Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-One

Kniha proroka Joela a laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa – číslo dvadsaťjeden

Number Twenty-One

Číslo dvadsaťjeden

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Daniel 12:11.

> A od času, keď bude odňatá ustavičná obeť a postavená ohavnosť spustošenia, bude tisíc dvesto deväťdesiat dní. Daniel 12:11.

Since October 22, 1844, the application of prophetic time is no longer a correct application of prophecy, by those who might wish to rightly divide the word of truth. The period of 1290 years in verse eleven is to be applied as a symbolic period after 1844, and the application after 1844, or a period without the elements of “time,” must retain the foundational understanding of the truth, as it was understood before 1844. The 1290 represents a period of 30, followed by 1260. The understanding before 1844 was that the thirty years from 508 unto 538 represented a period of preparation for the antichrist to begin to rule from 538 unto 1798.

Od 22. októbra 1844 už aplikácia prorockého času nie je správnou aplikáciou proroctva pre tých, ktorí by chceli správne rozdeľovať slovo pravdy. Obdobie 1290 rokov vo verši jedenásť sa má po roku 1844 uplatňovať ako symbolické obdobie a toto uplatnenie po roku 1844, teda obdobie bez prvkov „času“, musí zachovať základné chápanie pravdy tak, ako jej bolo rozumené pred rokom 1844. Číslo 1290 predstavuje obdobie 30, po ktorom nasleduje 1260. Chápanie pred rokom 1844 bolo také, že tridsať rokov od 508 do 538 predstavovalo obdobie prípravy na to, aby antikrist začal vládnuť od roku 538 do roku 1798.

The 30 years transition is the subject of Paul in 2 Thessalonians. Paul includes no reference to the element of “time,” but he identifies the prophetic characteristics of paganism giving way to papalism in those thirty years. Then the papal rule began. The historical understanding, absent any element of time, identifies the transition of the fourth kingdom of Bible prophecy unto the fifth kingdom, followed by the first of two papal blood baths, thus typifying the transition of the sixth kingdom unto the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet and the second papal blood bath.

Tridsaťročný prechod je predmetom Pavlovho pojednania v 2. Tesaloničanom. Pavol neuvádza nijaký odkaz na prvok „času“, ale označuje prorocké charakteristiky toho, ako pohanstvo v priebehu tých tridsiatich rokov ustupuje pápežstvu. Potom sa začala pápežská vláda. Historické porozumenie, bez akéhokoľvek prvku času, označuje prechod od štvrtého kráľovstva biblického proroctva k piatemu kráľovstvu, po ktorom nasledoval prvý z dvoch pápežských krvavých kúpeľov, čím predobrazuje prechod šiesteho kráľovstva k trojitému zväzku draka, šelmy a falošného proroka a druhý pápežský krvavý kúpeľ.

The thirty years preparation followed by a prophetic period is a primary symbol of God’s covenant with a chosen people. The transition of the two powers over the thirty years, that is followed by 1260 years of persecution aligns with Christ’s thirty years of preparation, followed by 1260 days of salvation. Antichrist’s thirty years preparation counterfeited Christ’s thirty years of preparation. The end of the thirty years identifies either the empowerment of Christ at His baptism, or the empowerment of the antichrist in 538. The empowerment of the antichrist came from the economic and military support that came from the previous kingdom, and the power poured out upon Christ came from the previous kingdom He left thirty years before.

Tridsaťročná príprava nasledovaná prorockým obdobím je prvoradým symbolom Božej zmluvy s vyvoleným ľudom. Prechod dvoch mocností počas tridsiatich rokov, po ktorom nasleduje 1260 rokov prenasledovania, je v súlade s Kristovými tridsiatimi rokmi prípravy, po ktorých nasledovalo 1260 dní spasenia. Tridsaťročná príprava antikrista bola napodobeninou Kristovej tridsaťročnej prípravy. Koniec týchto tridsiatich rokov označuje buď zmocnenie Krista pri Jeho krste, alebo zmocnenie antikrista v roku 538. Zmocnenie antikrista pochádzalo z hospodárskej a vojenskej podpory, ktorá prišla z predchádzajúceho kráľovstva, a moc vyliata na Krista prišla z predchádzajúceho kráľovstva, ktoré opustil tridsať rokov predtým.

The break in the two periods is marked by an empowerment, and the break in the two periods set forth by Abram and Paul is recognized by simple comparison. In Abram and Pauls’ thirty-year distinction, the preparation period was the first thirty years representing the covenant process, which empowered Abram’s descendants to fulfill the prophecy of bondage in Egypt. The four hundred and thirty years has a further symbolic division, for correctly applied the first two hundred and fifteen years is represented by God’s representative and Pharaoh. For Joseph and the first 215 years it was the good Pharaoh, and for Moses and the second 215 years it was the bad Pharaoh.

Zlom v týchto dvoch obdobiach je označený zmocnením a zlom v týchto dvoch obdobiach, predstavených Abramom a Pavlom, sa rozpoznáva jednoduchým porovnaním. V Abramovom a Pavlovom tridsaťročnom rozlíšení bolo obdobie prípravy prvých tridsať rokov, predstavujúcich proces zmluvy, ktorý zmocnil Abramových potomkov naplniť proroctvo o otroctve v Egypte. Štyristo tridsať rokov má ďalšie symbolické rozdelenie, lebo pri správnom použití je prvých dvesto pätnásť rokov predstavených Božím zástupcom a faraónom. V prípade Jozefa a prvých 215 rokov to bol dobrý faraón a v prípade Mojžiša a druhých 215 rokov to bol zlý faraón.

That division identifies two periods of four generations. The first four generations can be laid over the second four generations line upon line, and in doing so, Joseph and Moses, a prophetic alpha and omega, interact with a alpha-good Pharaoh and an omega bad Pharaoh. There is great light to be derived from this parallel consideration, but I am simply identifying that Abram’s prediction of the fourth generation identifies two witnesses of the four generations in the 430 years. The twofold representation of four generations is found in the genealogies of Genesis four and five. When we consider Cain and Seth as the start of the listing of the blood lines, we find that there are eight generations from Seth to Noah, and that when divided in the middle there is a representation of two periods of four generations. This is recognized in the eight generational lines of both Seth and Cain.

Toto rozdelenie označuje dve obdobia po štyroch generáciách. Prvé štyri generácie možno položiť na druhé štyri generácie, riadok na riadok, a pritom Jozef a Mojžiš, prorocká alfa a omega, vstupujú do vzájomného vzťahu s faraónom dobrej alfy a so zlým faraónom omegy. Z tohto paralelného uvažovania možno odvodiť veľké svetlo, avšak ja iba poukazujem na to, že Abramova predpoveď o štvrtej generácii označuje dvoch svedkov štyroch generácií v priebehu 430 rokov. Toto dvojité znázornenie štyroch generácií sa nachádza v rodokmeňoch v 1. Mojžišovej 4 a 5. Keď uvažujeme o Kainovi a Sétovi ako o začiatku zoznamu pokrvných línií, zisťujeme, že od Séta po Noacha je osem generácií a že po rozdelení uprostred je tam znázornenie dvoch období po štyroch generáciách. To sa rozpoznáva v ôsmich generačných líniách Séta i Kaina.

The genealogies in chapters four and five are represented with the conclusion of the lines, which is Noah. Noah is the symbol of God’s covenant with mankind as represented by the rainbow. Abram is the symbol of God’s covenant with a chosen people as represented by circumcision. Those two covenants are always tied together, and Genesis eleven, where we find the tower of Babel right after Noah’s flood, is where the genealogy that leads to Abram is set forth. In that passage it is ten generations, not eight. In the passage that leads to Abram and the passage that lead to Noah the Noachian and Abrahamic covenants are represented.

