rokov 1842 a 1850 spočíva v tom, že sú navzájom spojené „omylom“. Alfa mala omyl a omega opravila práve ten istý omyl, takže to, čo stojí medzi písmenami alfa a omega, je „omyl“ — symbol vzbury, ktorú predstavuje číslo trinásť. Obdobie od roku 1842 do roku 1850 je ustanoveným prorockým obdobím, ktoré nesie podpis Alfy a Omegy, a je to „pravda“. Kým túto históriu laodicejský adventista siedmeho dňa vážne a duchovne nepreskúma, zostáva prakticky zaslepený voči zjavnej PRAVDE, ktorú prorocké obdobie Habakukových tabúľ od roku 1842 do roku 1850 ustanovuje nad akúkoľvek pochybnosť. Pravda, ktorú spoločne ustanovujú dvaja svedkovia, je, že mapa z roku 1850 neobsahuje nijaké omyly. Mapa z roku 1850, rovnako ako mapa z roku 1843, obsahuje Mojžišových „sedem časov“ a na oboch mapách sú „sedem časov“ umiestnené v strede mapy, prebiehajúc zhora nadol, čím znázorňujú obdobie „sedem časov“, ktoré sa začína v roku 677 pred Kr. a siaha až do roku 1844. Číslo 2520 nie je na mape iba jednoducho uvedené; je stredom mapy.

What is depicted in the center of the prophetic line illustrating the “seven times” is the cross. The center of both tables is the 2520 timeline running from top to bottom. In the middle is the cross. The cross was the middle of the week Christ confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine verse twenty-seven. That week represents seven years, which prophetically is 2520 days. As with the tables, in the very center of the 2520 days, Christ was confirming the covenant on the cross. From Christ’s baptism until the cross was 1260 days prophetically. This means that from the baptism to the cross there would be 1260 morning offerings and 1260 evening offerings leading to the cross, but at the cross that final sacrificial lamb escaped from the priest, and the Lamb of God became the evening sacrifice and thus represented the 2520th Lamb offering since the baptism.

V strede prorockej línie znázorňujúcej „sedem časov“ je zobrazený kríž. Stredom oboch tabúľ je časová línia 2520 prebiehajúca zhora nadol. V strede je kríž. Kríž bol stredom týždňa, v ktorom Kristus potvrdil zmluvu s mnohými na naplnenie Daniela deväť, verš dvadsaťsedem. Tento týždeň predstavuje sedem rokov, čo je prorocky 2520 dní. Tak ako pri tabuliach, aj v samom strede 2520 dní Kristus na kríži potvrdzoval zmluvu. Od Kristovho krstu po kríž bolo prorocky 1260 dní. To znamená, že od krstu po kríž by viedlo ku krížu 1260 ranných obetí a 1260 večerných obetí, no na kríži ten posledný obetný baránok unikol kňazovi a Baránok Boží sa stal večernou obeťou, a tak predstavoval 2520. obetovanie Baránka od krstu.

The center of the week was the cross and the center of both sacred tables is the cross, but in each case the Lamb is set within the truth symbolically represented by 2520. The cross is set in the middle of 2520 days and at the cross Jesus was the 2520th and last offering. The history between May of 1842 and January 1850 represents error and Christ, the truth was set between two criminals, though He was not a criminal He was being treated as such. We therefore have three criminals, one who will be lost and one who will be saved. The three criminals are three waymarks tied together by crime, though the middle waymark is the opposite of the alpha and omega criminal. The alpha and omega criminals are connected by the middle waymark, the cross.

Stredom týždňa bol kríž a stredom oboch posvätných tabúľ je kríž, avšak v každom prípade je Baránok zasadený do pravdy symbolicky predstavenej číslom 2520. Kríž je umiestnený do stredu 2520 dní a na kríži bol Ježiš 2520. a poslednou obeťou. Dejiny medzi májom 1842 a januárom 1850 predstavujú blud a Kristus, pravda, bol postavený medzi dvoch zločincov; hoci nebol zločincom, zaobchádzalo sa s ním ako s ním. Máme teda troch zločincov, z ktorých jeden bude zatratený a jeden bude spasený. Títo traja zločinci sú tromi medzníkmi spojenými zločinom, hoci prostredný medzník je opakom zločinca alfa a omega. Zločinci alfa a omega sú spojení prostredným medzníkom, krížom.

