Article

# Parallel Warnings - Number Four

Paralelné varovania – číslo štyri

Foundations of Faith and the Peril of Forgetting: Lessons from Prophecy and History

Základy viery a nebezpečenstvo zabúdania: ponaučenia z proroctva a dejín

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Koho bude učiť poznaniu? A komu dá porozumieť učeniu? Tým, čo sú odstavení od mlieka a odtrhnutí od pŕs.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little:

> Lebo prikázanie musí byť na prikázanie, prikázanie na prikázanie; riadok na riadok, riadok na riadok; tu trochu a tam trochu:

> For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Lebo koktavými perami a iným jazykom bude hovoriť tomuto ľudu. Tým, ktorým povedal: Toto je odpočinok, ktorým môžete dať odpočinúť ustalému; a toto je občerstvenie; ale nechceli počuť.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Ale slovo Hospodinovo im bolo príkaz na príkaz, príkaz na príkaz; riadok na riadok, riadok na riadok; tu trochu a tam trochu; aby šli a padli nazad, a boli zlomení, a chytení do osídla, a zajatí. Izaiáš 28:9–13.

These verses from Isaiah have been addressed repeatedly in Habakkuk’s Tables. Here I need to simply touch upon to take a point or two from these previous verses, to add to the current discussion. This passage shows a people that fail a test for they “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” They were a people that failed a test concerning who God would attempt to “teach” to “understand” “knowledge” or “doctrine.” It was a test that was based upon understanding an increase of knowledge, so it was the same test that separated the wise and the wicked in Daniel chapter twelve, for all the prophets agree and identify the end of the world. In Daniel twelve the “wise” understand, but the “wicked” do not understand the increase of knowledge.

Tieto verše z Izaiáša boli opakovane rozoberané v Habakukových tabuľkách. Tu sa ich potrebujem len letmo dotknúť, aby som z týchto predchádzajúcich veršov prevzal jeden alebo dva body a doplnil nimi súčasnú rozpravu. Táto pasáž ukazuje ľud, ktorý neobstál v skúške, lebo „idú a padajú nazad, a bývajú dolámaní, a chytení do osídla, i zajatí“. Bol to ľud, ktorý neobstál v skúške týkajúcej sa toho, koho sa Boh pokúsi „učiť“ „poznaniu“ alebo „náuke“, aby „porozumel“. Bola to skúška založená na porozumení nárastu poznania, a preto to bola tá istá skúška, ktorá v dvanástej kapitole Daniela oddeľovala múdrych od bezbožných, lebo všetci proroci sa zhodujú a označujú koniec sveta. V Danielovi dvanásť „múdri“ rozumejú, ale „bezbožní“ nerozumejú nárastu poznania.

The people in Isaiah’s passage were tested by “the word of the Lord” which “they would not hear.” And the specific “word of the Lord” that they rejected, and that would have allowed them to “understand” the increase of “knowledge” was the biblical rule that defines how to correctly align prophetic histories. Those that fall in Isaiah’s passage rejected the rule that identifies that in order to understand a prophetic history you must seek for that line “here a little, and there a little.” The word of the Lord that produced a test which they rejected was the technique of selecting prophetic lines from here and there, and then to place one of those selected lines of prophetic history in parallel to the other lines of prophetic history that address the same theme. The success of the endeavor to lay line upon line in this way depends on the application of the genuine rules of prophetic interpretation. Those rules, which are “precepts” also to be brought together and they are found here and there within the Bible. Isaiah’s virgins who fail the test, do so because they forget, the main thing they should not have forgotten, and that is, that history repeats.

Ľud v Izaiášovom úseku bol skúšaný „slovom Hospodinovým“, ktoré „nechceli počuť“. A tým konkrétnym „slovom Hospodinovým“, ktoré odmietli a ktoré by im bolo umožnilo „porozumieť“ nárastu „poznania“, bolo biblické pravidlo, ktoré určuje, ako správne zosúladiť prorocké dejiny. Tí, ktorí v Izaiášovom úseku padajú, odmietli pravidlo, ktoré ukazuje, že aby bolo možné porozumieť prorockým dejinám, treba túto líniu hľadať „tu trochu a tam trochu“. Slovo Hospodinovo, ktoré prinieslo skúšku, ktorú odmietli, bolo metódou vyberania prorockých línií odtiaľto i odinakiaľ a následného postavenia jednej z týchto vybraných línií prorockých dejín do súbehu s ostatnými líniami prorockých dejín, ktoré sa zaoberajú tou istou témou. Úspech úsilia klásť takto riadok na riadok závisí od uplatňovania pravých pravidiel prorockého výkladu. Tieto pravidlá, ktoré sú tiež „predpismi“ a ktoré sa takisto majú zhromaždiť, sa nachádzajú tu i tam v rámci Biblie. Izaiášove panny, ktoré v skúške zlyhávajú, tak robia preto, že zabúdajú na hlavnú vec, na ktorú nemali zabudnúť, a to, že dejiny sa opakujú.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Nemáme sa čoho báť pre budúcnosť, iba ak by sme zabudli na cestu, ktorou nás Pán viedol, a na Jeho učenie v našich minulých dejinách.“ Life Sketches, 196.

God is not the author of confusion, and an anchor point of that fact is that every prophet in the Bible is identifying the same prophetic line. They do not all see the identical events on the line, but it is always the same line of events at the end of the world. It is the events that lead to the close of probation, followed by the seven last plagues which concludes with the Second Coming of Christ. One prophet’s story might be of God’s faithful people in that line of history, but another prophet’s testimony may be of God’s unfaithful people, or of the United States, the Vatican, the United Nations, the merchants of the earth or Islam, but it is always the same line.

Boh nie je pôvodcom zmätku a pevným oporným bodom tejto skutočnosti je, že každý prorok v Biblii označuje tú istú prorockú líniu. Všetci nevidia na tej línii totožné udalosti, no vždy ide o tú istú líniu udalostí na konci sveta. Sú to udalosti, ktoré vedú k uzavretiu času milosti, po ktorom nasleduje sedem posledných rán, čo vrcholí druhým príchodom Krista. Rozprávanie jedného proroka môže pojednávať o Božom vernom ľude v tejto línii dejín, no svedectvo iného proroka môže hovoriť o Božom nevernom ľude, alebo o Spojených štátoch, Vatikáne, Organizácii Spojených národov, kupcoch zeme či o islame, no vždy ide o tú istú líniu.

Malachi’s Elijah message, as well as the messages represented in Revelation chapters one, fourteen and eighteen, and the message of Daniel eleven and twelve are the very same message. They are all the same line of history, but each with their own special contribution to the story.

Malachiho Eliášovo posolstvo, ako aj posolstvá predstavené v Zjavení v prvej, štrnástej a osemnástej kapitole, a posolstvo z Daniela 11 a 12 sú tým istým posolstvom. Všetky predstavujú tú istú líniu dejín, avšak každé má svoj osobitný príspevok k tomuto príbehu.