Rodokmene v štvrtej a piatej kapitole sú podané so záverom týchto línií, ktorým je Noach. Noach je symbolom Božej zmluvy s ľudstvom, znázornenej dúhou. Abram je symbolom Božej zmluvy s vyvoleným ľudom, znázornenej obriezkou. Tieto dve zmluvy sú vždy spojené a v jedenástej kapitole knihy Genezis, kde nachádzame babylonskú vežu bezprostredne po Noachovej potope, je predložený rodokmeň vedúci k Abramovi. V tomto úseku ide o desať pokolení, nie osem. V úseku, ktorý vedie k Abramovi, a v úseku, ktorý vedie k Noachovi, sú znázornené noachovská a abrahámovská zmluva.

In the passage from chapter eleven that addresses a chosen people we find two of those generations are laden with great light.

V úryvku z jedenástej kapitoly, ktorý sa obracia k vyvolenému ľudu, nachádzame, že dve z týchto generácií sú zaťažené veľkým svetlom.

> And Eber lived four and thirty years, and begat Peleg: And Eber lived after he begat Peleg four hundred and thirty years, and begat sons and daughters. And Peleg lived thirty years, and begat Reu. Genesis 11:16–19.

> A Héber žil tridsaťštyri rokov a splodil Pelega. A Héber po splodení Pelega žil štyristo tridsať rokov a splodil synov i dcéry. A Peleg žil tridsať rokov a splodil Reua. 1. Mojžišova 11:16–19.

The reference to Eber is the first reference of the Hebrew word that is eventually identified as the Hebrew word “Hebrew.” In the genealogy of a chosen people, one of the ten descendants is named Hebrew, which is what the chosen people were to be known as. In three verses Eber and Peleg are used to mark the distinction of the chosen Hebrew race. Eber means “crossing over” or “the one who crosses over” and is the root of the word, “Hebrew.” Abram is a symbol of those who cross over from Babylon to the Promised Land. “Peleg” means “division” or “split,” as referenced in Genesis 10:25, where we are informed that in Peleg’s days the “earth was divided.”

Odkaz na Ebera je prvou zmienkou o hebrejskom slove, ktoré je napokon stotožnené s hebrejským slovom „Hebrejec“. V rodokmeni vyvoleného ľudu sa jeden z desiatich potomkov nazýva Hebrejec, čo je označenie, pod ktorým mal byť vyvolený ľud známy. V troch veršoch sú Eber a Peleg použité na vyznačenie rozdielu vyvoleného hebrejského rodu. Eber znamená „prechod“ alebo „ten, ktorý prechádza“ a je koreňom slova „Hebrejec“. Abram je symbolom tých, ktorí prechádzajú z Babylonu do Zasľúbenej zeme. „Peleg“ znamená „rozdelenie“ alebo „rozštiepenie“, ako sa uvádza v Genezis 10:25, kde sme informovaní, že za dní Pelega bola „zem rozdelená“.

Eber and Peleg represent a prophetic division for those who wish to rightly divide the word of truth. The genealogy of Noah produced two lines of eight, which represented two sets of four generations, as does the 430 years in Egypt. The genealogy of Genesis eleven is represented by ten, not eight, for it is the genealogy of a chosen people. The chosen people are divided into two groups of five, thus aligning with the parable of the ten virgins, which is the parable of God’s covenant people.

Éber a Péleg predstavujú prorocké rozdelenie pre tých, ktorí chcú správne rozdeľovať slovo pravdy. Noachov rodokmeň vytvoril dve línie po ôsmich, ktoré predstavovali dve skupiny po štyroch pokoleniach, tak ako aj 430 rokov v Egypte. Rodokmeň v jedenástej kapitole knihy Genezis je predstavený číslom desať, nie osem, lebo je to rodokmeň vyvoleného ľudu. Vyvolený ľud je rozdelený na dve skupiny po piatich, čím sa zhoduje s podobenstvom o desiatich pannách, ktoré je podobenstvom o Božom zmluvnom ľude.

In that chosen people genealogy, Peleg’s name and his historical fulfillment represent a division of two classes of wise or foolish virgins, at the very point in biblical history that the earth had been divided at the tower of Babel. In the list of ten, Peleg is number five, for that is the center of ten. Eber the Hebrew, typified by Abram represents a foolish virgin who crosses over and becomes a wise virgin, when the two classes are divided at the cry at midnight. Eber, the first Hebrew in name, represents Abram, the first Hebrew by covenant. When the Lord called Abram out of Babylon, it typified the message of the midnight cry, which is the empowerment of the second angel, who calls men and women out of Babylon.

V rodokmeni toho vyvoleného ľudu meno Péleg a jeho historické naplnenie predstavujú rozdelenie dvoch tried múdrych alebo bláznivých panien práve v tom bode biblických dejín, keď bola zem rozdelená pri babylonskej veži. V zozname desiatich je Péleg piaty, lebo to je stred desiatich. Éber, Hebrej, predobrazený v Abramovi, predstavuje bláznivú pannu, ktorá prejde na druhú stranu a stane sa múdrou pannou, keď sa tieto dve triedy rozdelia pri volaní o polnoci. Éber, prvý Hebrej podľa mena, predstavuje Abrama, prvého Hebreja podľa zmluvy. Keď Pán povolal Abrama z Babylonu, predobrazovalo to posolstvo polnočného volania, ktoré je zmocnením druhého anjela, ktorý volá mužov a ženy z Babylonu.

The parable of the ten virgins is represented with Eber and Peleg representing a call to come out, just before the dividing line of Peleg closes the door of probation. In the prophetic relationship Eber lived 430 years after Peleg, who then lived 30 years. The first step of Abram’s threefold covenant was represented by Eber and Peleg. Abram, as Eber and Peleg as the dividing line between two classes. Paul’s addition to Abram’s prophecy is Peleg’s addition to Eber’s prophecy. Eber proclaimed 400 years, but Peleg identified 430 years. Peleg therefore represented Paul, and Paul’s addition of 30 years to the 400 years, and Paul’s ministry was to identify the Peleg of Bible prophecy. The “Peleg” of Bible prophecy that Paul identified represented the dividing of the nation from literal to spiritual.

Podobenstvo o desiatich pannách je znázornené prostredníctvom Ebera a Pelega, ktorí predstavujú výzvu vyjsť von tesne predtým, ako deliaca čiara Pelega uzavrie dvere milosti. V prorockom vzťahu žil Eber 430 rokov po Pelegovi, ktorý potom žil 30 rokov. Prvý krok Abramovej trojnásobnej zmluvy bol znázornený prostredníctvom Ebera a Pelega. Abram, podobne ako Eber a Peleg, predstavuje deliacu čiaru medzi dvoma triedami. Pavlov dodatok k Abramovmu proroctvu je Pelegovým dodatkom k Eberovmu proroctvu. Eber ohlásil 400 rokov, ale Peleg určil 430 rokov. Peleg teda predstavoval Pavla a Pavlovo pridanie 30 rokov k 400 rokom, a Pavlova služba spočívala v tom, aby označil Pelega biblického proroctva. „Peleg“ biblického proroctva, ktorého Pavol označil, predstavoval rozdelenie národa z doslovného na duchovný.

From Shem to Peleg is five descendants, and from Rue to Abram is five.

Od Šéma po Pélega je päť potomkov a od Rúe po Abrama je päť.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years. Genesis 15:13.

> A riekol Abramovi: Vedz istotne, že tvoje potomstvo bude cudzincami v krajine, ktorá nebude ich, a budú im slúžiť; a budú ich sužovať štyristo rokov. 1. Mojžišova 15:13.

> Now to Abraham and his seed were the promises made. He saith not, And to seeds, as of many; but as of one, And to thy seed, which is Christ. And this I say, that the covenant, that was confirmed before of God in Christ, the law, which was four hundred and thirty years after, cannot disannul, that it should make the promise of none effect. For if the inheritance be of the law, it is no more of promise: but God gave it to Abraham by promise. Galatians 3:16–18.