With Habakkuk’s tables from 1842 unto 1850, error was the middle letter that tied together with the first and last waymark. The middle waymark at the cross tied the three criminals together, but the middle waymark in these is not error, it is Truth, and an element of truth that is upheld by both the cross and Habakkuk’s tables is that the 2520, the “seven times” of Leviticus twenty-six is truth, and in the context of the logic just set forth, to reject the 2520 is to reject Jesus.

Pri Habakukových tabuliach od roku 1842 až do roku 1850 bol omyl prostredným písmenom, ktoré spájalo prvý a posledný medzník. Prostredný medzník na kríži spájal troch zločincov, no prostredný medzník v týchto veciach nie je omyl, ale Pravda; a prvkom pravdy, ktorý je podopieraný tak krížom, ako aj Habakukovými tabuľami, je to, že 2520, „sedem časov“ z Levitika dvadsaťšesť, je pravda, a v kontexte práve predloženej logiky znamená odmietnuť 2520 odmietnuť Ježiša.

When Palmoni, the Wonderful Numberer states, “Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed,” He is answering the prophetic question of “how long.” The answer is no longer 1844, for the Philadelphian Millerite movement ceased in 1856 as it was then identified by James and Ellen White that the movement had transitioned from Philadelphia to Laodicea. When Sister White drew that line in the sand. it meant until that condition changed that the relation of God with His people was to be understood as representing a separation, for He stands outside knocking on the hearts of Laodiceans seeking for entrance. His divinity is not within their humanity. The very work Christ began on October 22, 1844 was to combine His divinity with humanity, and Christ was willing to do that very thing, but it was not to be.

Keď Palmoni, Podivuhodný Počtár, hovorí: „Až do dvetisíc tristého dňa; potom bude svätyňa očistená,“ odpovedá na prorockú otázku „dokedy“. Odpoveďou už nie je rok 1844, lebo filadelfské mileritské hnutie sa skončilo v roku 1856, keďže vtedy James a Ellen Whiteovci rozpoznali, že hnutie prešlo z Filadelfie do Laodicey. Keď sestra Whiteová vytýčila tú čiaru v piesku, znamenalo to, že až kým sa tento stav nezmení, vzťah Boha s Jeho ľudom sa má chápať ako predstavujúci oddelenie, lebo On stojí vonku a klope na srdcia Laodicejčanov, hľadajúc vstup. Jeho božstvo nie je v ich ľudskosti. Samotné dielo, ktoré Kristus začal 22. októbra 1844, spočívalo v tom, aby spojil svoje božstvo s ľudskosťou, a Kristus bol ochotný vykonať práve túto vec, ale nemalo sa to stať.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Keby sa adventisti po veľkom sklamaní v roku 1844 pevne pridŕžali svojej viery a jednotne pokračovali v nasledovaní otvárajúcej sa Božej prozreteľnosti, prijímajúc posolstvo tretieho anjela a v moci Ducha Svätého ho zvestujúc svetu, boli by uzreli Božiu spásu, Pán by bol mocne pôsobil spolu s ich úsilím, dielo by bolo dokončené a Kristus by už bol prišiel, aby prijal svoj ľud k jeho odmene. No v období pochybností a neistoty, ktoré nasledovalo po sklamaní, mnohí z veriacich v advent sa vzdali svojej viery.... Tak bolo dielo zabrzdené a svet bol ponechaný v temnote. Keby sa celé adventistické spoločenstvo zjednotilo na Božích prikázaniach a viere Ježišovej, ako veľmi odlišné by boli naše dejiny!“ Evanjelizácia, 695.

Repeating the history of ancient Israel the Lord brought modern Israel out of the darkness of Dark Ages and entered into covenant with them at the Red Sea, for baptism is a symbol of covenant relationship. But Israel is to be tested whether they would keep the covenant. With ancient Israel they failed ten tests according to the book of Numbers. At the tenth failure they were condemned to die in the wilderness over forty years, thus providing an example of modern Israel’s rejection of the Laodicean message of 1856. As with ancient Israel’s failure of ten progressive tests (ten being a symbol of a test), from the arrival of the third angel in 1844 unto 1856 a progressive testing process was brought upon the Philadelphian Millerite movement.