What is almost universally misunderstood about that special message is the fact that it is only revealed to God’s people just before the close of human probation. Knowing that the special message always warns of the soon coming close of probation, we will consider perhaps the clearest illustration of the close of probation in the Bible.

To, čo sa o tom osobitnom posolstve takmer všeobecne nesprávne chápe, je skutočnosť, že sa zjavuje Božiemu ľudu až tesne pred skončením času milosti pre ľudstvo. Vediac, že osobitné posolstvo vždy varuje pred čoskoro prichádzajúcim skončením času milosti, budeme uvažovať azda o najjasnejšom zobrazení skončenia času milosti v Biblii.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Kto pácha neprávosť, nech pácha neprávosť ešte; a kto je poškvrnený, nech je poškvrnený ešte; a kto je spravodlivý, nech koná spravodlivosť ešte; a kto je svätý, nech sa ešte posväcuje. Zjavenie 22,11.

Before the end of probationary time is announced in the sanctuary above with the words of verse eleven, there is to be a special warning prophetic message from the book of Revelation that is unsealed to God’s servants.

Skôr než bude v nebeskej svätyni slovami jedenásteho verša oznámený koniec času milosti, má byť Božím služobníkom odovzdané osobitné výstražné prorocké posolstvo z knihy Zjavenia, ktorá je odpečatená.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> A hovorí mi: Nezapečaťuj slová proroctva tejto knihy, lebo čas je blízko. Kto činí neprávosť, nech pácha neprávosť ešte; a kto je poškvrnený, nech sa poškvrňuje ešte; a kto je spravodlivý, nech koná spravodlivosť ešte; a kto je svätý, nech sa posväcuje ešte. Zjavenie 22,10.11.

There is to be a special prophetic message recognized by God’s people just before the seven last plagues. When that “time is at hand” “the prophecy of this book” (the prophecy of Revelation) that has been sealed is to be unsealed. The only prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the prophecy of the seven thunders.

Tesne pred siedmimi poslednými ranami má Boží ľud rozpoznať zvláštne prorocké posolstvo. Keď „čas je blízko“, „proroctvo tejto knihy“ (proroctvo Zjavenia), ktoré bolo zapečatené, má byť odpečatené. Jediným proroctvom v knihe Zjavenia, ktoré bolo zapečatené, je proroctvo siedmich hromov.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:1–4.

> A videl som iného mocného anjela zostupovať z neba, odetého oblakom; nad hlavou mal dúhu a jeho tvár bola ako slnko a jeho nohy ako ohnivé stĺpy. A v ruke mal otvorenú knižku; a položil svoju pravú nohu na more a ľavú na zem, a zvolal mocným hlasom, ako keď reve lev; a keď zvolal, sedem hromov prehovorilo svojimi hlasmi. A keď sedem hromov prehovorilo svojimi hlasmi, chcel som písať; ale počul som hlas z neba, ktorý mi hovoril: Zapečať to, čo povedalo sedem hromov, a nepíš to. Zjavenie 10:1–4.

Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.” The mighty angel of Revelation ten is Jesus Christ, who cried as a Lion.

Tesne pred ukončením času milosti pre ľudstvo, keď „čas je blízko“, dôjde k odpečateniu osobitnej biblickej pravdy, ktorá označuje „veci, ktoré sa majú onedlho stať“. Mocný anjel zo zjavenia desať je Ježiš Kristus, ktorý zvolal ako Lev.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Mocný anjel, ktorý poučoval Jána, nebol nik iný než Ježiš Kristus. To, že položil svoju pravú nohu na more a ľavú na suchú zem, ukazuje úlohu, ktorú koná v záverečných výjavoch veľkého sporu so satanom. Toto postavenie označuje jeho najvyššiu moc a autoritu nad celou zemou. Spor sa z veku na vek stupňoval a stával sa rozhodnejším a bude tak pokračovať až po záverečné výjavy, keď majstrovské pôsobenie mocností temnoty dosiahne svoj vrchol. Satan, zjednotený so zlými ľuďmi, zvedie celý svet i cirkvi, ktoré neprijímajú lásku k pravde. No mocný anjel si žiada pozornosť. Volá mocným hlasom. Tým, ktorí sa spojili so satanom, aby sa stavali proti pravde, má ukázať moc a autoritu svojho hlasu.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, zväzok 7, 971.

At the end the “churches” that “Satan” deceives are deceived because they received not the love of the “truth.” The word “truth” in the passage from second Thessalonians which Sister White just referred to is the primary Greek word that is derived from the Hebrew word translated as “truth” that is composed with three Hebrew letters and represents the Alpha and Omega. Is there any biblical evidence that the truth connected with the rule of first mention that represents an attribute of Christ’s character is the truth that is rejected and consequently produces strong delusion?

Nakoniec sú „cirkvi“, ktoré „Satan“ zvádza, zvedené preto, lebo neprijali lásku k „pravde“. Slovo „pravda“ v úryvku z Druhého listu Tesaloničanom, na ktorý sa sestra Whiteová práve odvolala, je základné grécke slovo odvodené od hebrejského slova preloženého ako „pravda“, ktoré sa skladá z troch hebrejských písmen a predstavuje Alfu a Omegu. Existuje nejaký biblický dôkaz, že pravda spojená s pravidlom prvého výskytu, ktorá predstavuje vlastnosť Kristovho charakteru, je tou pravdou, ktorá sa odmieta a následne spôsobuje mocné poblúdenie?

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Prosíme vás však, bratia, vzhľadom na príchod nášho Pána Ježiša Krista a na naše zhromaždenie k nemu, aby ste sa nedali hneď vyviesť z mysle ani znepokojovať, ani duchom, ani slovom, ani listom, akoby od nás, ako že deň Kristov je už blízko. Nech vás nikto nijakým spôsobom nezvedie. Lebo ten deň nepríde, kým najprv nepríde odpadnutie a nebude zjavený človek hriechu, syn zatratenia, ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čomu sa vzdáva bohoslužba, takže sa ako Boh posadí v chráme Božom a bude o sebe vyhlasovať, že je Boh. Nepamätáte sa, že som vám to hovoril, keď som bol ešte u vás? A teraz viete, čo ho zdržuje, aby bol zjavený vo svojom čase. Lebo tajomstvo neprávosti už pôsobí; len musí byť odstránený ten, kto to teraz zdržuje. A potom bude zjavený ten bezbožník, ktorého Pán zahubí duchom svojich úst a zničí jasom svojho príchodu; ten, ktorého príchod je podľa pôsobenia satana so všetkou mocou a znameniami a lživými zázrakmi, a so všetkým zvodom neprávosti medzi tými, čo hynú, pretože neprijali lásku k pravde, aby boli spasení. A preto im Boh pošle mocné pôsobenie bludu, aby uverili lži, aby boli odsúdení všetci, ktorí neuverili pravde, ale našli zaľúbenie v neprávosti. 2 Tesaloničanom 2:1–12.

