Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Eight

Kniha Daniel – číslo sedemdesiatosem

Unveiling the Four Abominations: The Historical Parallel of Rebellion in Laodicean Adventism

Odhaľovanie štyroch ohavností: historická paralela vzbury v laodicejskom adventizme

Author

Jeff Pippenger

Published

February 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of the Amorites is employed to illustrate the time when God’s wrath is executed against Laodicean Adventism. Sister White identifies that God’s timing for executing His punishment is the same in the last days when the one hundred and forty-four thousand are sealed, as it was when God brought his wrath upon the Amorites. She states, “Although” the nation of the Amorites “was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity . . . The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them. With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases.”

Dejiny Amorejcov sú použité na znázornenie času, keď sa vykoná Boží hnev proti laodicejskému adventizmu. Sestra Whiteová uvádza, že Božie načasovanie pri vykonaní Jeho trestu je v posledných dňoch, keď je spečatených stoštyridsaťštyri tisíc, rovnaké, ako bolo vtedy, keď Boh priviedol svoj hnev na Amorejcov. Hovorí: „Hoci“ národ Amorejcov „vynikal svojím modlárstvom a skazenosťou, ešte nenaplnil kalich svojej neprávosti... Súcitný Stvoriteľ bol ochotný znášať ich neprávosť až do štvrtého pokolenia. Potom, ak by sa neukázala nijaká zmena k lepšiemu, mali na nich dopadnúť Jeho súdy. Nekonečný stále s neomylnou presnosťou vedie účet so všetkými národmi. Kým sa Jeho milosrdenstvo ponúka vo výzvach na pokánie, tento účet zostane otvorený; ale keď čísla dosiahnu určitú výšku, ktorú Boh stanovil, začína služba Jeho hnevu. Účet je uzavretý. Božská trpezlivosť sa končí.“

Sister White clearly associates the ministry of God’s wrath against Laodicean Adventism during Ezekiel’s illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as commencing when their cup of iniquity is filled, and the cup reaches its fulness in the fourth generation. All of this information is set forth in the context of the vision that began in chapter eight, which illustrates four escalating abominations.

Sestra Whiteová jasne spája službu Božieho hnevu proti laodicejskému adventizmu počas Ezechielovho znázornenia zapečaťovania sto štyridsaťštyri tisíc s tým, že sa začína vtedy, keď sa naplní ich čaša neprávosti, a čaša dosahuje svoju plnosť vo štvrtom pokolení. Všetky tieto informácie sú predložené v kontexte videnia, ktoré sa začalo v ôsmej kapitole a ktoré znázorňuje štyri stupňujúce sa ohavnosti.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. He said furthermore unto me, Son of man, seest thou what they do? even the great abominations that the house of Israel committeth here, that I should go far off from my sanctuary? but turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations. And he brought me to the door of the court; and when I looked, behold a hole in the wall. Then said he unto me, Son of man, dig now in the wall: and when I had digged in the wall, behold a door. And he said unto me, Go in, and behold the wicked abominations that they do here. So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. He said also unto me, Turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations that they do. Then he brought me to the door of the gate of the Lord’s house which was toward the north; and, behold, there sat women weeping for Tammuz.