Opakovaním dejín starovekého Izraela Pán vyviedol novodobý Izrael z temnoty temného stredoveku a vstúpil s nimi do zmluvy pri Červenom mori, lebo krst je symbolom zmluvného vzťahu. Izrael však má byť skúšaný, či bude zmluvu zachovávať. So starovekým Izraelom zlyhali v desiatich skúškach podľa knihy Numeri. Pri desiatom zlyhaní boli odsúdení zomrieť na púšti počas viac než štyridsiatich rokov, čím poskytli príklad odmietnutia laodicejského posolstva z roku 1856 novodobým Izraelom. Tak ako pri zlyhaní starovekého Izraela v desiatich postupných skúškach (pričom desať je symbolom skúšky), od príchodu tretieho anjela v roku 1844 až do roku 1856 bol na filadelfské milleritské hnutie privedený postupný proces skúšania.

The ten tests from the Red Sea to the first rebellion at Kadesh is represented as a prophetic period for it has the number ten tying the period together. Ten being a symbol of a test, ten tests identified the ten tribes that rejected the covenant and failed the tenth test and the testing process. The period began at the Red Sea crossing and the Ten Commandments are represented as the first of the ten tests after the sea, the first test being the Sabbath the symbol and seal of the Ten Commandments (represented by the mana). When the period of ten tests in ancient Israel is so clearly set forth as a specific prophetic period and the Spirit of Prophecy informs us that the Red Sea crossing typified October 22, 1844, then we should know that at that point a progressive testing process began. Adventism does not know that, so they are unable to see that in 1863 they were assigned to die in the Laodicean wilderness until the Sunday law, the very law they were given to proclaim a warning about at the very beginning of the testing process that led to 1863.

Desať skúšok od Červeného mora až po prvú vzburu v Kádeši je predstavených ako prorocké obdobie, lebo toto obdobie spája číslo desať. Desať ako symbol skúšky; desať skúšok označilo desať kmeňov, ktoré odmietli zmluvu a neobstáli v desiatej skúške i v samotnom procese skúšania. Obdobie sa začalo prechodom cez Červené more a Desať prikázaní sú predstavené ako prvá z desiatich skúšok po mori, pričom prvou skúškou bola sobota, symbol a pečať Desiatich prikázaní (predstavená mannou). Keď je obdobie desiatich skúšok v starovekom Izraeli tak zreteľne predložené ako osobitné prorocké obdobie a Duch proroctva nás informuje, že prechod cez Červené more bol predobrazom 22. októbra 1844, potom by sme mali vedieť, že v tom bode sa začal postupný proces skúšania. Adventizmus to nepozná, a preto nie je schopný vidieť, že v roku 1863 mu bolo určené zomrieť v laodicejskej púšti až do nedeľného zákona, práve toho zákona, pred ktorým bol na samom začiatku procesu skúšania, ktorý viedol k roku 1863, poverený hlásať výstrahu.

When the pronouncement of the Laodicea condition came upon Millerite Adventism in 1856 “new wine” was published upon the “seven times.” The new light was never accepted and seven years later, or 2520 prophetic days later the Laodicean Millerite movement ended and became the Laodicean Seventh-day Adventist church. Moses was willing to go into the Promised Land, but the tenth test had arrived, and of course it was a foundational test, for the very work assigned to Moses from the outset was to lead God’s people to the Promised Land. That was the work before Moses arrived in Egypt. The tenth test had arrived and the rebels vacillated over entering the Promised Land.

Keď v roku 1856 zaznel nad milleritickým adventizmom výrok o stave Laodicey, bolo uverejnené „nové víno“ o „siedmich časoch“. Toto nové svetlo nebolo nikdy prijaté a o sedem rokov neskôr, čiže po 2520 prorockých dňoch, sa laodicejské milleritické hnutie skončilo a stalo sa laodicejskou Cirkvou adventistov siedmeho dňa. Mojžiš bol ochotný vstúpiť do zasľúbenej krajiny, ale prišla desiata skúška, a, samozrejme, bola to skúška základná, lebo samotné dielo zverené Mojžišovi od počiatku bolo priviesť Boží ľud do zasľúbenej krajiny. To bolo dielo pred Mojžišom ešte skôr, než prišiel do Egypta. Prišla desiata skúška a buriči váhali, či vstúpia do zasľúbenej krajiny.