> Abrahámovi a jeho semenu boli dané zasľúbenia. Nehovorí: „A semenám“, ako o mnohých, ale ako o jednom: „A tvojmu semenu“, ktorým je Kristus. A toto hovorím: zmluvu, ktorú Boh v Kristovi predtým potvrdil, nemôže zákon, ktorý prišiel po štyristo tridsiatich rokoch, zrušiť tak, aby uvedené zasľúbenie zbavil platnosti. Lebo ak je dedičstvo zo zákona, nie je už zo zasľúbenia; ale Boh ho daroval Abrahámovi prostredníctvom zasľúbenia. Galaťanom 3:16–18.

Thirty Years Old

Tridsať rokov starý

Jesus was thirty when he began His ministry.

Ježiš mal tridsať rokov, keď začal svoju službu.

> And Jesus himself began to be about thirty years of age, being (as was supposed) the son of Joseph, which was the son of Heli. Luke 3:23.

> A sám Ježiš, keď začínal, mal asi tridsať rokov a bol, ako sa domnievali, synom Jozefa, ktorý bol synom Héliho. Lukáš 3:23.

Joseph began to serve Pharaoh in Egypt when he was thirty years old.

Jozef začal slúžiť faraónovi v Egypte, keď mal tridsať rokov.

> And Joseph was thirty years old when he stood before Pharaoh king of Egypt. And Joseph went out from the presence of Pharaoh, and went throughout all the land of Egypt. Genesis 41:46.

> A Jozef mal tridsať rokov, keď stál pred faraónom, egyptským kráľom. A Jozef vyšiel spred faraóna a prešiel celou egyptskou krajinou. Genesis 41:46.

The prophet Ezekiel was thirty years old when he began his ministry, and his ministry lasted twenty-two years.

Prorok Ezechiel mal tridsať rokov, keď začal svoju službu, a jeho služba trvala dvadsaťdva rokov.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> A stalo sa v tridsiatom roku, vo štvrtom mesiaci, piateho dňa mesiaca, keď som bol medzi zajatcami pri rieke Kebár, že sa otvorili nebesia a videl som videnia Božie. Ezechiel 1:1.

Ezekiel has more historical references within his writings than any other prophet. There are thirteen direct references to ascertainable dates in the writings of Ezekiel, and unknowingly, the biblical scholars and historians confirm that his ministry spanned twenty-two years, though they know not that twenty-two is a symbol of the one hundred and forty-four thousand.

Ezechiel má vo svojich spisoch viac historických odkazov než ktorýkoľvek iný prorok. V Ezechielových spisoch sa nachádza trinásť priamych odkazov na určiteľné dátumy a biblickí učenci i historici, hoci nevedomky, potvrdzujú, že jeho služba trvala dvadsaťdva rokov, hoci nevedia, že dvadsaťdva je symbolom stoštyridsaťštyritisíc.

King David was thirty years old when he began to reign and he reigned for forty years.

Kráľ Dávid mal tridsať rokov, keď začal kraľovať, a kraľoval štyridsať rokov.

> David was thirty years old when he began to reign, and he reigned forty years. In Hebron he reigned over Judah seven years and six months: and in Jerusalem he reigned thirty and three years over all Israel and Judah. 2 Samuel 5:4, 5.

> Dávid mal tridsať rokov, keď začal kraľovať, a kraľoval štyridsať rokov. V Hebrone kraľoval nad Júdom sedem rokov a šesť mesiacov; a v Jeruzaleme kraľoval tridsaťtri rokov nad celým Izraelom a Júdom. 2. Samuelova 5:4, 5.

David’s forty-year reign is a symbolic number, and the period of 40 is like Abram and Paul’s 430 years, for the 40 years is divided into two parts (7 and a half and 33 years). The two periods of David’s forty-year reign, have an added prophetic enigma, for another biblical witness records those two periods as seven years and thirty-three years. What does the extra six months in Second Samuel represent, and how does 7.5 and 33 equal 40? There is an overlap of six months that must represent a prophetic truth.

Dávidova štyridsaťročná vláda je symbolickým číslom a obdobie 40 je podobné 430 rokom Abráma a Pavla, lebo tých 40 rokov je rozdelených na dve časti (7 a pol roka a 33 rokov). Dve obdobia Dávidovej štyridsaťročnej vlády majú pridanú prorockú záhadu, lebo iné biblické svedectvo zaznamenáva tieto dve obdobia ako sedem rokov a tridsaťtri rokov. Čo predstavuje dodatočných šesť mesiacov v Druhej Samuelovej a ako sa 7,5 a 33 rovná 40? Existuje prekrytie šiestich mesiacov, ktoré musí predstavovať prorockú pravdu.

> And the days that David reigned over Israel were forty years: seven years reigned he in Hebron, and thirty and three years reigned he in Jerusalem. 1 Kings 2:11.

> A dni, počas ktorých Dávid kraľoval nad Izraelom, bolo štyridsať rokov: sedem rokov kraľoval v Hebrone a tridsaťtri rokov kraľoval v Jeruzaleme. 1 Kráľov 2,11.

22 is a symbolic number representing the combination of Divinity with humanity and Ezekiel’s ministry lasted twenty-two-years. Joseph’s fourteen years is divided into two periods of seven years, Christ’s covenant week divided into two equal 1260-day periods, and David’s forty year reign is broken into two periods, with an additional symbol connecting the two periods.

22 je symbolické číslo predstavujúce spojenie božstva s ľudstvom a Ezechielova služba trvala dvadsaťdva rokov. Jozefových štrnásť rokov je rozdelených na dve obdobia po siedmich rokoch, Kristov zmluvný týždeň je rozdelený na dve rovnaké obdobia po 1260 dňoch a Dávidovo štyridsaťročné panovanie je rozdelené na dve obdobia s dodatočným symbolom, ktorý tieto dve obdobia spája.

Jesus is the Prophet, the Priest and the King. In the latter days He will lift up His church triumphant as an ensign, and that church is represented by Christ, the prophet, priest and king who has combined His Divinity with men, represented by Ezekiel the prophet, Joseph the priest and David the king. The four symbols represent three worthies in the furnace that was heated seven times above normal, and then there appeared the fourth, and He was as the son of God. All the world was represented at the celebration of Nebuchadnezzar’s golden image, and they all saw the church triumphant made up of a human prophet, a human priest and a human king, sustained by the fourth Divine person.

Ježiš je Prorok, Kňaz a Kráľ. V posledných dňoch pozdvihne svoju víťaznú cirkev ako zástavu a táto cirkev je predstavovaná Kristom, prorokom, kňazom a kráľom, ktorý spojil svoje Božstvo s ľuďmi, predstavovanými prorokom Ezechielom, kňazom Jozefom a kráľom Dávidom. Štyri symboly predstavujú troch hodných mužov v peci, ktorá bola rozpálená sedemnásobne nad obyčajnú mieru, a potom sa zjavil štvrtý a bol ako Syn Boží. Pri slávnosti Nabuchodonozorovej zlatej modly bol zastúpený celý svet a všetci videli víťaznú cirkev, zloženú z ľudského proroka, ľudského kňaza a ľudského kráľa, podopieranú štvrtou Božskou osobou.

> “Satan has taken the world captive. He has introduced an idol sabbath, apparently giving to it great importance. He has stolen the homage of the Christian world away from the Sabbath of the Lord for this idol sabbath. The world bows to a tradition, a man-made commandment. As Nebuchadnezzar set up his golden image on the plain of Dura, and so exalted himself, so Satan exalts himself in this false sabbath, for which he has stolen the livery of heaven.” Review and Herald, March 8, 1898.

> „Satan vzal svet do zajatia. Zaviedol modlársku sobotu a zdanlivo jej prisúdil veľký význam. Kresťanskému svetu odňal úctu, ktorá patrí sobote Pánovej, a obrátil ju k tejto modlárskej sobote. Svet sa klania tradícii, ľudskému prikázaniu. Ako Nabuchodonozor postavil na rovine Dúra svoju zlatú modlu a tak vyvýšil sám seba, tak aj Satan vyvyšuje seba v tejto falošnej sobote, pre ktorú ukradol odznak neba.“ Review and Herald, 8. marca 1898.