This passage from Thessalonians has been addressed often in Habakkuk’s Tables, so a brief comment is all we will make at this point. What Sister White calls “Satan’s marvelous act” is Paul’s “the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” The deceptive work identified by Sister White and Paul begins at the Sunday law in the United States.

Tomuto úryvku z Listu Solúnčanom sa v Habakukových tabuľkách často venovala pozornosť, a preto na tomto mieste uvedieme iba stručnú poznámku. To, čo sestra Whiteová nazýva „Satanovým obdivuhodným činom“, je u Pavla „pôsobenie Satanovo so všetkou mocou a so znameniami a lživými zázrakmi“. Klamné dielo, ktoré označujú sestra Whiteová i Pavol, sa začína pri nedeľnom zákone v Spojených štátoch.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Nariadením, ktoré presadí ustanovenie pápežstva v rozpore so zákonom Božím, sa náš národ úplne odpojí od spravodlivosti. Keď protestantizmus natiahne svoju ruku ponad priepasť, aby uchopil ruku rímskej moci; keď siahne ponad priepasť, aby si podal ruky so špiritizmom; keď pod vplyvom tohto trojitého zväzku naša krajina zavrhne každú zásadu svojej Ústavy ako protestantskej a republikánskej vlády a vytvorí podmienky na šírenie pápežských lží a bludov, vtedy môžeme vedieť, že nastal čas podivuhodného pôsobenia satana a že koniec je blízko.“ Testimonies, zväzok 5, 451.

In this passage of Thessalonians, we are considering, Paul identifies the pope at the end of the world with four different terms. The pope is the “man of sin,” he is the “son of perdition,” he is the “mystery of iniquity” and “that Wicked.” Paul provides a few other characteristics of the pope beyond the four names, for he informs us that the pope, (who was still future to Paul’s day) “would be revealed in his time.”

V tomto úseku Tesaloničanom, ktorý skúmame, Pavol označuje pápeža na konci sveta štyrmi rozličnými výrazmi. Pápež je „človek hriechu“, je „syn zatratenia“, je „tajomstvo neprávosti“ a „ten Bezbožník“. Pavol uvádza aj niekoľko ďalších charakteristík pápeža popri týchto štyroch pomenovaniach, lebo nás informuje, že pápež (ktorý bol v Pavlových dňoch ešte budúci) „bude zjavený vo svojom čase“.

The pope “would be revealed in his time” and the clearest biblical proof, though by no means the only biblical truth; the clearest biblical truth that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy is established by seven different and direct references in the Bible identifying the “time” that the papacy would dominate the earth, the very “time” mankind calls the Dark Ages. The Bible reveals the pope as the papacy by identifying repeatedly the exact period of “time,” from 538 until 1798, that the papacy would rule the world. Paul said he would be revealed in his time.

Pápež „mal byť zjavený vo svojom čase“ a najjasnejší biblický dôkaz, hoci ani zďaleka nie jediná biblická pravda; najjasnejšia biblická pravda, že pápež rímskej cirkvi je antikristom biblického proroctva, je ustanovená siedmimi rozličnými a priamymi odkazmi v Biblii, ktoré označujú „čas“, v ktorom malo pápežstvo ovládať zem, práve ten „čas“, ktorý ľudstvo nazýva temným stredovekom. Biblia zjavuje pápeža ako pápežstvo tým, že opakovane určuje presné obdobie „času“, od roku 538 až do roku 1798, počas ktorého malo pápežstvo vládnuť svetu. Pavol povedal, že bude zjavený vo svojom čase.

Paul also identifies that it is the pope that “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” Among other things this identifies that the antichrist of Bible prophecy is a religious symbol. He is not a Hitler, or an Alexander the Great. This further narrows the identification of the pope down, for he is not simply a religious tyrant, he is a religious tyrant that professes to be within God’s temple. The antichrist claims to be seated within the Christian church.

Pavol takisto označuje, že je to pápež, kto sa „protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čo sa uctieva; takže ako Boh sedí v chráme Božom a vydáva sa za Boha.“ To okrem iného určuje, že antikrist biblického proroctva je náboženským symbolom. Nie je to nejaký Hitler ani Alexander Veľký. To ešte viac zužuje určenie pápeža, lebo nie je iba náboženským tyranom; je náboženským tyranom, ktorý tvrdí, že je v Božom chráme. Antikrist si nárokuje, že sedí v kresťanskej cirkvi.

According to Paul and Daniel, when the pope is in his professed Christian church, he manifests the character of Satan who desired to be seated upon God’s throne and to be exalted above all things. I say Paul and Daniel for most biblical commentators recognize that when Paul demonstrates that one of the characteristics of the pope is that he is a complete narcissist, that Paul was simply quoting from Daniel’s description of the pope in Daniel chapter eleven where Daniel there records:

Podľa Pavla a Daniela, keď je pápež vo svojej vyznávanej kresťanskej cirkvi, prejavuje charakter satana, ktorý túžil posadiť sa na Boží trón a byť vyvýšený nad všetko. Hovorím Pavol a Daniel, lebo väčšina biblických komentátorov uznáva, že keď Pavol ukazuje, že jednou z charakteristík pápeža je, že je úplným narcisom, Pavol tým jednoducho cituje Danielov opis pápeža v jedenástej kapitole Daniela, kde Daniel zaznamenáva:

> “And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> „A kráľ bude konať podľa svojej vôle; a povýši sa a vyvýši sa nad každého boha a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov; a bude mať úspech, kým sa nenaplní hnev, lebo čo je určené, to sa stane.“ Daniel 11:36.

When Paul addresses the narcissistic character of the pope, he paraphrases Daniel’s verse and states that it is the pope who “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” The verse in Daniel that identifies the character of the papacy also references the “time” which was designed to “reveal” that the papacy was the antichrist as he identifies that the papacy would “prosper” until the “indignation be accomplished.”

Keď Pavol opisuje narcistický charakter pápeža, parafrázuje Danielov verš a uvádza, že je to pápež, „ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čo sa uctieva; takže ako Boh sedí v Božom chráme a vydáva sa za Boha.“ Verš v Danielovi, ktorý označuje charakter pápežstva, sa takisto odvoláva na „čas“, ktorý bol určený na to, aby „odhalil“, že pápežstvo bolo antikristom, keďže uvádza, že pápežstvo bude „prospievať“, až kým sa „nedokoná rozhorčenie“.

The “indignation” ended in 1798, so Daniel in the verse (though this is not one of the seven direct places in the books of Daniel and Revelation where the 1260-year history is mentioned), does however directly identify the papal power and marks that it received “a deadly wound,” as John calls it, in 1798. Thus, the verse identifies the end of the period of papal rule, though not identifying the duration of the rule.