> Potom mi riekol: Syn človeka, pozdvihni teraz svoje oči smerom na sever. A ja som pozdvihol svoje oči smerom na sever, a hľa, na sever od oltárnej brány pri vchode bol tento obraz žiarlivosti. A ďalej mi riekol: Syn človeka, vidíš, čo robia? tie veľké ohavnosti, ktoré tu pácha dom Izraela, aby som sa vzdialil od svojej svätyne? Ale obráť sa ešte raz a uvidíš väčšie ohavnosti. A priviedol ma k dverám nádvoria; a keď som sa pozrel, hľa, v stene bola diera. Vtedy mi riekol: Syn človeka, prekop teraz stenu. A keď som prekopal stenu, hľa, boli tam dvere. A povedal mi: Vojdi a pozri tie zlé ohavnosti, ktoré tu páchajú. Vošiel som teda a videl som; a hľa, všelijaké podoby plazov a ohavných zvierat i všetky modly domu Izraela boli vyobrazené na stene dookola. A stálo pred nimi sedemdesiat mužov zo starších domu Izraela a uprostred nich stál Jaazaniáš, syn Šáfanov, každý so svojou kadidelnicou v ruke; a vystupoval hustý oblak kadidla. Vtedy mi riekol: Syn človeka, videl si, čo robia starší domu Izraela v tme, každý vo svojich komorách obrazov? Lebo hovoria: Hospodin nás nevidí; Hospodin opustil zem. Potom mi tiež riekol: Obráť sa ešte raz a uvidíš ešte väčšie ohavnosti, ktoré páchajú. Nato ma priviedol ku dverám brány domu Hospodinovho, ktorá bola smerom na sever; a hľa, sedeli tam ženy a oplakávali Tammúza.

> Then said he unto me, Hast thou seen this, O son of man? turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations than these. And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:5–18.

> A riekol mi: Videl si to, syn človeka? Obráť sa ešte raz a uvidíš väčšie ohavnosti než tieto. A priviedol ma do vnútorného nádvoria Hospodinovho domu, a hľa, pri dverách chrámu Hospodinovho, medzi predsieňou a oltárom, bolo asi dvadsaťpäť mužov, obrátených chrbtom k chrámu Hospodinovmu a tvárami na východ; a klaňali sa slnku smerom na východ. Potom mi povedal: Videl si to, syn človeka? Či je to pre dom Júdov ľahká vec, že páchajú ohavnosti, ktoré tu páchajú? Veď naplnili krajinu násilím a znovu sa obrátili, aby ma popudzovali k hnevu; a hľa, prikladajú ratolesť k svojmu nosu. Preto aj ja budem konať v prchlivosti: moje oko neušetrí, ani sa nezľutujem; a hoci budú volať do mojich uší veľkým hlasom, predsa ich nevypočujem. Ezechiel 8:5–18.

After Ezekiel was shown the first abomination of the setting up of the image of jealousy at the entry of the gate of the altar, he is informed that he will be shown even greater abominations than the image of jealousy. The second abomination is represented by the secret chambers, where the leadership, represented as the ancient men, are offering prayer, represented by incense, and proclaiming that the Lord has forsaken the earth and does not see them. But Ezekiel is informed that he will see even greater abominations than these.

Keď Ezechielovi ukázali prvú ohavnosť, totiž postavenie obrazu žiarlivosti pri vchode do brány oltára, bolo mu oznámené, že uvidí ešte väčšie ohavnosti než obraz žiarlivosti. Druhá ohavnosť je znázornená tajnými komnatami, kde vodcovia, predstavení ako starci, obetujú modlitbu, znázornenú kadidlom, a vyhlasujú, že Pán opustil zem a nevidí ich. No Ezechielovi bolo oznámené, že uvidí ešte väčšie ohavnosti než tieto.

The third abomination is represented by “women weeping for Tammuz,” but there is still a greater abomination than that, for the fourth abomination identifies a leadership of twenty-five men worshipping the sun, with the backs toward the temple.

Tretia ohavnosť je znázornená „ženami oplakávajúcimi Tammúza“, ale ešte aj od tej je väčšia ohavnosť, lebo štvrtá ohavnosť označuje vodcovstvo dvadsiatich piatich mužov, ktorí sa klaňajú slnku obrátení chrbtom k chrámu.

In the fourth abomination the pronouncement is made that “the ancient men,” “have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose.” The “day of provocation” is the day when God’s ministry of wrath begins, as it did with ancient Israel when they rejected the message of Joshua and Caleb concerning the Promised Land. The rejection of the sealing message marks when the cup of iniquity is full for Jerusalem. Joshua and Caleb represent the little company, who are the faithful few that are sighing and crying for the abominations in the church and in the land.