## The Number Four

Číslo štyri

At the prophetic level, forty is a tithe of Abram’s four hundred, and four is a tithe of forty. Any prophetic characteristic that is found in the number four, must align with the symbolism of forty, which in turn must align with the symbolism of four hundred. In context, four often represents “worldwide,” a familiar understanding, but it also represents “a progression” and in some contexts a “progressive destruction.”

Na prorockej úrovni je štyridsať desiatkom zo štyristo Abramových a štyri sú desiatkom zo štyridsiatich. Každá prorocká charakteristika, ktorá sa nachádza v čísle štyri, musí byť v súlade so symbolikou štyridsiatky, ktorá zasa musí byť v súlade so symbolikou štyristo. V danom kontexte štyri často predstavuje „celosvetový rozsah“, čo je všeobecne známe chápanie, ale predstavuje aj „postupný vývoj“ a v niektorých kontextoch „postupné zničenie“.

The first four of the seven trumpets represent the progressive destruction of Western Rome. Eastern Rome in Constantinople ended in submission to the four Ottoman Sultans. Line upon line eastern and western Rome progressively disintegrated over four periods, represented by four trumpets, while also being brought down by Islam of the fifth and sixth trumpets. Together the two lines identify the fall of Rome over four generations of trumpets, while an escalating war with Islam leads to the ultimate demise when the four sultans of Islam take supremacy over the kingdom. The history of west and east began with the division of the Empire by Constantine in 330.

Prvé štyri zo siedmich trúb predstavujú postupné zničenie Západného Ríma. Východný Rím v Konštantínopole skončil podrobením sa štyrom osmanským sultánom. Riadok za riadkom sa východný i západný Rím postupne rozpadali počas štyroch období, znázornených štyrmi trúbami, pričom boli zároveň zvrhnuté islamom piatej a šiestej trúby. Obe línie spolu označujú pád Ríma v priebehu štyroch generácií trúb, zatiaľ čo stupňujúca sa vojna s islamom vedie k jeho konečnému zániku, keď štyria sultáni islamu získajú zvrchovanosť nad kráľovstvom. Dejiny Západu i Východu sa začali rozdelením Ríše Konštantínom v roku 330.

The four trumpets of western Rome begin in 330, and the fifth and sixth trumpet represent the power that bring eastern Rome down, an eastern Rome also began in 330. Both eastern and western Rome contributed to the work of placing the papal power on the throne of the earth in 538, so the two lines of western and eastern typify the two horns of the United States, who places the papal power back on the throne at the Sunday law. Western Rome is the symbol of churchcraft in the prophetic relationship and eastern Rome is the symbol of statecraft.

Štyri trúby západného Ríma sa začínajú v roku 330 a piata a šiesta trúba predstavujú moc, ktorá privádza východný Rím k pádu; aj východný Rím sa začal v roku 330. Východný aj západný Rím prispeli k dielu dosadenia pápežskej moci na trón zeme v roku 538, a tak dve línie západného a východného typologicky predstavujú dva rohy Spojených štátov, ktoré pri nedeľnom zákone opäť dosadia pápežskú moc na trón. Západný Rím je v prorockom vzťahu symbolom cirkevníctva a východný Rím je symbolom štátnictva.

Within the history of the fall of western and eastern Rome, the history of papal Rome is set forth. Beginning with the church of the disciples, represented by Ephesus, the first three churches lead to the fourth church, which is the papacy from 538 until 1798. In Revelation thirteen, the papacy is identified as ruling for 42 months, after its deadly wound of 1798 is healed at the Sunday law. “Time is no longer” after 1844, so the forty-two months are a symbol of the period of persecution from the Sunday law until Michael stands up. The pioneers understood the churches, seals and trumpets represented three lines of history that run parallel to one another. Laying the prophetic testimony of western Rome over the line of eastern Rome and the line of papal Rome is not a prophetic application which was employed by the Millerites, but the technique does not contradict any of their established understandings.

V dejinách pádu západného a východného Ríma sú predstavené dejiny pápežského Ríma. Počnúc cirkvou učeníkov, predstavovanou Efezom, vedú prvé tri cirkvi k štvrtej cirkvi, ktorou je pápežstvo od roku 538 do roku 1798. V trinástej kapitole Zjavenia je pápežstvo označené ako vládnuce 42 mesiacov, po tom, čo je jeho smrteľná rana z roku 1798 uzdravená pri nedeľnom zákone. „Času už viac nebude“ po roku 1844, takže štyridsaťdva mesiacov je symbolom obdobia prenasledovania od nedeľného zákona až dovtedy, kým povstane Michael. Priekopníci chápali, že cirkvi, pečate a trúby predstavujú tri línie dejín, ktoré prebiehajú navzájom súbežne. Položenie prorockého svedectva o západnom Ríme na líniu východného Ríma a na líniu pápežského Ríma nie je prorockou aplikáciou, ktorú používali mileriti, no táto metóda neprotirečí nijakému z ich ustálených porozumení.

Line upon line, the first four trumpets are to be laid over the history represented by the fifth and sixth trumpets, and then the line of the first three churches that lead to the period of papal persecution represented by the fourth church. Four trumpets on the one line, four sultans on the second line, and four churches on the third line. The number “four” represents worldwide, but it also represents a progressive destruction of either a civil or religious power. What it represents is determined by context.

Verš na verš treba prvé štyri trúby položiť na dejiny predstavené piatou a šiestou trúbou, a potom líniu prvých troch cirkví, ktoré vedú k obdobiu pápežského prenasledovania predstaveného štvrtou cirkvou. Štyri trúby na prvej línii, štyria sultáni na druhej línii a štyri cirkvi na tretej línii. Číslo „štyri“ predstavuje celosvetovosť, ale predstavuje aj postupné ničenie buď občianskej, alebo náboženskej moci. To, čo predstavuje, určuje kontext.

At the Sunday law the papal power is restored. The first time the papacy was empowered there was a thirty-year period of preparation. In the first four churches, the fourth church is the papacy, and the first church was the disciples, represented as Ephesus. The first three generations of the Christian church led to the fourth church of Thyatira, that is represented by Jezebel. When you get to Thyatira, in 538, a Sunday law was enacted at the Counsel of Orleans, thus identifying the Sunday law in the United States, when the deadly wound of 1798 is healed.

Pri nedeľnom zákone je pápežská moc obnovená. Prvý raz, keď bolo pážstvo uvedené k moci, predchádzalo tomu tridsaťročné obdobie prípravy. V prvých štyroch cirkvách je štvrtou cirkvou pážstvo a prvou cirkvou boli učeníci, predstavení ako Efez. Prvé tri generácie kresťanskej cirkvi viedli k štvrtej cirkvi Tyatíry, ktorá je znázornená Jezábeľou. Keď sa dostanete k Tyatíre, v roku 538 bol na Koncile v Orléanse prijatý nedeľný zákon, čím sa identifikuje nedeľný zákon v Spojených štátoch, keď je zahojená smrteľná rana z roku 1798.

The history from 1798, until the Sunday law in the United States is represented by the first four churches. The fourth church of Thyatira is the Sunday law, and the papal persecution which follows. The first church of Ephesus, the church who lost its first love, ended up at the conclusion of the four-step progressive destruction, at the Sunday law of Thyatira. The generation that leads to the Sunday law of Thyatira, is the third generation of Pergamos. Thyatira represents the Sunday law until the close of probation, and Pergamos represents the compromise of the third generation that prepares the way for Thyatira. The third generation of Pergamos, and the compromise it represents was first fulfilled in the time of Constantine, who passed the very first Sunday law in 321. The United States began as the lamb of Ephesus, but when it places Thyatira back on the throne, it speaks as a dragon.