„Rozhorčenie“ sa skončilo v roku 1798, takže Daniel v tomto verši (hoci toto nie je jedno zo siedmich priamych miest v knihách Daniel a Zjavenie, kde sa spomína dejinné obdobie 1260 rokov) predsa len priamo označuje pápežskú moc a zaznamenáva, že v roku 1798 dostala „smrteľnú ranu“, ako to nazýva Ján. Tento verš teda určuje koniec obdobia pápežskej vlády, hoci neurčuje trvanie tejto vlády.

In the passage, Paul also identifies a power that would restrain the papacy from taking control of the world in 538, when he stated that the Thessalonians who he was writing to already knew this particular truth. He raised the question, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” He reminds them that they already knew “what withholdeth” (meaning restrains) the papacy until he would “be revealed in his time.” The power that preceded and prevented the papacy from taking control of the world was the power in control of the world when Paul wrote the letter. It was pagan Rome. Paul wrote that pagan Rome would be “taken out of the way” in order for the papacy to take control of the world.

V danom úseku Pavol takisto označuje mocnosť, ktorá mala zadržať pápežstvo, aby sa roku 538 nezmocnilo vlády nad svetom, keď uviedol, že Solúnčania, ktorým písal, už túto konkrétnu pravdu poznali. Nastolil otázku: „Nepamätáte sa, že som vám toto hovoril, keď som bol ešte u vás?“ Pripomína im, že už vedeli, „čo zadržiava“ (to znamená, čo bráni) pápežstvu, až kým nebude „zjavené vo svojom čase“. Mocnosťou, ktorá predchádzala pápežstvu a bránila mu prevziať vládu nad svetom, bola tá mocnosť, ktorá ovládala svet v čase, keď Pavol písal tento list. Bol to pohanský Rím. Pavol napísal, že pohanský Rím musí byť „odstránený z cesty“, aby pápežstvo mohlo prevziať vládu nad svetom.

It was this understanding that led William Miller to recognize that the power symbolized as “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. Adventism acknowledges that the structure, and therefore all of William Miller’s prophetic understandings, were based upon his understanding of the books of Daniel and Revelation and that those two books address the two desolating powers of pagan Rome and papal Rome. In the passage in Thessalonians Miller, already knowing (as every Protestant knew in his day, that the pope was the antichrist); when he recognized that pagan Rome was the historical power that preceded the papal rule, and that Paul had stated that pagan Rome was to be taken away in advance of the papacy ascending to the throne of the earth, he then connected this with the book of Daniel and “the daily,” where it references three times that the daily had to be “taken away” before the papacy took control of the world. Paul’s testimony allowed Miller to see that pagan Rome was Daniel’s “daily,” and thereafter he could recognize that Daniel’s two desolating powers were pagan and papal Rome. This truth represents the foundation of the Millerite movement. Adventism most certainly rejects the work of Miller today, but they still understand that this overview of Miller’s development of understanding of “the daily” in Daniel proves that the power that Paul says “withholds” the rise of the papal power until it was removed was pagan Rome, is the correct analysis of Miller’s thinking on these subjects.

Práve toto porozumenie priviedlo Williama Millera k tomu, aby rozpoznal, že moc symbolizovaná ako „každodenná“ v knihe Daniel je pohanský Rím. Adventizmus uznáva, že štruktúra, a teda všetky prorocké výklady Williama Millera, boli založené na jeho chápaní kníh Daniel a Zjavenie a že tieto dve knihy sa zaoberajú dvoma pustošiacimi mocnosťami: pohanským Rímom a pápežským Rímom. V pasáži v Tesaloničanom Miller, ktorý už vedel (ako to v jeho dobe vedel každý protestant), že pápež je antikrist; keď rozpoznal, že pohanský Rím bol historickou mocnosťou, ktorá predchádzala pápežskej vláde, a že Pavol uviedol, že pohanský Rím má byť odstránený ešte predtým, ako pápežstvo vystúpi na trón zeme, spojil to potom s knihou Daniel a s „každodennou“, kde sa trikrát uvádza, že každodenná musela byť „odstránená“ skôr, ako pápežstvo prevzalo vládu nad svetom. Pavlovo svedectvo umožnilo Millerovi vidieť, že pohanský Rím je Danielovou „každodennou“, a následne mohol rozpoznať, že Danielove dve pustošiace mocnosti boli pohanský a pápežský Rím. Táto pravda predstavuje základ mileritského hnutia. Adventizmus dnes celkom určite odmieta Millerovo dielo, no stále chápe, že tento prehľad Millerovho rozvoja porozumenia „každodennej“ v Danielovi dokazuje, že mocnosť, o ktorej Pavol hovorí, že „zadržiava“ vzostup pápežskej moci, kým nebola odstránená, bol pohanský Rím, a že to je správna analýza Millerovho myslenia o týchto otázkach.

With the truth of “the daily” in the book of Daniel being a symbol of pagan Rome that preceded the kingdom of papal Rome which Daniel had represented as the abomination of desolation, Miller could then recognize the prophetic times associated with the kingdoms of Bible prophecy, and as his mind was opened up to these insights he assembled a series of truths that represent the foundations of Adventism. Those truths became enshrined on the two tables of the 1843 and 1850 pioneer charts. Those truths are the foundation of Adventism and they were based upon the recognition of “time.” The history of when the foundations were put in place is a primary discussion on Habakkuk’s Tables.

Keďže pravda o „každodennej“ v knihe Daniel, ako symbole pohanského Ríma, ktorý predchádzal kráľovstvu pápežského Ríma, ktoré Daniel predstavil ako ohavnosť spustošenia, bola pochopená, Miller potom mohol rozpoznať prorocké časy spojené s kráľovstvami biblického proroctva; a keď sa jeho myseľ otvorila týmto poznatkom, zostavil súbor právd, ktoré predstavujú základy adventizmu. Tieto pravdy sa stali zvečnenými na dvoch tabuľkách priekopníckych máp z rokov 1843 a 1850. Tieto pravdy sú základom adventizmu a boli založené na rozpoznaní „času“. Dejiny toho, kedy boli tieto základy položené, sú hlavnou témou Habakukových tabuliek.

What is not pointed out in Habakkuk’s Tables is that the foundations that were based upon time produced a structure that provides the view necessary for the final generation to recognize that there were truths that were represented as the foundations. There was a first truth that was the very first stone placed in the foundation, but “the daily” in the book of Daniel was not Miller’s first truth. The truth that would become the first stone in the foundation that Miller was raised up to build was “the seven times” of Leviticus twenty-six, but without the truth of “the daily,” Miller would not have recognized the structure of prophecy he needed to recognize in order to present the first angel’s message. His structure was placing prophecy in the perspective of two desolating powers. Miller was addressing the dragon (pagan Rome) and the beast (the papacy). The third angel addresses the dragon (United Nations), the beast (the papacy), and the false prophet (the United States).