Vo štvrtej ohavnosti zaznieva výrok, že „starší muži“ „naplnili krajinu násilím a znovu ma rozhorčujú; a hľa, prikladajú ratolesť k svojmu nosu.“ „Deň popudzovania“ je dňom, keď sa začína Božia služba hnevu, tak ako sa to stalo so starovekým Izraelom, keď odmietol posolstvo Jozuu a Káleba o zasľúbenej krajine. Odmietnutie zapečaťujúceho posolstva označuje okamih, keď je pre Jeruzalem čaša neprávosti naplnená. Jozua a Káleb predstavujú malú skupinu, tých verných niekoľkých, ktorí vzdychajú a nariekajú nad ohavnosťami v cirkvi i v krajine.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying, The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not. But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have showed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. Numbers 14:5–12.

> Vtedy Mojžiš a Áron padli na svoje tváre pred celým zhromaždením zboru synov Izraelových. A Jozua, syn Núnov, a Kálef, syn Jefunneho, ktorí boli z tých, čo preskúmali krajinu, roztrhli svoje rúcha. A hovorili celej pospolitosti synov Izraelových a vraveli: Krajina, ktorou sme prešli, aby sme ju preskúmali, je krajina nesmierne dobrá. Ak má Hospodin v nás zaľúbenie, uvedie nás do tejto krajiny a dá nám ju, krajinu oplývajúcu mliekom a medom. Len sa nebúrte proti Hospodinovi a nebojte sa ľudu tej krajiny, lebo budú pre nás pokrmom; ich ochrana odstúpila od nich a Hospodin je s nami; nebojte sa ich. Ale celé zhromaždenie povedalo, aby ich ukameňovali. Vtedy sa sláva Hospodinova ukázala vo svätostánku zhromaždenia pred všetkými synmi Izraelovými. A Hospodin riekol Mojžišovi: Dokedy ma bude tento ľud popudzovať? A dokedy mi nebudú veriť pre všetky znamenia, ktoré som medzi nimi učinil? Porazím ich morom a zavrhnem ich dedičstvo a urobím z teba národ väčší a mocnejší ako oni. Numeri 14:5–12.

The “provocation” that was brought about by the rebels in Numbers, and also in Ezekiel is based upon the rebel’s refusal to acknowledge the “signs” that have been manifested. The “signs” that were rejected in the time of Moses, were the “signs” that typified the manifestation of the power of God in the history of the Millerites. Ancient Israel provoked God by rejecting the “signs” of the manifestation of his power in their foundational history. In the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, modern Israel also rejects (turns its back against) the very foundational history that was to be the “sign,” that would allow them to “recognize” the repetition of the history of the Midnight Cry which is repeated in the last days.

„Popudenie“, ktoré vyvolali buriči v knihe Numeri, a tiež v Ezechielovi, je založené na odmietnutí buriča uznať „znamenia“, ktoré boli zjavené. „Znamenia“, ktoré boli odmietnuté v čase Mojžiša, boli tými „znameniami“, ktoré predobrazovali zjavenie Božej moci v dejinách milleritov. Staroveký Izrael popudzoval Boha tým, že odmietol „znamenia“ zjavenia jeho moci vo svojich základných dejinách. V čase pečatenia sto štyridsaťštyritisíc aj moderný Izrael odmieta (obracia sa chrbtom proti) práve tie základné dejiny, ktoré mali byť „znamením“, ktoré by im umožnilo „rozpoznať“ opakovanie dejín Polnočného volania, ktoré sa opakujú v posledných dňoch.

God allows the rebels to see the repetition of the manifestation of the power of God, for it was the repetition of the manifestation of the power of God that was not only the latter rain, but the truth that would have saved them if they would have been among those who loved the truth.

Boh dopúšťa, aby buriči videli opakovanie zjavenia Božej moci, lebo práve toto opakovanie zjavenia Božej moci bolo nielen neskorým dažďom, ale aj pravdou, ktorá by ich bola zachránila, keby boli patrili medzi tých, ktorí milovali pravdu.