Dejiny od roku 1798 až po nedeľný zákon v Spojených štátoch sú predstavené prvými štyrmi cirkvami. Štvrtá cirkev, Tyatira, je nedeľným zákonom a pápežským prenasledovaním, ktoré po ňom nasleduje. Prvá cirkev, Efez, cirkev, ktorá stratila svoju prvú lásku, dospela na záver štvorstupňového postupného ničenia k nedeľnému zákonu Tyatiry. Generácia, ktorá vedie k nedeľnému zákonu Tyatiry, je treťou generáciou Pergama. Tyatira predstavuje nedeľný zákon až do skončenia času milosti a Pergamos predstavuje kompromis tretej generácie, ktorý pripravuje cestu pre Tyatiru. Tretia generácia Pergama a kompromis, ktorý predstavuje, sa prvýkrát naplnili v čase Konštantína, ktorý v roku 321 vydal vôbec prvý nedeľný zákon. Spojené štáty sa začali ako baránok Efezu, ale keď Tyatiru znovu posadia na trón, hovoria ako drak.

The progressive destruction of the United States is represented by the first four churches of Revelation. The progressive destruction of the sixth kingdom of Bible prophecy occurs over four generations that lead to the Sunday law, where the earth beast, speaks as a dragon. The final generation is represented by the dragon, that is a reptile, as in the Garden of Eden, and for this reason, both John the Baptist and Jesus called the last generation of ancient Israel, “a generation of vipers.”

Postupné ničenie Spojených štátov je znázornené prvými štyrmi cirkvami Zjavenia. Postupné ničenie šiesteho kráľovstva biblického proroctva prebieha počas štyroch generácií, ktoré vedú k nedeľnému zákonu, keď šelma zo zeme hovorí ako drak. Posledná generácia je znázornená drakom, ktorý je plazom, ako v záhrade Eden; a z tohto dôvodu Ján Krstiteľ aj Ježiš nazvali poslednú generáciu starovekého Izraela „pokolením vreteníc“.

The fourth and last generation is either the “chosen generation” representing the one hundred and forty-four thousand, or its counterpart, the generation of vipers. One class has formed the image of Christ, the other the image of the beast—the serpent. The generation of vipers is directly set forth, four times in God’s Word. The context at each reference is different.

Štvrté a posledné pokolenie je buď „vyvolený rod“, predstavujúci sto štyridsaťštyri tisíc, alebo jeho protipól, pokolenie vreteníc. Jedna trieda vytvorila obraz Krista, druhá obraz šelmy — hada. Pokolenie vreteníc je priamo predstavené štyrikrát v Božom slove. Kontext pri každom odkaze je odlišný.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Keď však videl, že k jeho krstu prichádza mnoho farizejov a saducejov, povedal im: Pľuhavé hadie plemeno, kto vás upozornil, aby ste utiekli pred budúcim hnevom? Matúš 3:7.

If the “generation of vipers” were simply some derogatory remarks about a couple sects of people that John didn’t like, then there would be nothing to say about the expression. But every word is sacred within God’s Word, so John was assigning a specific label to the Sadducees and Pharisees. That label is defined prophetically by the context of the passage where it is expressed. In the passage John is identified as accomplishing his ministry, then the Sadducees and Pharisees enter the narrative. In the opening verses John is identified as Isaiah’s “voice in the wilderness.”

Keby „pokolenie vreteníc“ boli jednoducho len nejaké hanlivé poznámky o niekoľkých sektách ľudí, ktorých Ján nemal rád, potom by o tomto výraze nebolo čo povedať. Ale každé slovo v Božom Slove je sväté, takže Ján tým saducejom a farizejom priraďoval osobitné označenie. Toto označenie je prorocky vymedzené kontextom úseku, v ktorom je vyslovené. V tomto úseku je Ján predstavený pri vykonávaní svojej služby a potom do rozprávania vstupujú saduceji a farizeji. V úvodných veršoch je Ján označený ako Izaiášov „hlas na púšti“.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand.

> V tých dňoch prišiel Ján Krstiteľ a kázal na judskej púšti hovoriac: Čiňte pokánie, lebo sa priblížilo nebeské kráľovstvo.

> For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying,

> Lebo toto je ten, o ktorom hovoril prorok Izaiáš, keď povedal,

> The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight.

> Hlas volajúceho na púšti: Pripravte cestu Pánovi, vyrovnajte jeho chodníky.

> And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.

> A ten istý Ján mal odev z ťavej srsti a okolo bedier kožený opasok; a jeho pokrmom boli kobylky a poľný med.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:2–7.

> Vtedy vychádzal k nemu Jeruzalem i celá Judska krajina a celý kraj okolo Jordána a dávali sa od neho krstiť v Jordáne, vyznávajúc svoje hriechy. Keď však videl, že k jeho krstu prichádza mnoho farizejov a saducejov, povedal im: Vy hadie plemeno, kto vám ukázal, ako uniknúť budúcemu hnevu? Matúš 3:2–7.

The final generation of ancient Israel is labelled as “a generation of vipers,” by a prophet who came out of the wilderness. John is the prophet who fulfilled the role as Malachi’s messenger who prepared the way for the Messenger of the Covenant, who was also the voice in the wilderness identified by Isaiah.

Posledná generácia starovekého Izraela je označená ako „pokolenie vreteníc“ prorokom, ktorý vyšiel z púšte. Ján je prorok, ktorý naplnil úlohu Malachiášovho posla, pripravujúceho cestu Poslovi zmluvy, a zároveň bol aj hlasom na púšti, o ktorom hovoril Izaiáš.

If we consider “leaves” as a symbol, we find that they represent “profession.” The first reference is with Adam and Eve, who covered their unrighteousness, with fig leaves. They had previously worn the garment of light, the garment of righteousness, but when that was gone, they realized they were naked Laodiceans, who think all they need to do is hide behind the “leaves of profession,” and everything will be OK. Further on in the passage, John speaks directly against the Laodicean Jews trusting in the bloodline of Abraham to save them, for their presumption was simply the empty leaves of profession. A person’s garments represent who they are.

Ak „listy“ chápeme ako symbol, zistíme, že predstavujú „vyznanie“. Prvá zmienka sa týka Adama a Evy, ktorí si figovými listami zakrývali svoju neprávosť. Predtým boli odetí rúchom svetla, rúchom spravodlivosti, no keď oň prišli, uvedomili si, že sú nahí laodicejci, ktorí sa domnievajú, že všetko, čo potrebujú urobiť, je skryť sa za „listy vyznania“, a všetko bude v poriadku. Ďalej v tomto úseku Ján hovorí priamo proti laodicejským Židom, ktorí dôverovali, že ich zachráni Abrahámova pokrvná línia, lebo ich domýšľavosť bola jednoducho len prázdnymi listami vyznania. Odev človeka predstavuje to, kým je.

Trees are a symbol of men and of kingdoms, and the fruit, the branch, the seed, the soil, the water, the root and obviously the leaves all represent specific prophetic symbols unto themselves, but each of those truths is connected to the other symbols represented in the various lines of prophecy that employ the prophetic symbols that go to make up a “tree.” Of course, the first prophetic symbolism of a tree is that it represents a life-or-death test.

Stromy sú symbolom ľudí a kráľovstiev a ovocie, vetva, semeno, pôda, voda, koreň a samozrejme aj listy predstavujú samy osebe osobitné prorocké symboly, no každá z týchto právd je spojená s ostatnými symbolmi predstavenými v rozličných líniách proroctva, ktoré používajú prorocké symboly tvoriace „strom“. Prirodzene, prvou prorockou symbolikou stromu je to, že predstavuje skúšku života alebo smrti.