To, na čo sa v Habakukových tabuľkách neupozorňuje, je skutočnosť, že základy, ktoré boli založené na čase, vytvorili stavbu poskytujúcu pohľad nevyhnutný na to, aby posledná generácia rozpoznala, že existovali pravdy, ktoré boli predstavené ako základy. Existovala jedna prvá pravda, ktorá bola úplne prvým kameňom položeným do základu, avšak „každodenná obeť“ v knihe Daniel nebola Millerovou prvou pravdou. Pravdou, ktorá sa mala stať prvým kameňom v základe, ktorý bol Miller povolaný budovať, bolo „sedem časov“ z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, no bez pravdy o „každodennej obeti“ by Miller nebol rozpoznal štruktúru proroctva, ktorú potreboval rozpoznať, aby mohol predložiť posolstvo prvého anjela. Jeho štruktúra spočívala v zasadení proroctva do perspektívy dvoch pustošiacich mocností. Miller sa zaoberal drakom (pohanský Rím) a šelmou (pápežstvo). Tretí anjel sa zaoberá drakom (Organizácia Spojených národov), šelmou (pápežstvo) a falošným prorokom (Spojené štáty).

If a person accepts all, not some, but all the time prophecies set forth by the Millerites on the two sacred pioneer charts, that person would need to investigate those truths personally. How could you accept them, if you had never inspected them? If those persons investigating the foundational truths make those truths their personal responsibility to test, and thereafter accepts all those truths, then they have built upon the Rock and not the sand.

Ak človek prijíma všetky — nie niektoré, ale všetky — časové proroctvá predložené mileritmi na dvoch posvätných pionierskych mapách, taký človek by musel tieto pravdy osobne preskúmať. Ako by ste ich mohli prijať, keby ste ich nikdy nepreskúmali? Ak tí, ktorí skúmajú základné pravdy, urobia z týchto právd svoju osobnú zodpovednosť, aby ich preverili, a potom prijmú všetky tieto pravdy, potom stavali na Skale, a nie na piesku.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> „Nech tí, ktorí stoja ako Boží strážcovia na múroch Siona, sú mužmi, ktorí dokážu vidieť nebezpečenstvá skôr než ľud, — mužmi, ktorí dokážu rozlišovať medzi pravdou a bludom, spravodlivosťou a neprávosťou.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Prišlo varovanie: Nesmie sa dovoliť, aby vošlo čokoľvek, čo by narušilo základ viery, na ktorom staviame odvtedy, čo prišlo posolstvo v rokoch 1842, 1843 a 1844. Bola som v tomto posolstve a odvtedy stojím pred svetom verná svetlu, ktoré nám Boh dal. Nemáme v úmysle zísť z plošiny, na ktorú boli postavené naše nohy, keď sme deň čo deň hľadali Pána v úprimnej modlitbe a usilovali sa o svetlo. Myslíte si, že by som sa mohla vzdať svetla, ktoré mi Boh dal? Má byť ako Skala vekov. Vedie ma odvtedy, čo mi bolo dané.“ Review and Herald, 14. apríla 1903.

In order for those who would hear to analyze the time prophecies of the Millerite history it requires the action of looking at the historical periods that are represented by the time prophecies. This represents the work of illustrating events upon a time line. When a student of prophecy has reached the level of investigation where he considers these prophetic periods, identified by the Millerites from the Bible and thereafter supported by the historical record, he will be in a position to recognize that the history at the beginning of the time prophecy symbolically typifies the history at the end of that same prophecy. With that vantage point the student should learn that history is repeated. With that understanding in place He should also see that Jesus illustrates the end with the beginning.

Aby tí, ktorí budú počuť, mohli analyzovať časové proroctvá milleritskej histórie, je potrebný postup, pri ktorom sa skúmajú historické obdobia, ktoré sú týmito časovými proroctvami znázornené. To predstavuje prácu znázorňovania udalostí na časovej osi. Keď študent proroctva dosiahne takú úroveň skúmania, že uvažuje o týchto prorockých obdobiach, ktoré Milleriti identifikovali z Biblie a ktoré boli následne potvrdené historickým záznamom, bude v postavení rozpoznať, že dejiny na začiatku časového proroctva symbolicky predobrazujú dejiny na konci toho istého proroctva. Z tohto hľadiska by sa mal študent naučiť, že dejiny sa opakujú. Keď je toto porozumenie ustanovené, mal by tiež vidieť, že Ježiš ilustruje koniec začiatkom.

And from the prophetic line of prophecy that portrays the end of the world as the “building of a temple,” the student should know that there is a final capstone that is placed upon the temple that is built upon the foundation. He should come to see that the temple foundation that Miller was used to bring to light (which represents Jesus Christ, for there is no other foundation that can be laid than Jesus Christ), was a foundation built upon prophetic time. Because Jesus illustrates the end with the beginning the student should also see that the capstone, the final stone on the temple—must parallel the foundation. The foundation of the temple for Miller was prophetic time, but the foundation was none-the-less Jesus Christ.

A z prorockej línie proroctva, ktorá zobrazuje koniec sveta ako „stavanie chrámu“, by mal študent vedieť, že na chrám, ktorý je budovaný na základe, je položený záverečný uholný kameň. Mal by dospieť k poznaniu, že základ chrámu, ktorý bol Miller použitý vyniesť na svetlo (a ktorý predstavuje Ježiša Krista, lebo nikto nemôže položiť iný základ než Ježiša Krista), bol základom vybudovaným na prorockom čase. Keďže Ježiš znázorňuje koniec prostredníctvom začiatku, mal by študent tiež vidieť, že uholný kameň, posledný kameň na chráme, musí byť rovnobežný so základom. Základom chrámu pre Millera bol prorocký čas, no tým základom nebol nikto iný ako Ježiš Kristus.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:10, 11.

> Podľa milosti Božej, ktorá mi bola daná, som ako múdry staviteľ položil základ a iný na ňom stavia. Ale nech každý dbá na to, ako na ňom stavia. Lebo nik nemôže položiť iný základ okrem toho, ktorý je už položený, a tým je Ježiš Kristus. 1 Korinťanom 3:10, 11.

Paul is identifying his work as the erecting of a temple of which he laid the foundation or beginning. He was the apostle to the Gentiles and he was used to lay the foundation of the Christian church. In the same passage Paul also identifies that our bodies are the temple of the Holy Spirit. There is also the temple of Solomon and the sanctuary from the wilderness that all have foundations that are all represented as Jesus Christ. The foundation that Miller was used to erect was the temple of Adventism, and the foundation of that temple is most certainly Jesus Christ, but it is more specifically the temple that is erected with materials that are spiritual and prophetic.