The identification of the four abominations of Ezekiel eight as symbols of the four generations of Laodicean Adventism is part of the message that is unsealed by the Lion of the tribe of Judah in the last days. The first generation began at the rebellion of 1863, and twenty-five years later in 1888, the rebellion that marked the beginning of the second generation with the symbol of secret chambers arrived. Thirty-one years later, in 1919, the publication of the book by W. W. Prescott titled, The Doctrine of Christ, marked the beginning of the third generation, which Ezekiel had represented as women weeping for Tammuz. Thirty-eight years after that, in 1957, with the publication of the book, Questions on Doctrine, the fourth generation arrived that identifies the time when the rebels will turn against the sealing message that arises from the east, and worship the sun.

Stotožnenie štyroch ohavností z ôsmej kapitoly Ezechiela ako symbolov štyroch generácií laodicejského adventizmu je súčasťou posolstva, ktoré v posledných dňoch odpečaťuje Lev z kmeňa Júdovho. Prvá generácia sa začala pri vzbure roku 1863 a o dvadsaťpäť rokov neskôr, v roku 1888, prišla vzbura, ktorá označila začiatok druhej generácie symbolom tajných komnát. O tridsaťjeden rokov neskôr, v roku 1919, vydanie knihy W. W. Prescotta s názvom The Doctrine of Christ označilo začiatok tretej generácie, ktorú Ezechiel predstavil ako ženy plačúce za Tammúzom. O tridsaťosem rokov neskôr, v roku 1957, s vydaním knihy Questions on Doctrine prišla štvrtá generácia, ktorá označuje čas, keď sa buriči obrátia proti zapečaťujúcemu posolstvu vychádzajúcemu z východu a budú sa klaňať slnku.

We will begin to consider the second generation of Laodicean Adventism’s rebellion that arrived at the Minneapolis General Conference in 1888. It is important to remember that all four of Ezekiel’s abominations occur in Jerusalem, though they represent a progressive history of rebellion, it is always addressing the rebellion that occurs within the city that represents Laodicean Adventism in the last days.

Začneme sa zaoberať druhou generáciou vzbury laodicejského adventizmu, ktorá prišla na Generálnu konferenciu v Minneapolise v roku 1888. Je dôležité pamätať na to, že všetky štyri Ezechielove ohavnosti sa odohrávajú v Jeruzaleme; hoci predstavujú postupné dejiny vzbury, vždy hovoria o vzbure, ktorá sa odohráva vnútri mesta predstavujúceho laodicejský adventizmus v posledných dňoch.

> “As one of the signs of Jerusalem’s destruction, Christ had said, ‘Many false prophets shall rise, and shall deceive many.’ False prophets did rise, deceiving the people, and leading great numbers into the desert. Magicians and sorcerers, claiming miraculous power, drew the people after them into the mountain solitudes. But this prophecy was spoken also for the last days. This sign is given as a sign of the Second Advent. Even now false christs and false prophets are showing signs and wonders to seduce His disciples. Do we not hear the cry, ‘Behold, He is in the desert’? Have not thousands gone forth into the desert, hoping to find Christ? And from thousands of gatherings where men profess to hold communion with departed spirits is not the call now heard, ‘Behold, He is in the secret chambers’? This is the very claim that spiritism puts forth. But what says Christ? ‘Believe it not. For as the lightning cometh out of the east, and shineth even unto the west; so shall also the coming of the Son of man be.’” The Desire of Ages, 631.