John’s message is represented by the clothes he wore, and the food he ate. Prophetic food, such as the manna at the beginning of ancient Israel, or the Bread of Heaven at the end; must be eaten. The food represents a prophetic testing message which must be eaten, for it is Christ’s flesh and His blood. The clothes John wore and the food he ate identifies the message, and messenger who prepared the way for Christ. John typifies the final messenger who prepares the way for Christ, who is the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple at the Sunday law. When that takes place, the foolish virgins, who are also Laodiceans and tares, represent the final fourth generation of those who profess to be the legitimate covenant people of Abraham, just as did the Pharisees and Sadducees, in the time when John appeared out of the wilderness.

Jánovo posolstvo je znázornené odevom, ktorý nosil, a pokrmom, ktorý jedol. Prorocký pokrm, ako manna na počiatku starovekého Izraela alebo Chlieb z nebies na konci, musí byť zjedený. Tento pokrm predstavuje prorocké skúšobné posolstvo, ktoré musí byť zjedené, lebo je Kristovým telom a Jeho krvou. Odev, ktorý Ján nosil, a pokrm, ktorý jedol, stotožňujú posolstvo a posla, ktorý pripravil cestu Kristovi. Ján je predobrazom záverečného posla, ktorý pripravuje cestu Kristovi, ktorý je Poslom zmluvy a ktorý náhle prichádza do svojho chrámu pri nedeľnom zákone. Keď k tomu dôjde, bláznivé panny, ktoré sú zároveň aj Laodicejčanmi a kúkoľom, predstavujú záverečné štvrté pokolenie tých, ktorí vyznávajú, že sú legitímnym zmluvným ľudom Abraháma, práve tak, ako to bolo u farizejov a sadukajov v čase, keď sa Ján objavil z púšte.

John wore camel hair, a leather girdle that included a harness attachment, such as farm animals have with a yoke. He ate, and therefore his message was of locusts, a premier symbol of Islam in the Scriptures, and he mixed his message of Islam, with the honey.

Ján nosil odev z ťavej srsti, kožený opasok, ktorý zahŕňal aj postrojové upevnenie, aké majú hospodárske zvieratá s jarmom. Jedol, a preto jeho posolstvo bolo z kobyliek, popredného symbolu islamu v Písmach, a svoje posolstvo o islame miešal s medom.

> And the house of Israel called the name thereof Manna: and it was like coriander seed, white; and the taste of it was like wafers made with honey. Exodus 16:31.

> A dom Izraela nazval jeho meno Manna; a bolo ako semeno koriandra, biele; a jeho chuť bola ako oplátok pripravených s medom. Exodus 16:31.

Manna is a symbol of God’s Word, and it tasted like honey, which the prophets identify as the taste of the message, they are represented as eating. John brought the message of Islam as represented by the locusts, and a girdle of camel leather and camel hair. The locusts and the camel are both symbols of Islam. That message of Islam was mixed with the enlightenment of God’s Word that is represented as “honey.”

Manna je symbolom Božieho Slova a chutila ako med, ktorý proroci označujú za chuť posolstva, ktoré sú znázornení ako prijímajúci. Ján priniesol posolstvo islamu, znázornené kobylkami, opaskom z ťavej kože a ťavou srsťou. Kobylky aj ťava sú symbolmi islamu. Toto posolstvo islamu bolo zmiešané s osvietením Božieho Slova, ktoré je znázornené ako „med“.

> Then said Jonathan, My father hath troubled the land: see, I pray you, how mine eyes have been enlightened, because I tasted a little of this honey. 1 Samuel 14:29.

> Vtedy Jonatán povedal: Môj otec uvrhol krajinu do súženia; pozrite, prosím, ako sa mi rozjasnili oči, pretože som okusil trochu tohto medu. 1 Samuelova 14:29.

John did not simply represent a message of Islam, but he came from the wilderness, as did Elijah, and John did not eat honey, he ate wild honey, for he, as with Christ, was not trained in the institutions of the day who had their own honey of a message, represented by the leaven of the Pharisees and Sadducees. John ate honey from the wilderness, for he was trained by the Holy Spirit outside the religious institutions of his day. The typical girdle of the time period contained a hinge mechanism that a person would tie their camel hair garment onto. The hinge represents John, who was the turning point from the earthly unto the heavenly sanctuary.

Ján nepredstavoval iba posolstvo islamu, ale prišiel z púšte, tak ako Eliáš, a Ján nejedol med, ale divý med, lebo on, podobne ako Kristus, nebol vyučovaný vtedajšími inštitúciami, ktoré mali svoj vlastný med posolstva, znázornený kvasom farizejov a saducejov. Ján jedol med z púšte, lebo bol vyučovaný Duchom Svätým mimo náboženských inštitúcií svojej doby. Typický opasok toho obdobia obsahoval pántový mechanizmus, na ktorý si človek priväzoval odev z ťavej srsti. Pánt predstavuje Jána, ktorý bol bodom obratu od pozemskej k nebeskej svätyni.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Prorok Ján bol spájajúcim článkom medzi dvoma obdobiami. Ako Boží predstaviteľ vystúpil, aby ukázal vzťah zákona a prorokov ku kresťanskému obdobiu. Bol menším svetlom, po ktorom malo nasledovať väčšie. Jánova myseľ bola osvietená Duchom Svätým, aby mohol šíriť svetlo na svoj ľud; no nijaké iné svetlo nikdy nesvietilo ani nebude svietiť na padlého človeka tak jasne ako to, ktoré vyžarovalo z učenia a príkladu Ježiša. Kristus a Jeho poslanie boli pochopené iba matne, ako boli predobrazené v tienistých obetiach. Ani sám Ján ešte úplne nechápal budúci, nesmrteľný život skrze Spasiteľa.“ Túžba vekov, 220.

The hinge garment of John is introduced at the very point of Christ’s baptism, which was the turning point, represented by the place where John was baptizing. That place was named Bethabara meaning “ferry crossing,” and is the very place ancient Israel entered into the Promised Land as they came out of the wilderness, just as John had done.

Pántový odev Jána je uvedený práve v bode Kristovho krstu, ktorý bol bodom obratu, znázorneným miestom, kde Ján krstil. To miesto sa nazývalo Bethabara, čo znamená „brod“ alebo „prievoz“, a je to práve miesto, ktorým staroveký Izrael vstúpil do Zasľúbenej zeme, keď vychádzal z púšte, tak ako to urobil aj Ján.

Of course, the movement of the one hundred and forty-four thousand are who John is representing, but we are simply pointing out that when Jesus was baptized, it was that generation that He and John called the “generation of vipers.” Jesus came to magnify God’s Ten Commandment law, and He inspired every word in the Bible, so when He calls the final generation of ancient Israel a generation of vipers, He knows full well that the second commandment identifies the judgment being accomplished in the third and fourth generations.

Samozrejme, hnutie stoštyridsiatich štyritisíc je to, čo Ján predstavuje, no my iba poukazujeme na to, že keď bol Ježiš pokrstený, bola to tá generácia, ktorú on i Ján nazvali „plemenom vreteníc“. Ježiš prišiel zvelebiť Boží zákon Desiatich prikázaní a on vnukol každé slovo v Biblii, takže keď nazýva poslednú generáciu starovekého Izraela plemenom vreteníc, veľmi dobre vie, že druhé prikázanie určuje súd vykonávaný na treťom a štvrtom pokolení.

The third and fourth generations represent a progressive judgment that ends in the fourth generation, which is the generation of vipers. Christ baptism typifies 9/11. The Laodicean Seventh-day Adventist generation has been in its final generation since that time. John’s message to the Pharisees and Sadducees was the Laodicean message.

Tretie a štvrté pokolenie predstavujú postupný súd, ktorý sa končí vo štvrtom pokolení, čo je pokolenie vreteníc. Kristov krst je predobrazom 11. septembra. Laodicejské pokolenie adventistov siedmeho dňa sa od toho času nachádza vo svojom poslednom pokolení. Jánovo posolstvo farizejom a saducejom bolo laodicejským posolstvom.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them,

> Keď však videl, že k jeho krstu prichádza mnoho farizejov a saducejov, povedal im,

> O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> Vy plemeno vreteníc, kto vás varoval, aby ste ušli pred budúcim hnevom?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father:

> Prinášajte teda ovocie hodné pokánia. A nemyslite si, že môžete hovoriť sami v sebe: Abraháma máme za otca.