Pavol označuje svoje dielo ako budovanie chrámu, ktorého základ či počiatok položil. Bol apoštolom pohanov a bol použitý na položenie základu kresťanskej cirkvi. V tom istom úseku Pavol tiež uvádza, že naše telá sú chrámom Ducha Svätého. Je tu aj Šalamúnov chrám a svätyňa z púšte, ktoré všetky majú základy a ktoré sú všetky predstavené ako Ježiš Kristus. Základ, na ktorého vybudovanie bol použitý Miller, bol chrám adventizmu, a základom tohto chrámu je celkom iste Ježiš Kristus, no konkrétnejšie je to chrám, ktorý je budovaný z materiálov duchovných a prorockých.

The capstone therefore must also be Jesus Christ, but the capstone must also include a premier prophetic rule, for Miller was given a set of rules which contains the premier rule of the Millerites which was the “year-for-a-day” principle. Without that rule, there is no recognition of time prophecy and there is therefore no foundation. There must be a counterpart at the end that represents Jesus Christ (the Foundation) that is a premier rule within a set of rules that establishes the Revelation of Jesus Christ. The rule is of course the rule of “first mention”, representing the attribute of Christ’s character that identifies the end from the beginning.

Vrcholový kameň teda musí byť tiež Ježiš Kristus, avšak vrcholový kameň musí zahŕňať aj prvoradé prorocké pravidlo, lebo Millerovi bol daný súbor pravidiel, ktorý obsahuje prvoradé pravidlo milleritov, a to zásadu „rok za deň“. Bez tohto pravidla niet rozpoznania časového proroctva, a preto niet ani základu. Na konci musí jestvovať aj zodpovedajúci protipól, ktorý predstavuje Ježiša Krista (Základ), totiž prvoradé pravidlo v rámci súboru pravidiel, ktoré ustanovuje Zjavenie Ježiša Krista. Týmto pravidlom je, prirodzene, pravidlo „prvej zmienky“, predstavujúce atribút Kristovho charakteru, ktorý označuje koniec od počiatku.

In 2 Thessalonians those who received not the love of the truth that they might be saved, rejected the truth as represented by the Greek word that is derived from the Hebrew word created by three letters which is translated as “truth” in the Old Testament. The group that receives the strong delusion, because they believed a lie, refused to return to the old paths, the foundations of Adventism as represented upon the two sacred charts. So, in the passage we have been considering for some time now states:

V 2. Tesaloničanom tí, ktorí neprijali lásku k pravde, aby mohli byť spasení, zavrhli pravdu, ako ju predstavuje grécke slovo odvodené od hebrejského slova utvoreného z troch písmen, ktoré sa v Starej zmluve prekladá ako „pravda“. Skupina, ktorá prijíma mocné poblúdenie, pretože uverila lži, odmietla vrátiť sa na staré chodníky, k základom adventizmu, ako sú znázornené na dvoch posvätných mapách. Teda, ako hovorí pasáž, ktorú už nejaký čas zvažujeme:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Mocný anjel, ktorý poučoval Jána, nebol nikým menším než Ježiš Kristus. To, že položil svoju pravú nohu na more a ľavú na pevninu, ukazuje úlohu, ktorú vykonáva v záverečných výjavoch veľkého sporu so satanom. Toto postavenie označuje Jeho najvyššiu moc a autoritu nad celou zemou. Spor sa z veku na vek stával silnejším a rozhodnejším a bude tak pokračovať až po záverečné výjavy, keď majstrovské pôsobenie mocností temnoty dosiahne svoj vrchol. Satan, zjednotený so zlými ľuďmi, oklame celý svet i cirkvi, ktoré neprijmú lásku k pravde. No mocný anjel si vyžaduje pozornosť. Volá mocným hlasom. Tým, ktorí sa spojili so satanom, aby sa stavali proti pravde, má ukázať moc a autoritu svojho hlasu.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, zväzok 7, 971.

In this previous passage “the churches who received not the love of the truth” are Daniel’s and Matthew’s wicked and foolish virgins that Amos 8:12 identifies will begin to search for God’s final warning message when it is too late. It is too late, because they believed a lie concerning the foundations of Adventism. Adventism first began to imbibe in that lie in 1863, and from then on it was simply downhill all the way.

V tomto predchádzajúcom úryvku sú „zbory, ktoré neprijali lásku k pravde“, Danielovými a Matúšovými bezbožnými a nerozumnými pannami, o ktorých Amos 8,12 uvádza, že začnú hľadať Božie posledné výstražné posolstvo, keď už bude neskoro. Je neskoro preto, lebo uverili lži týkajúcej sa základov adventizmu. Adventizmus túto lož začal najprv vstrebávať v roku 1863 a odvtedy to už išlo iba neustále dolu kopcom.

What I am about to write is totally subjective I suppose, but what new prophetic light was introduced into Adventism since 1863? Ellen White says of Jones and Waggoners’ 1888 message, that it was the message she had been presenting for years. Their message may have sounded new and shocking to Adventism in 1888, but the newness and the shock were produced not by a new message, but by a blindness that had been settling upon God’s people since 1863.

To, čo sa chystám napísať, je, predpokladám, úplne subjektívne, ale aké nové prorocké svetlo bolo zavedené do adventizmu od roku 1863? Ellen Whiteová o posolstve Jonesa a Waggonera z roku 1888 hovorí, že to bolo posolstvo, ktoré sama predkladala už celé roky. Ich posolstvo mohlo adventizmu v roku 1888 znieť ako nové a šokujúce, no túto novosť a tento šok nespôsobilo nové posolstvo, ale slepota, ktorá doliehala na Boží ľud od roku 1863.

Ellen White identified Adventism as in the Laodicean condition before 1863, so the blindness of Laodicea was already encroaching upon Adventism before 1863, but in 1863 the church officially set aside the truth concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was the very first “time prophecy” Miller discovered. There has been no prophetic light that has surfaced in Adventism since 1863! What changed?

Ellen Whiteová označila adventizmus za nachádzajúci sa v laodicejskom stave už pred rokom 1863, takže slepota Laodicey už pred rokom 1863 doliehala na adventizmus; no v roku 1863 cirkev oficiálne odložila bokom pravdu týkajúcu sa „sedemnásobku času“ z Levitikus dvadsaťšesť, čo bolo úplne prvé „časové proroctvo“, ktoré Miller objavil. Od roku 1863 sa v adventizme neobjavilo nijaké prorocké svetlo! Čo sa zmenilo?