> „Ako jeden zo znakov zničenia Jeruzalema Kristus povedal: ‚Povstane mnoho falošných prorokov a zvedú mnohých.‘ Falošní proroci skutočne povstali, zvádzali ľud a viedli veľké zástupy na púšť. Čarodejníci a kúzelníci, ktorí si robili nárok na zázračnú moc, priťahovali ľudí za sebou do horských samôt. Toto proroctvo však bolo vyslovené aj pre posledné dni. Toto znamenie je dané ako znamenie druhého adventu. Už aj teraz falošní kristovia a falošní proroci ukazujú znamenia a zázraky, aby zviedli Jeho učeníkov. Nepočujeme vari volanie: ‚Hľa, je na púšti‘? Nevyšli vari tisíce na púšť v nádeji, že nájdu Krista? A či sa teraz z tisícov zhromaždení, na ktorých ľudia tvrdia, že majú spojenie s duchmi zosnulých, neozýva výzva: ‚Hľa, je v tajných komnatách‘? Práve toto je tvrdenie, ktoré predkladá špiritizmus. Čo však hovorí Kristus? ‚Neverte tomu. Lebo ako blesk vychádza od východu a zablysne sa až po západ, tak bude aj príchod Syna človeka.‘“ Túžba vekov, 631.

The secret chambers are a symbol of spiritualism, and the second abomination of Ezekiel chapter eight, takes place within the temple, where earthly images had been secretly hung upon the walls.

Tajné komory sú symbolom špiritizmu a druhá ohavnosť v ôsmej kapitole Ezechiela sa odohráva v chráme, kde boli na stenách tajne zavesené pozemské obrazy.

> So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, portrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. Ezekiel 8:10–12.

> Vošiel som teda a videl som; a hľa, každá podoba plazov a ohavných zvierat a všetky modly domu Izraela boli zobrazené na múre dookola. A stálo pred nimi sedemdesiat mužov zo starších domu Izraela, a uprostred nich stál Jaazaniáš, syn Šáfánov, každý muž so svojou kadidelnicou v ruke; a vystupoval hustý oblak kadidla. Potom mi riekol: Syn človeka, videl si, čo robia starší domu Izraela v tme, každý vo svojej komore obrazov? Lebo hovoria: Hospodin nás nevidí; Hospodin opustil zem. Ezechiel 8:10–12.

Ezekiel sees “the idols of the house of Israel, portrayed upon the walls” of the sanctuary, but he is plainly told that this rebellion is also occurring within each of the ancient men’s “chambers of imagery.” The rebellion within the literal temple identifies the rebellion within the human temple.

Ezechiel vidí „modly domu Izraela, zobrazené na stenách“ svätyne, no je mu jasne povedané, že táto vzbura sa odohráva aj v „komorách obrazov“ každého zo starcov. Vzbura v doslovnom chráme označuje vzburu v ľudskom chráme.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Tým, že Ježiš očistil chrám od kupcov a predavačov sveta, oznámil svoje poslanie očistiť srdce od poškvrny hriechu — od pozemských žiadostí, sebeckých žiadostivostí a zlých návykov, ktoré kazia dušu. Citované Malachiáš 3:1–3.“ Túžba vekov, 161.

The second abomination represented a manifestation of wickedness both within the church, and the minds of the elders that were to be the church’s guardians. The wickedness there manifested is the wickedness of spiritualism. In the days of Noah, when every imagination of men’s hearts were wicked, the antediluvians had filled up their cup of iniquity.

Druhá ohavnosť predstavovala prejav bezbožnosti tak v cirkvi, ako aj v mysliach starších, ktorí mali byť strážcami cirkvi. Bezbožnosť, ktorá sa tam prejavila, je bezbožnosťou spiritualizmu. V dňoch Noacha, keď všetky myšlienky ľudských sŕdc boli zlé, predpotopní ľudia naplnili svoju čašu neprávosti.

> And God saw that the wickedness of man was great in the earth, and that every imagination of the thoughts of his heart was only evil continually. Genesis 6:5.

> A Boh videl, že zlosť človeka na zemi je veľká a že každé zmýšľanie myšlienok jeho srdca je ustavične len zlé. Genesis 6:5.

The second generation identifies when spiritualism entered into both the leaders of Jerusalem, and also into the corporate structure of Laodicean Adventism. What “the ancients of the house of Israel” did “in the dark,” “in” their “chambers of” “imagery,” identifies “that every imagination of the thoughts of” their hearts “was only evil.” Sister White is clear that the destruction of Jerusalem represents the end of the world, and the testimony of the flood in Noah’s age also represents the end of the world. In the last days those who refuse to be sanctified by the truth are overtaken by spiritualism, as represented by the second abomination of Ezekiel chapter eight.