> for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham.

> Lebo hovorím vám, že Boh je schopný aj z týchto kameňov vzbudiť deti Abrahámovi.

> And now also the axe is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will throughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire.

> A teraz je sekera priložená aj ku koreňu stromov; preto každý strom, ktorý neprináša dobré ovocie, sa vytína a hádže do ohňa. Ja vás veru krstím vodou na pokánie; ale ten, ktorý prichádza po mne, je mocnejší než ja; nie som hoden nosiť mu obuv. On vás bude krstiť Duchom Svätým a ohňom. Jeho vejačka je v jeho ruke a dôkladne prečistí svoje humno a svoju pšenicu zhromaždí do sýpky; ale plevy spáli neuhasiteľným ohňom.

> Then cometh Jesus from Galilee to Jordan unto John, to be baptized of him. Matthew 3:7–13.

> Vtedy prišiel Ježiš z Galiley k Jordánu za Jánom, aby sa od neho dal pokrstiť. Matúš 3:7–13.

Jesus came from Galilee, which symbolizes a turning point in agreement with John’s girdle-hinge, and the meaning of Bethabara. John’s work of preparing the way, had then changed to Christ’s work of confirming the covenant. The thirty years of preparation was ended and the three and a half years before and after the cross began.

Ježiš prišiel z Galiley, ktorá symbolizuje bod obratu v zhode s Jánovým opaskovým závesom a významom Betabary. Jánovo dielo pripravovania cesty sa vtedy zmenilo na Kristovo dielo potvrdzovania zmluvy. Tridsať rokov prípravy sa skončilo a začali sa tri a pol roka pred krížom a po ňom.

John’s message was a warning of the coming wrath at the destruction of Jerusalem, a destruction that also represents the end of the world and the seven last plagues. That warning message was set within the context of Islam, and it was delivered by a man who not only fulfilled Malachi’s messenger who prepares the way, and Isaiah’s voice in the wilderness, but also the message of Elijah, for John’s clothing paralleled Elijah’s just as John’s message paralleled Elijah’s.

Jánovo posolstvo bolo varovaním pred prichádzajúcim hnevom pri zničení Jeruzalema, zničení, ktoré zároveň predstavuje aj koniec sveta a sedem posledných rán. Toto varovné posolstvo bolo zasadené do kontextu islamu a bolo prednesené mužom, ktorý nielen naplnil Malachiášovho posla, ktorý pripravuje cestu, a Izaiášov hlas na púšti, ale aj Eliášovo posolstvo, lebo Jánov odev zodpovedal Eliášovmu tak, ako Jánovo posolstvo zodpovedalo Eliášovmu.

> And he said unto them, What manner of man was he which came up to meet you, and told you these words? And they answered him, He was an hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins. And he said, It is Elijah the Tishbite. 2 Kings 1:7, 8.

> A povedal im: Aký bol ten muž, ktorý vyšiel oproti vám a povedal vám tieto slová? Odpovedali mu: Bol to chlpatý muž a okolo bedier mal kožený opasok. I povedal: To je Eliáš Tišbijský. 2 Kings 1:7, 8.

If they were to ask of John, and not of Elijah, “what manner of man was he?” they would be answered “a hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins.” The entire six-month ministry of John is represented in the passage where the final and fourth generation is specifically identified and defined. The Laodicean message unto them directly attacks the profession of being God’s covenant people, it warns them of the coming wrath as illustrated by an ax striking the roots of the trees. The message included that Christ would finish the testing process that began with John. Later in Matthew, Jesus also calls the Jews “a generation of vipers,” and He takes the thought up from John’s theme of cutting down a tree, and explains why.

Keby sa boli pýtali na Jána, a nie na Eliáša: „Aký to bol človek?“, dostali by odpoveď: „Bol to chlpatý muž a okolo bedier bol prepásaný koženým opaskom.“ Celá šesťmesačná služba Jána je predstavená v pasáži, kde je osobitne označená a vymedzená posledná, štvrtá generácia. Laodicejské posolstvo im priamo útočí na vyznávanie, že sú Božím zmluvným ľudom; varuje ich pred prichádzajúcim hnevom, znázorneným sekerou udierajúcou na korene stromov. Posolstvo zahŕňalo aj to, že Kristus dokončí proces skúšania, ktorý sa začal s Jánom. Neskôr v Matúšovi Ježiš takisto nazýva Židov „vreteničím plemenom“ a nadväzuje na Jánovu tému vytínania stromu a vysvetľuje prečo.

> Either make the tree good, and his fruit good; or else make the tree corrupt, and his fruit corrupt: for the tree is known by his fruit. O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. A good man out of the good treasure of the heart bringeth forth good things: and an evil man out of the evil treasure bringeth forth evil things. But I say unto you, That every idle word that men shall speak, they shall give account thereof in the day of judgment. For by thy words thou shalt be justified, and by thy words thou shalt be condemned. Matthew 12:33–37.

> Buď urobte strom dobrým i jeho ovocie dobrým; alebo urobte strom zlým i jeho ovocie zlým; lebo strom sa pozná po ovocí. Plemeno vreteníc, ako môžete hovoriť dobré veci, keď ste zlí? Lebo z hojnosti srdca hovoria ústa. Dobrý človek z dobrého pokladu srdca vynáša dobré veci, a zlý človek zo zlého pokladu vynáša zlé veci. Ale hovorím vám, že z každého daromného slova, ktoré ľudia povedia, budú vydávať počet v deň súdu. Lebo podľa svojich slov budeš ospravedlnený a podľa svojich slov budeš odsúdený. Matúš 12:33–37.

The day of judgment, according to the second commandment is in the fourth generation. The judgment is based upon the message we speak, and that message comes out of our hearts. It is the message we speak that identifies whether we are Peter’s “chosen generation” or a “generation of vipers.” Either class is manifested at the conclusion of a testing process where Christ, as the dirt brush man cleans His floor. As with the oil in the parable of the ten virgins, the message is represented either by an evil or a good heart. Christ’s reference adds that this generation of vipers, which is the fourth and final generation—seek after a sign, and the only sign they would be given was the sign of Jonah.

Deň súdu je podľa druhého prikázania vo štvrtom pokolení. Súd je založený na posolstve, ktoré hovoríme, a toto posolstvo vychádza z nášho srdca. Práve posolstvo, ktoré hovoríme, odhaľuje, či sme Petrovým „vyvoleným rodom“, alebo „plemenom zmijí“. Obe triedy sa zjavujú pri závere skúšobného procesu, keď Kristus, ako muž s metlou, vymetá svoju podlahu. Tak ako olej v podobenstve o desiatich pannách, aj posolstvo je predstavované buď zlým, alebo dobrým srdcom. Kristov výrok dodáva, že toto plemeno zmijí, ktoré je štvrtým a posledným pokolením, hľadá znamenie, a jediné znamenie, ktoré mu bude dané, je znamenie Jonáša.

> Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. The men of Nineveh shall rise in judgment with this generation, and shall condemn it: because they repented at the preaching of Jonas; and, behold, a greater than Jonas is here. The queen of the south shall rise up in the judgment with this generation, and shall condemn it: for she came from the uttermost parts of the earth to hear the wisdom of Solomon; and, behold, a greater than Solomon is here. Matthew 12:38–42.

> Vtedy mu niektorí zo zákonníkov a farizejov odpovedali: Učiteľ, chceme od teba vidieť znamenie. On im však odpovedal a riekol: Zlé a cudzoložné pokolenie hľadá znamenie; ale znamenie mu nebude dané, iba znamenie proroka Jonáša. Lebo ako bol Jonáš tri dni a tri noci v bruchu veľryby, tak bude Syn človeka tri dni a tri noci v lone zeme. Mužovia Ninive povstanú na súde s týmto pokolením a odsúdia ho, pretože činili pokánie na Jonášovo kázanie; a hľa, tu je niekto väčší ako Jonáš. Kráľovná juhu povstane na súde s týmto pokolením a odsúdi ho, lebo prišla od končín zeme, aby počula múdrosť Šalamúna; a hľa, tu je niekto väčší ako Šalamún. Matúš 12:38–42.