The very first stone of the temple foundation that was built upon prophetic time and represented Jesus Christ, was set aside by Adventism in 1863. The first stone placed by Miller into the temple foundation that was based upon time as presented in Daniel by Christ who represented Himself as Palmoni the “wonderful numberer” was rejected and set aside. The very first stone Miller discovered…

Úplne prvý kameň chrámového základu, ktorý bol vybudovaný na prorockom čase a predstavoval Ježiša Krista, bol adventizmom v roku 1863 odložený nabok. Prvý kameň, ktorý Miller vložil do chrámového základu založeného na čase, ako je v Danielovi predstavený Kristom, ktorý sám seba predstavil ako Palmoni, „podivuhodný počtár“, bol odmietnutý a odložený nabok. Úplne prvý kameň, ktorý Miller objavil…

> “In quoting the prophecy of the rejected stone, Christ referred to an actual occurrence in the history of Israel. The incident was connected with the building of the first temple. While it had a special application at the time of Christ’s first advent, and should have appealed with special force to the Jews, it has also a lesson for us. When the temple of Solomon was erected, the immense stones for the walls and the foundation were entirely prepared at the quarry; after they were brought to the place of building, not an instrument was to be used upon them; the workmen had only to place them in position. For use in the foundation, one stone of unusual size and peculiar shape had been brought; but the workmen could find no place for it, and would not accept it. It was an annoyance to them as it lay unused in their way. Long it remained a rejected stone. But when the builders came to the laying of the corner, they searched for a long time to find a stone of sufficient size and strength, and of the proper shape, to take that particular place, and bear the great weight which would rest upon it. Should they make an unwise choice for this important place, the safety of the entire building would be endangered. They must find a stone capable of resisting the influence of the sun, of frost, and of tempest. Several stones had at different times been chosen, but under the pressure of immense weights they had crumbled to pieces. Others could not bear the test of the sudden atmospheric changes. But at last attention was called to the stone so long rejected. It had been exposed to the air, to sun and storm, without revealing the slightest crack. The builders examined this stone. It had borne every test but one. If it could bear the test of severe pressure, they decided to accept it for the cornerstone. The trial was made. The stone was accepted, brought to its assigned position, and found to be an exact fit. In prophetic vision, Isaiah was shown that this stone was a symbol of Christ. He says:

> „Keď Kristus citoval proroctvo o zavrhnutom kameni, odvolával sa na skutočnú udalosť z dejín Izraela. Tento príbeh súvisel so stavbou prvého chrámu. Hoci mal osobitné uplatnenie v čase Kristovho prvého príchodu a mal zvlášť mocne zapôsobiť na Židov, obsahuje aj poučenie pre nás. Keď sa staval Šalamúnov chrám, obrovské kamene na múry a základy boli úplne opracované už v lome; po ich dopravení na stavenisko sa na nich už nesmel použiť nijaký nástroj; robotníci ich mali iba uložiť na určené miesto. Na použitie do základu bol dopravený aj jeden kameň neobyčajnej veľkosti a zvláštneho tvaru; robotníci však preň nemohli nájsť miesto, a preto ho neprijali. Keď tam ležal nevyužitý a zavadzal im v ceste, bol im na obťaž. Dlho zostával zavrhnutým kameňom. Keď však stavitelia pristúpili ku kladeniu uhla, dlho hľadali kameň dostatočnej veľkosti a pevnosti a správneho tvaru, aby mohol zaujať toto osobitné miesto a niesť veľkú ťarchu, ktorá na ňom mala spočívať. Keby pre toto dôležité miesto zvolili nerozumne, bezpečnosť celej stavby by bola ohrozená. Museli nájsť kameň schopný odolať pôsobeniu slnka, mrazu i búrky. Viaceré kamene už boli v rozličných časoch vybrané, no pod tlakom nesmiernej váhy sa rozpadli na kusy. Iné zasa neobstáli v skúške náhlych zmien počasia. Napokon však bola pozornosť obrátená na kameň tak dlho zavrhovaný. Bol vystavený vzduchu, slnku i víchrici, a predsa sa na ňom neukázala ani najmenšia prasklina. Stavitelia tento kameň preskúmali. Obstál v každej skúške okrem jednej. Rozhodli sa, že ak obstojí aj v skúške silného tlaku, prijmú ho za uholný kameň. Skúška sa vykonala. Kameň bol prijatý, prenesený na určené miesto a ukázalo sa, že presne zapadá. V prorockom videní bolo Izaiášovi ukázané, že tento kameň je symbolom Krista. Hovorí:“

> “‘Sanctify the Lord of hosts Himself; and let Him be your fear, and let Him be your dread. And He shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’ Carried down in prophetic vision to the first advent, the prophet is shown that Christ is to bear trials and tests of which the treatment of the chief cornerstone in the temple of Solomon was symbolic. ‘Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste.’ Isaiah 8:13–15; 28:16.

> „‚Hospodina zástupov samého posväťte; a nech je on vašou bázňou a nech je on vašou hrôzou. A bude svätyňou; ale aj kameňom úrazu a skalou pohoršenia pre oba domy Izraela, osídlom a pascou pre obyvateľov Jeruzalema. A mnohí z nich sa potknú a padnú, a budú rozbití, a budú lapení a zajatí.‘ Prorok, prenesený v prorockom videní k prvému príchodu, vidí, že Kristus má niesť skúšky a preverenia, ktorých symbolom bolo zaobchádzanie s hlavným uholným kameňom v Šalamúnovom chráme. ‚Preto takto vraví Pán Hospodin: Hľa, kladiem na Sione za základ kameň, vyskúšaný kameň, vzácny uholný kameň, pevný základ; kto verí, nebude sa ponáhľať.‘ Izaiáš 8:13–15; 28:16.“

> “In infinite wisdom, God chose the foundation stone, and laid it Himself. He called it ‘a sure foundation.’ The entire world may lay upon it their burdens and griefs; it can endure them all. With perfect safety they may build upon it. Christ is a ‘tried stone.’ Those who trust in Him, He never disappoints. He has borne every test. He has endured the pressure of Adam’s guilt, and the guilt of his posterity, and has come off more than conqueror of the powers of evil. He has borne the burdens cast upon Him by every repenting sinner. In Christ the guilty heart has found relief. He is the sure foundation. All who make Him their dependence rest in perfect security.

> „Boh si vo svojej nekonečnej múdrosti vyvolil základný kameň a sám ho položil. Nazval ho ‚pevný základ‘. Celý svet môže naň zložiť svoje bremená a zármutky; on ich všetky unesie. S dokonalou bezpečnosťou na ňom môžu stavať. Kristus je ‚vyskúšaný kameň‘. Tých, čo v Neho dôverujú, nikdy nesklame. Obstál v každej skúške. Znášal ťarchu Adamovej viny i viny jeho potomstva a vyšiel z boja viac než víťaz nad mocnosťami zla. Niesol bremená, ktoré na Neho zložil každý kajúci hriešnik. V Kristovi našlo vinné srdce úľavu. On je pevný základ. Všetci, ktorí sa na Neho spoliehajú, odpočívajú v dokonalej istote.“

> “In Isaiah’s prophecy, Christ is declared to be both a sure foundation and a stone of stumbling. The apostle Peter, writing by inspiration of the Holy Spirit, clearly shows to whom Christ is a foundation stone, and to whom a rock of offense:

> „V Izaiášovom proroctve je Kristus vyhlásený za pevný základ i za kameň úrazu. Apoštol Peter, píšuc z vnuknutia Ducha Svätého, jasne ukazuje, komu je Kristus základným kameňom a komu skalou pohoršenia:“

> “‘If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the Scripture, Behold, I lay in Sion a chief cornerstone, elect, precious: and he that believeth on Him shall not be confounded. Unto you therefore which believe He is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, and a stone of stumbling, and a rock of offense, even to them which stumble at the word, being disobedient.’ 1 Peter 2:3–8.