Druhá generácia určuje, kedy spiritualizmus vstúpil tak do vodcov Jeruzalema, ako aj do korporátnej štruktúry laodicejského adventizmu. To, čo „starší domu Izraelovho“ robili „vo tme“, „v“ svojich „komorách“ „obrazov“, poukazuje na to, „že každé zmýšľanie myšlienok“ ich sŕdc „bolo ustavične len zlé“. Sestra Whiteová jasne hovorí, že zničenie Jeruzalema predstavuje koniec sveta, a svedectvo o potope v Noachovej dobe takisto predstavuje koniec sveta. V posledných dňoch sú tí, ktorí sa odmietajú dať posvätiť pravdou, zaskočení spiritualizmom, ako to predstavuje druhá ohavnosť v ôsmej kapitole Ezechiela.

The second abomination of Ezekiel represents the rebellion that arrived in 1888, and becomes the symbol of the second generation, but more than this, 1888, and all that it represents or is represented by, was repeated on September 11, 2001. Sister White specifically identifies that in 1888, the mighty angel of Revelation eighteen descended, and therefore the history represents the time when the great buildings of New York City were to be thrown down by a touch from God, and Revelation eighteen, verses one through three were to be fulfilled.

Druhá Ezechielova ohavnosť predstavuje vzburu, ktorá prišla v roku 1888, a stáva sa symbolom druhej generácie; no viac než to, rok 1888 a všetko, čo predstavuje alebo čím je predstavovaný, sa zopakovalo 11. septembra 2001. Sestra Whiteová výslovne uvádza, že v roku 1888 zostúpil mocný anjel zo zjavenia osemnástej kapitoly, a preto táto história predstavuje čas, keď mali byť veľké budovy mesta New York zvrhnuté Božím dotykom a mali sa naplniť slová Zjavenia, osemnásta kapitola, verše 1 až 3.

> “An unwillingness to yield up preconceived opinions, and to accept this truth, lay at the foundation of a large share of the opposition manifested at Minneapolis against the Lord’s message through Brethren Waggoner and Jones. By exciting that opposition Satan succeeded in shutting away from our people, in a great measure, the special power of the Holy Spirit that God longed to impart to them. The enemy prevented them from obtaining that efficiency which might have been theirs in carrying the truth to the world, as the apostles proclaimed it after the day of Pentecost. The light that is to lighten the whole earth with its glory was resisted, and by the action of our own brethren has been in a great degree kept away from the world.” Selected Messages, book 1, 235.

> „Neochota vzdať sa vopred utvorených názorov a prijať túto pravdu ležala pri koreni veľkej časti odporu, ktorý sa v Minneapolise prejavil proti Pánovmu posolstvu prostredníctvom bratov Waggonera a Jonesa. Tým, že satan podnecoval tento odpor, podarilo sa mu vo veľkej miere odňať nášmu ľudu osobitnú moc Ducha Svätého, ktorú im Boh túžil udeliť. Nepriateľ im zabránil získať tú účinnosť, ktorá mohla byť ich podielom pri nesení pravdy svetu, tak ako ju apoštoli zvestovali po dni Letníc. Svetlu, ktoré má svojou slávou osvietiť celú zem, sa kládol odpor a konaním našich vlastných bratov bolo vo veľkej miere zadržiavané pred svetom.“ Selected Messages, kniha 1, 235.

The history of 1888, provided the example of the rejection of the message of the latter rain that arrived on September 11, 2001. 1888 is a symbol of the second generation of Laodicean Adventism, that is represented by Ezekiel’s second abomination, and the history therein identifies a rebellion that was typified by the seventy elders in Ezekiel. Their rebellion represented spiritualism, and paralleled the cup of probationary time being fulfilled in the time of Noah. The rejection of the message illustrated the rejection by the leadership of the message of the latter rain, which was to identify the arrival of the third Woe of Islam.