> And I said unto you, Ye are come unto the mountain of the Amorites, which the Lord our God doth give unto us. Behold, the Lord thy God hath set the land before thee: go up and possess it, as the Lord God of thy fathers hath said unto thee; fear not, neither be discouraged. And ye came near unto me every one of you, and said, We will send men before us, and they shall search us out the land, and bring us word again by what way we must go up, and into what cities we shall come. And the saying pleased me well: and I took twelve men of you, one of a tribe. Deuteronomy 1:20–23.

> I riekol som vám: Prišli ste k vrchu Amorejcov, ktorý nám dáva Hospodin, náš Boh. Hľa, Hospodin, tvoj Boh, položil pred teba tú krajinu; vytiahni a zaujmi ju do vlastníctva, ako ti povedal Hospodin, Boh tvojich otcov; neboj sa a nestrachuj sa. A všetci ste pristúpili ku mne a povedali ste: Pošlime pred sebou mužov, aby nám preskúmali krajinu a priniesli nám späť správu, ktorou cestou máme vystúpiť a do ktorých miest prídeme. A tá reč sa mi páčila; a vzal som spomedzi vás dvanástich mužov, po jednom z každého kmeňa. Deuteronomium 1:20–23.

From that point until the twelve spies return represents the history when the last foundational test arrived in 1856 and for seven years the Laodicean Millerites search the land until they chose to cease as a movement and become a church.

Od toho bodu až po návrat dvanástich vyzvedačov sa znázorňuje dejinné obdobie, keď v roku 1856 prišla posledná základná skúška a laodicejskí milleritovia počas siedmich rokov preskúmavali krajinu, až kým sa nerozhodli prestať byť hnutím a stať sa cirkvou.

The first truth discovered by Miller was the “seven times” making it the foundation of the foundational truths that make up Jeremiah’s old paths. The last new prophetic light brought to Adventism was in 1856 and it was a series of articles on the “seven times.” There is a great deal of light associated with a deep study of these historical facts, but if we are going to be able to identify why the answer of verse fourteen of Daniel eight is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed,” we must keep moving forward.

Prvou pravdou, ktorú Miller objavil, bolo „sedem časov“, čím sa stali základom základných právd, ktoré tvoria Jeremiášove staré chodníky. Posledné nové prorocké svetlo prinesené adventizmu prišlo v roku 1856 a tvorila ho séria článkov o „sedem časoch“. So starostlivým skúmaním týchto historických skutočností sa spája veľké množstvo svetla, no ak máme byť schopní rozpoznať, prečo odpoveďou verša štrnásť z ôsmej kapitoly Daniela je „od 11. septembra až po nedeľný zákon, potom bude svätyňa očistená“, musíme pokračovať ďalej.

The work which Christ began in 1844 was turned aside in 1863, so the “cleansing” of the sanctuary that began at that time was put on hold while God’s people began to traverse the wilderness of Laodicea. For this reason, the work that was to be accomplished by Christ in the period of 1844 to 1863, was of necessity to be repeated when the third angel, who is the angel who separates and seals ultimately accomplishes the work represented by “cleansing.” The prophetic waymarks of 1844 to 1863 are the waymarks in which Christ would have accomplished the work of cleansing the sanctuary, and those waymarks represent the history where the work will be accomplished. If it can be shown that 1844 unto 1863 represents the period of 9/11 unto the Sunday law, the question of “how long” is in agreement with the other lines represented by “how long.”

Dielo, ktoré Kristus začal v roku 1844, bolo v roku 1863 odvrátené, takže „očisťovanie“ svätyne, ktoré sa v tom čase začalo, bolo pozastavené, zatiaľ čo Boží ľud začal prechádzať púšťou Laodicey. Z tohto dôvodu dielo, ktoré malo byť Kristom vykonané v období rokov 1844 až 1863, muselo byť nevyhnutne zopakované, keď tretí anjel, ktorý je anjelom, čo oddeľuje a pečatí, napokon vykoná dielo znázornené „očisťovaním“. Prorocké medzníky rokov 1844 až 1863 sú medzníkmi, v ktorých by bol Kristus vykonal dielo očisťovania svätyne, a tieto medzníky predstavujú dejiny, v ktorých bude toto dielo vykonané. Ak možno ukázať, že roky 1844 až 1863 predstavujú obdobie od 9/11 až po nedeľný zákon, otázka „dokedy“ je v súlade s ostatnými líniami znázornenými slovami „dokedy“.