Christ referenced the Jews as a generation of vipers, and He uses illustrations of judgment as the message of Jonah, and the message of the wisdom of Solomon. Jesus is identifying by context, and with two witnesses, that the generation of vipers is the fourth generation, for the fourth generation is where judgment is accomplished.

Kristus označil Židov za pokolenie vreteníc a používa obrazy súdu, ako je Jonášovo posolstvo a posolstvo Šalamúnovej múdrosti. Ježiš podľa kontextu a prostredníctvom dvoch svedkov určuje, že pokolenie vreteníc je štvrté pokolenie, lebo vo štvrtom pokolení sa súd dovršuje.

The one hundred and forty-four thousand are the ensign, or the sign of the latter days, as is the law of God, and the Sabbath. The sign of Jonah is the sign of the resurrection, which for the Jews in Christ’s day and age was His baptism, when the Holy Spirit descended, represented as a dove. Jonah means “dove.” Jonah, John the Revelator, Daniel, Joseph and Lazarus represent the one hundred and forty-four thousand, who are resurrected from being dead in the street for three and a half days. At that point they are to transition from Laodiceans unto Philadelphians, thus becoming the eighth that is of the seven. Jonah represents baptism, for he was cast into the water and symbolically died when he was eaten by the whale. He was thereafter resurrected, as was John, when he was taken out of the boiling oil, and as was Daniel when he was taken out of the lion’s den, and as was Joseph, when he was taken out of the pit, as was Lazarus, the sealing miracle in the time of Christ. The Jews could not see the sign of Jonah, as represented by Christ’s resurrection any clearer than Adventism sees the sign of 9/11, which is the sign of Jonah.

Sto štyridsaťštyri tisíc sú zástavou, čiže znamením posledných dní, tak ako je ním Boží zákon a sobota. Znamenie Jonášovo je znamením vzkriesenia, ktorým pre Židov v Kristových dňoch a dobe bol Jeho krst, keď zostúpil Duch Svätý, znázornený holubicou. Jonáš znamená „holubica“. Jonáš, Ján Zjavovateľ, Daniel, Jozef a Lazár predstavujú sto štyridsaťštyri tisíc, ktorí sú vzkriesení z toho, že boli tri a pol dňa mŕtvi na ulici. V tom bode majú prejsť od laodicejcov k filadelfským, a tak sa stať ôsmym, ktorý je zo siedmich. Jonáš predstavuje krst, lebo bol vrhnutý do vody a symbolicky zomrel, keď ho pohltila veľryba. Potom bol vzkriesený, ako aj Ján, keď ho vytiahli z vriaceho oleja, a ako Daniel, keď ho vyviedli z jamy levov, a ako Jozef, keď ho vytiahli z cisterny, ako aj Lazár, spečaťujúci zázrak v čase Kristovom. Židia nevideli znamenie Jonášovo, predstavené Kristovým vzkriesením, o nič jasnejšie, než adventizmus vidí znamenie 11. septembra, ktoré je znamením Jonášovým.

We will continue these subjects in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v týchto témach.

> “The burden of the warning now to come to the people of God, nigh and afar off, is the third angel’s message. And those who are seeking to understand this message will not be led by the Lord to make an application of the Word that will undermine the foundation and remove the pillars of the faith that has made Seventh-day Adventists what they are today. The truths that have been unfolding in their order, as we have advanced along the line of prophecy revealed in the Word of God, are truth, sacred, eternal truth today. Those who passed over the ground step by step in the past history of our experience, seeing the chain of truth in the prophecies, were prepared to accept and obey every ray of light. They were praying, fasting, searching, digging for the truth as for hidden treasures, and the Holy Spirit, we know, was teaching and guiding us. Many theories were advanced, bearing a semblance of truth, but so mingled with misinterpreted and misapplied scriptures, that they led to dangerous errors. Very well do we know how every point of truth was established, and the seal set upon it by the Holy Spirit of God. And all the time voices were heard, ‘Here is the truth,’ ‘I have the truth; follow me.’ But the warnings came, ‘Go not ye after them. I have not sent them, but they ran.’ (See Jeremiah 23:21.)

> „Bremeno výstrahy, ktoré má teraz prísť k Božiemu ľudu, blízkemu i ďalekému, je posolstvo tretieho anjela. A tí, ktorí sa usilujú porozumieť tomuto posolstvu, nebudú Pánom vedení k takému výkladu Slova, ktorý by podkopal základ a odstránil piliere viery, ktorá urobila adventistov siedmeho dňa tým, čím sú dnes. Pravdy, ktoré sa rozvíjali vo svojom poriadku, ako sme postupovali po línii proroctva zjaveného v Božom slove, sú pravdou, posvätnou, večnou pravdou aj dnes. Tí, ktorí v minulých dejinách našej skúsenosti krok za krokom prechádzali túto pôdu a videli reťaz pravdy v proroctvách, boli pripravení prijať a poslúchnuť každý lúč svetla. Modlili sa, postili, skúmali a hľadali pravdu ako skryté poklady a vieme, že Duch Svätý nás učil a viedol. Bolo predkladaných mnoho teórií, nesúcich zdanie pravdy, ale boli tak premiešané s nesprávne vyloženými a nesprávne použitými textami Písma, že viedli k nebezpečným bludom. Veľmi dobre vieme, ako bol každý bod pravdy ustanovený a spečatený Duchom Svätým Božím. A po celý čas bolo počuť hlasy: ‚Tu je pravda,‘ ‚Ja mám pravdu; nasledujte ma.‘ Ale prichádzali výstrahy: ‚Nechoďte za nimi. Ja som ich neposlal, ale oni bežali.‘ (Pozri Jeremiáš 23,21.)“

> “The leadings of the Lord were marked, and most wonderful were His revelations of what is truth. Point after point was established by the Lord God of heaven. That which was truth then, is truth today. But the voices do not cease to be heard—‘This is truth. I have new light.’ But these new lights in prophetic lines are manifest in misapplying the Word and setting the people of God adrift without an anchor to hold them. If the student of the Word would take the truths which God has revealed in the leadings of His people, and appropriate these truths, digest them, and bring them into their practical life, they would then be living channels of light. But those who have set themselves to study out new theories, have a mixture of truth and error combined, and after trying to make these things prominent, have demonstrated that they have not kindled their taper from the divine altar, and it has gone out in darkness.” Selected Messages, book 2, 103, 104.

> „Pôsobenie Pána bolo zjavné a Jeho zjavenia toho, čo je pravda, boli nanajvýš obdivuhodné. Bod za bodom ustanovil Pán Boh nebies. To, čo bolo pravdou vtedy, je pravdou aj dnes. Hlasy však neprestávajú zaznievať: ‚Toto je pravda. Mám nové svetlo.‘ Tieto nové svetlá v prorockých líniách sa však prejavujú nesprávnym uplatňovaním Slova a uvádzaním Božieho ľudu na bludisko bez kotvy, ktorá by ich držala. Keby študent Slova prijal pravdy, ktoré Boh zjavil vo vedení svojho ľudu, osvojil si tieto pravdy, strávil ich a uviedol ich do svojho praktického života, potom by bol živým kanálom svetla. Ale tí, ktorí sa dali na skúmanie nových teórií, majú zmes pravdy a omylu spojenú dohromady, a po tom, čo sa usilovali tieto veci vyzdvihnúť, preukázali, že svoj knôt nezapálili od božského oltára, a ten zhasol v temnote.“ Selected Messages, kniha 2, 103, 104.

Back to Articles