Dejiny roku 1888 poskytli príklad odmietnutia posolstva neskorého dažďa, ktoré prišlo 11. septembra 2001. Rok 1888 je symbolom druhej generácie laodicejského adventizmu, ktorú predstavuje druhá ohavnosť v Ezechielovi, a dejiny v ňom obsiahnuté označujú vzburu, ktorá bola predobrazená sedemdesiatimi staršími v Ezechielovi. Ich vzbura predstavovala špiritizmus a bola paralelou k naplneniu čaše času skúšky v dňoch Noema. Odmietnutie posolstva znázornilo odmietnutie posolstva neskorého dažďa zo strany vedenia, ktoré malo označiť príchod tretieho beda islamu.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Neskorý dážď má zostúpiť na Boží ľud. Mocný anjel má zostúpiť z neba a celá zem má byť osvietená jeho slávou.“ Review and Herald, 21. apríla 1891.

The leadership that in 1888 rejected the message, typified the rejection of the message of Islam on September 11, 2001, but God intends to produce a manifestation of power that those leaders will witness as part of his judgment upon them. The manifestation of the power of the latter rain occurs at the end of the period of the sealing. It began on September 11, 2001, but it reaches its climax at the end of the three-and-a-half days of Revelation eleven, when the “great earthquake” arrives.

Vedenie, ktoré v roku 1888 odmietlo posolstvo, predobrazilo odmietnutie posolstva islamu 11. septembra 2001, avšak Boh zamýšľa vyvolať prejav moci, ktorého budú títo vodcovia svedkami ako súčasti jeho súdu nad nimi. Prejav moci neskorého dažďa nastáva na konci obdobia zapečaťovania. Začal sa 11. septembra 2001, no svoj vrchol dosahuje na konci troch a pol dňa zo Zjavenia jedenásť, keď prichádza „veľké zemetrasenie“.

The message of 1888, was the Laodicean message, the last call for a former chosen people who were then in the process of being passed by.

Posolstvo z roku 1888 bolo laodicejským posolstvom, poslednou výzvou pre niekdajší vyvolený ľud, ktorý bol v tom čase práve obchádzaný.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> „Posolstvo, ktoré nám bolo dané prostredníctvom A. T. Jonesa a E. J. Waggonera, je Božím posolstvom laodicejskému zboru, a beda každému, kto vyznáva, že verí pravde, a predsa neodráža iným Bohom dané lúče.“ The 1888 Materials, 1053.

The message of 1888, represented the message that identified that when the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001, the straight testimony to the Laodicean church was to be given, and the straight testimony is the message of Islam of the third Woe that, when breathed upon a backslidden people, has the power to bring them to life as a mighty army.

Posolstvo roku 1888 predstavovalo posolstvo, ktoré určilo, že keď boli 11. septembra 2001 zvrhnuté veľké budovy mesta New York, malo byť laodicejskému zboru dané priame svedectvo; a týmto priamym svedectvom je posolstvo islamu tretieho beda, ktoré, keď je vdýchnuté odpadlému ľudu, má moc priviesť ho k životu ako mocné vojsko.

> “A straight testimony must be borne to our churches and institutions, to arouse the sleeping ones.’

> „Našim zborom a ustanovizniam musí byť vydané priame svedectvo, aby sa prebudili spiaci.“

> “When the word of the Lord is believed and obeyed, steady advancement will be made. Let us now see our great need. The Lord cannot use us until he breathes life into the dry bones. I heard the words spoken: ‘Without the deep moving of the Spirit of God upon the heart, without its life-giving influence, truth becomes a dead letter.’” Review and Herald, November 18, 1902.

> „Keď sa slovu Pánovmu verí a poslúcha sa, bude sa dosahovať stály pokrok. Pozrime sa teraz na svoju veľkú potrebu. Pán nás nemôže použiť, kým nevdychne život do suchých kostí. Počula som vyslovené slová: ‚Bez hlbokého pôsobenia Ducha Božieho na srdce, bez jeho životodarného vplyvu sa pravda stáva mŕtvou literou.‘“ Review and Herald, November 18, 1902.