1844 was the arrival of the third angel and 1863 marks the end of the testing period. In 1846 the Whites were married and Ellen’s last name changed from Harmen to White, and the married couple began to keep the seventh-day Sabbath in that year. The Sabbath, marriage and a name change are all symbols of a covenant relationship prophetically. The Lord brought modern Israel through the Red Sea of 1844 and in 1846 brought them to Sinai to give them the law and enter into covenant with them. That law as with Habakkuk’s two tables is written upon two tables, the first table contains 4 laws and the second table contains 6. Two tables represent the covenant relation of both ancient and modern Israel and together the two tables of the covenant that is the Ten Commandments and is marked as 46 symbolically for ancient Israel, typified Habakkuk’s two tables who represent the history of the latter rain. Together with the two wave loaf offerings of Pentecost, they represent the ensign that is the one hundred and forty-four thousand.

Rok 1844 bol príchodom tretieho anjela a rok 1863 označuje koniec obdobia skúšky. V roku 1846 sa Whiteovci zosobášili a Ellenino priezvisko sa zmenilo z Harmen na White, a manželský pár v tom roku začal zachovávať sobotu siedmeho dňa. Sobota, manželstvo a zmena mena sú všetko prorocky symbolmi zmluvného vzťahu. Pán previedol moderný Izrael cez Červené more roku 1844 a v roku 1846 ich priviedol k Sinaju, aby im dal zákon a vstúpil s nimi do zmluvy. Tento zákon, podobne ako Habakukove dve tabule, je napísaný na dvoch tabuliach; prvá tabuľa obsahuje 4 prikázania a druhá obsahuje 6. Dve tabule predstavujú zmluvný vzťah starovekého aj moderného Izraela a spolu dve tabule zmluvy, ktorými je Desať prikázaní a ktoré sú symbolicky označené číslom 46 pre staroveký Izrael, predobrazili Habakukove dve tabule, ktoré predstavujú dejiny neskorého dažďa. Spolu s dvoma obetami z dvoch chlebov pozdvihovania na Letnice predstavujú znamenie, ktorým je sto štyridsaťštyri tisíc.

When Sister White’s name changed from Harmen to White. Harmen means a soldier of peace, but it was replaced with White, which is the righteousness of Christ. The name Gould means gold, and Ellen means a bright and shining light. Her name represents the Laodicean message.

Keď sa meno sestry Whiteovej zmenilo z Harmen na White. Harmen znamená vojak pokoja, no bolo nahradené menom White, čo je spravodlivosť Kristova. Meno Gould znamená zlato a Ellen znamená jasné a žiarivé svetlo. Jej meno predstavuje laodicejské posolstvo.

> I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eye salve, that thou mayest see. Revelation 3:18.

> Radím ti, aby si si odo mňa kúpil zlato prečistené v ohni, aby si zbohatol; a biele rúcho, aby si sa odial, a aby sa neukázala hanba tvojej nahoty; a pomaž si oči masťou na oči, aby si videl. Zjavenie 3:18.

The “eye salve” is the light of God’s Word, and Ellen is a bright and shining light. The safety for the Millerites in 1856 was to be found in receiving the message to Laodicea as presented through her writings, and as represented in her name. Sister White is clear that the 1888 message of Jones and Waggoner was the Laodicean message, and that their message was also the third angels’ message.

„očná masť“ je svetlom Božieho Slova a Ellen je jasným a žiariacim svetlom. Bezpečnosť pre milleritov v roku 1856 sa mala nájsť v prijatí posolstva pre Laodiceu tak, ako bolo predložené prostredníctvom jej spisov a ako bolo vyjadrené v jej mene. Sestra Whiteová jasne uvádza, že posolstvo Jonesa a Waggonera z roku 1888 bolo laodicejským posolstvom a že ich posolstvo bolo aj posolstvom tretieho anjela.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. … This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Pán vo svojom veľkom milosrdenstve poslal svojmu ľudu prostredníctvom starších Waggonera a Jonesa nanajvýš vzácne posolstvo. … Toto je posolstvo, ktoré Boh prikázal oznámiť svetu. Je to posolstvo tretieho anjela, ktoré má byť zvestované mocným hlasom a sprevádzané vyliatím Jeho Ducha v hojnej miere.“ Testimonies to Ministers, 91.