> „Ak ste len okúsili, že Pán je dobrotivý. Pristupujte k Nemu ako k živému kameňu, ktorý ľudia síce zavrhli, ale u Boha je vyvolený a vzácny; aj vy sa ako živé kamene budujte v duchovný dom, sväté kňazstvo, aby ste prinášali duchovné obete, príjemné Bohu skrze Ježiša Krista. Preto je aj v Písme napísané: Hľa, kladiem na Sione uholný kameň, vyvolený, vzácny; a ten, kto verí v Neho, nebude zahanbený. Vám teda, ktorí veríte, je vzácny; ale tým, čo sú neposlušní, kameň, ktorý stavitelia zavrhli, stal sa hlavou uhla a kameňom úrazu i skalou pohoršenia, a to tým, ktorí sa urážajú o slovo, súc neposlušní.“ 1 Peter 2:3–8.

> “To those who believe, Christ is the sure foundation. These are they who fall upon the Rock and are broken. Submission to Christ and faith in Him are here represented. To fall upon the Rock and be broken is to give up our self-righteousness and to go to Christ with the humility of a child, repenting of our transgressions, and believing in His forgiving love. And so also it is by faith and obedience that we build on Christ as our foundation.

> „Pre tých, ktorí veria, je Kristus pevným základom. To sú tí, ktorí padajú na Skalu a sú zlomení. Tu sú znázornené podriadenie sa Kristovi a viera v Neho. Padnúť na Skalu a byť zlomený znamená vzdať sa svojej vlastnej spravodlivosti a ísť ku Kristovi s pokorou dieťaťa, kajať sa zo svojich priestupkov a veriť v Jeho odpúšťajúcu lásku. A takisto vierou a poslušnosťou budujeme na Kristovi ako na svojom základe.״

> “Upon this living stone, Jews and Gentiles alike may build. This is the only foundation upon which we may securely build. It is broad enough for all, and strong enough to sustain the weight and burden of the whole world. And by connection with Christ, the living stone, all who build upon this foundation become living stones. Many persons are by their own endeavors hewn, polished, and beautified; but they cannot become ‘living stones,’ because they are not connected with Christ. Without this connection, no man can be saved. Without the life of Christ in us, we cannot withstand the storms of temptation. Our eternal safety depends upon our building upon the sure foundation. Multitudes are today building upon foundations that have not been tested. When the rain falls, and the tempest rages, and the floods come, their house will fall, because it is not founded upon the eternal Rock, the chief cornerstone Christ Jesus.

> „Na tomto živom kameni môžu stavať rovnako Židia ako aj pohania. Toto je jediný základ, na ktorom môžeme stavať bezpečne. Je dostatočne široký pre všetkých a dosť pevný, aby uniesol ťarchu a bremeno celého sveta. A spojením s Kristom, živým kameňom, sa všetci, ktorí stavajú na tomto základe, stávajú živými kameňmi. Mnohí ľudia sú vlastným úsilím otesávaní, leštení a skrášľovaní; nemôžu sa však stať ‚živými kameňmi‘, pretože nie sú spojení s Kristom. Bez tohto spojenia nemôže byť nikto spasený. Bez Kristovho života v nás nemôžeme odolať búrkam pokušenia. Naša večná bezpečnosť závisí od toho, či staviame na pevnom základe. Množstvá dnes stavajú na základoch, ktoré neboli preskúšané. Keď padne dážď, keď zúri víchrica a prídu záplavy, ich dom sa zrúti, pretože nie je založený na večnej Skale, na hlavnom uholnom kameni, Kristovi Ježišovi.״

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: … He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Pre tých, ktorí sa potkýnajú o slovo a sú neposlušní,“ je Kristus kameňom úrazu. Ale „kameň, ktorý stavitelia zavrhli, stal sa hlavou uhla“. Podobne ako zavrhnutý kameň aj Kristus vo svojom pozemskom poslaní znášal zanedbávanie a urážky. Bol „opovrhnutý a opustený ľuďmi, muž bolestí, oboznámený s utrpením; … bol opovrhnutý, a my sme si ho nevážili“. Izaiáš 53:3. Blížil sa však čas, keď mal byť oslávený. Svojím vzkriesením z mŕtvych mal byť vyhlásený za „Syna Božieho v moci“. Rimanom 1:4. Pri svojom druhom príchode sa mal zjaviť ako Pán neba i zeme. Tí, ktorí Ho teraz práve mali ukrižovať, spoznajú Jeho veľkosť. Pred celým vesmírom sa zavrhnutý kameň stane hlavou uhla.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> „A na kohokoľvek by padol, rozdrví ho na prach.“ Ľud, ktorý zavrhol Krista, mal čoskoro uvidieť zničenie svojho mesta i svojho národa. Ich sláva mala byť zlomená a rozptýlená ako prach pred vetrom. A čo to bolo, čo zničilo Židov? Bola to skala, ktorá by im bola bývala istotou, keby na nej stavali. Bola to pohŕdaná Božia dobrota, zavrhnutá spravodlivosť, zľahčovaná milosť. Ľudia sa postavili proti Bohu a všetko, čo by im bolo bývalo na spasenie, sa obrátilo na ich skazu. Všetko, čo Boh ustanovil na život, im bolo na smrť. V ukrižovaní Krista Židmi bolo zahrnuté zničenie Jeruzalema. Krv vyliata na Kalvárii bola ťarchou, ktorá ich stiahla do záhuby pre tento svet i pre svet budúci. Tak to bude aj vo veľký posledný deň, keď súd dopadne na tých, čo zavrhli Božiu milosť. Kristus, ich kameň úrazu, sa im vtedy zjaví ako vrch pomsty. Sláva Jeho tváre, ktorá je pre spravodlivých životom, bude pre bezbožných stravujúcim ohňom. Pre odmietnutú lásku a pohŕdanú milosť bude hriešnik zničený.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” Desire of Ages, 597–600.

> „Mnohými podobenstvami a opakovanými výstrahami Ježiš ukázal, aký bude pre Židov následok odmietnutia Syna Božieho. Týmito slovami oslovoval všetkých v každom veku, ktorí Ho odmietajú prijať ako svojho Vykupiteľa. Každé varovanie platí im. Znesvätený chrám, neposlušný syn, falošní vinohradníci, opovržliví stavitelia — to všetko má svoj náprotivok v skúsenosti každého hriešnika. Ak sa nekajá, stihne ho ten istý súd, ktorý oni predznamenávali.“ Túžba vekov, 597–600.

We will continue this in the next article.

V nasledujúcom článku budeme v tom pokračovať.

Back to Articles