1888 marks the beginning of the second generation of Adventism, but it also provides a line of prophecy that aligns with the last days. On September 11, 2001 God led the people who chose to accept that the attack of Islam upon the earth beast was a fulfillment of prophecy back to the old paths. God’s people needed to return to the jewels of William Miller and become educated upon the foundational truths that included the fulfillment of the first and second Woes, that in turn established the arrival of the third Woe at that time. Once those people returned to those old paths they were led to see the sacredness of Habakkuk’s two tables.

Rok 1888 označuje začiatok druhej generácie adventizmu, no zároveň poskytuje aj prorockú líniu, ktorá sa zhoduje s poslednými dňami. Dňa 11. septembra 2001 Boh priviedol ľud, ktorý sa rozhodol prijať, že útok islamu na šelmu zeme bol naplnením proroctva, späť na staré chodníky. Boží ľud sa potreboval vrátiť k pokladom Williama Millera a dať sa poučiť o základných pravdách, ktoré zahŕňali naplnenie prvého a druhého Beda, čo následne v tom čase potvrdilo príchod tretieho Beda. Keď sa títo ľudia vrátili na tie staré chodníky, boli vedení k tomu, aby uzreli posvätnosť dvoch tabúľ Habakuka.

The rebellion of 1863 against Habakkuk’s two tables, which are Miller’s jewels and also the foundations of Adventism, typified a rebellion that was repeated on September 11, 2001; for once again the leadership of Laodicean Adventism was given opportunity to uphold the jewels of Miller, or reject them. All four generations of Adventism that are represented in Ezekiel eight, are also representing the rebellion of Laodicean Adventism on September 11, 2001.

Vzbura roku 1863 proti dvom tabuľám Habakuka, ktoré sú Millerovými klenotmi a zároveň základmi adventizmu, predobrazovala vzburu, ktorá sa zopakovala 11. septembra 2001; lebo vedeniu laodicejského adventizmu bola opäť daná príležitosť podržať Millerove klenoty alebo ich zavrhnúť. Všetky štyri generácie adventizmu, ktoré sú predstavené v Ezechielovi osem, zároveň predstavujú vzburu laodicejského adventizmu 11. septembra 2001.

We will continue to identify the second generation of Laodicean Adventism in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v identifikovaní druhej generácie laodicejského adventizmu.

> “God created man with affections capable of embracing eternal realities. These affections were to be kept pure and holy, free from all earthliness. But human beings have lost eternity out of their reckoning. God, the Alpha and Omega, the beginning and the end, the One who holds in His keeping the destiny of every soul, is forgotten. Supposing themselves to be mighty in knowledge, men have let themselves down to the lowest level in God’s sight.

> „Boh stvoril človeka s citmi schopnými obsiahnuť večné skutočnosti. Tieto city mali byť zachovávané čisté a sväté, prosté všetkého pozemského. Ľudské bytosti však prestali počítať s večnosťou. Na Boha, Alfu i Omegu, počiatok i koniec, Toho, ktorý vo svojej moci drží osud každej duše, sa zabudlo. Ľudia, domnievajúc sa, že sú mocní v poznaní, sa v Božích očiach znížili na najnižšiu úroveň.“

> “The mind of man has become earthly. In the place of revealing the impress of divinity, it reveals the impress of humanity. In its chambers are seen the imagery of earth. The debasing practises which prevailed in the days of Noah, placing the inhabitants of that age beyond hope of salvation, are seen today.” Signs of the Times, December 18, 1901.

> „Myseľ človeka sa stala pozemskou. Namiesto toho, aby zjavovala odtlačok božstva, zjavuje odtlačok ľudskosti. V jej komnatách možno vidieť obrazy zeme. Dnes možno vidieť ponižujúce praktiky, ktoré prevládali za dní Noacha a ktoré postavili obyvateľov tej doby mimo nádej na spasenie.“ Signs of the Times, 18. decembra 1901.

Back to Articles