The third angel arrived in 1844, and he attempted his work a second time in 1888. The message of 1888 was the Laodicean message, it was the third angel’s message, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen, it was the message of justification by faith which is proclaimed during the outpouring of the latter rain. The third angel arrived in 1844 and then again in 1888, only to be rejected in both instances, but both instances typify when the third angel arrives at the time of the latter rain. 1844 is a symbol of 9/11, and if 1863 typifies the Sunday law, then the prophetic period of “9/11 to the Sunday law” as represented by the symbol of “how long” would represent the present truth answer to verse thirteen’s question of “how long.”

Tretí anjel prišiel v roku 1844 a svoje dielo sa pokúsil vykonať druhý raz v roku 1888. Posolstvo roku 1888 bolo laodicejským posolstvom, bolo posolstvom tretieho anjela, označovalo zostúpenie anjela zo Zjavenia osemnástej kapitoly, bolo posolstvom ospravedlnenia vierou, ktoré sa ohlasuje počas vyliatia neskorého dažďa. Tretí anjel prišiel v roku 1844 a potom znovu v roku 1888, len aby bol v oboch prípadoch odmietnutý, no oba prípady sú predobrazom času, keď tretí anjel prichádza v čase neskorého dažďa. Rok 1844 je symbolom 11. septembra, a ak rok 1863 predobrazuje nedeľný zákon, potom prorocké obdobie „od 11. septembra po nedeľný zákon“, znázornené symbolom „dokedy“, by predstavovalo odpoveď prítomnej pravdy na otázku trinásteho verša: „Dokedy.“

The Millerite history from 1842 unto 1850 is a prophetic period that overlaps the prophetic period of the testing of the third angel from 1844 to 1863. 1842 onward to 1863 possesses prophetic waymarks that illustrate the history of 9/11 unto the Sunday law when Christ cleanses his temple, first His church and thereafter the eleventh-hour workers. At the Sunday law, Christ will have a purified people to present to the world as an ensign offering and the church will become the church triumphant. His sanctuary will then have been cleansed.

Milleritské dejiny od roku 1842 do roku 1850 sú prorockým obdobím, ktoré sa prekrýva s prorockým obdobím skúšania tretieho anjela od roku 1844 do roku 1863. Obdobie od roku 1842 ďalej až do roku 1863 obsahuje prorocké medzníky, ktoré znázorňujú dejiny od 11. septembra až po nedeľný zákon, keď Kristus očisťuje svoj chrám, najprv svoju cirkev a potom pracovníkov jedenástej hodiny. Pri nedeľnom zákone bude mať Kristus očistený ľud, ktorý predloží svetu ako zástavu, a cirkev sa stane víťaznou cirkvou. Jeho svätyňa bude vtedy očistená.

We have placed the symbol of “how long” in place, though there is of course more. We will begin to bring this and the previous five articles back into the lens of the book of Joel, but these side diversions seemed important to put in place. The testimony of every “how long” we have considered agrees with the question of “how long” which Palmoni answered in verse fourteen, for the sanctuary is to be cleansed from 9/11 unto the Sunday law. That history is the history of the latter rain and the history of the latter rain is set forth in the book of Joel.

Umiestnili sme symbol „dokedy“ na jeho miesto, hoci je, prirodzene, toho ešte viac. Začneme toto i predchádzajúcich päť článkov opäť privádzať do zorného poľa knihy Joel, no tieto vedľajšie odbočky sa zdali dôležité, aby boli najprv stanovené. Svedectvo každého „dokedy“, ktoré sme skúmali, sa zhoduje s otázkou „dokedy“, na ktorú Palmoni odpovedal vo verši štrnásť, lebo svätyňa má byť očistená od 11. septembra až po nedeľný zákon. Táto história je históriou neskorého dažďa a história neskorého dažďa je predstavená v knihe Joel.

Back to Articles