Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Kniha Daniel — číslo štyridsaťsedem

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Odhaľovanie klamlivých náuk: Kritická analýza Daniela 8 a výziev pre adventistickú teológiu

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Keď je malý roh Ríma predstavený vo veršoch deväť až dvanásť ôsmej kapitoly Daniela, ide o porušený symbol, lebo je symbolom transvestitizmu, prezliekača oscilujúceho medzi mužským a ženským rodom. To sa zhoduje s mileritským chápaním, že Rím bol predstavený v dvoch fázach, pričom prvá fáza bola rímskym štátnictvom a druhá fáza rímskym cirkevníctvom; no v oscilácii rodov vo veršoch je malý roh mimo historickej a prorockej postupnosti (porušený). Každý zo štyroch veršov však predstavuje dejiny priamo spojené buď s rímskym štátnictvom, alebo s rímskym cirkevníctvom. Pohanský Rím prenasledoval všetkých, ktorí odporovali jeho cisárskej autorite, ale prenasledovanie pápežského Ríma (ženského rodu) vo verši desať je osobitne namierené proti nebu.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

V mileritskom chápaní, podľa ktorého bolo Rím štvrtým a posledným kráľovstvom, by kolísanie od štátu k cirkvi a opäť od štátu k cirkvi nepredstavovalo nijaký problém. Videli zmes železa a hliny na nohách druhej kapitoly Daniela a jednoducho ju chápali ako dve fázy Ríma, bez potreby určiť osobitnú historickú postupnosť štvrtého a piateho kráľovstva. Rovnako chápali aj siedmu kapitolu, kde roh, ktorý hovoril veľké veci proti Najvyššiemu, vytrhol tri rohy z pôvodných desiatich rohov šelmy Ríma. Aj keby si Miller uvedomoval rodové kolísanie vo veršoch deväť až dvanásť, pre jeho chápanie štvrtého kráľovstva ako Ríma by to nebolo dôležité. V mileritskom chápaní sa štvrté kráľovstvo skončilo v roku 1798 a nasledujúcou prorockou udalosťou bol druhý príchod Krista.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Ženský roh označuje ženu, ktorá sa dopúšťa duchovného smilstva s mužským rohom, a je znázornená v desiatom a dvanástom verši.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> A vzrástol až po vojsko nebies; a zhodil na zem niektorých z vojska i z hviezd a pošliapal ich. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Prenasledovanie pápežskej moci bolo namierené proti kresťanstvu (vojsku neba) a vo verši dvanásť pápežský Rím (ženský rod) dostáva moc vykonať svoje vražedné dielo prostredníctvom priestupku smilnenia s kráľmi Európy.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> A vojsko mu bolo vydané proti ustavičnej obeti pre prestúpenie; a zhodilo pravdu na zem; a konalo, a darilo sa mu. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

„Vojsko“ v tomto verši predstavuje vojenskú moc, ktorá bola pápežstvu daná „proti ustavičnej obeti“. Slovo „proti“ znamená „od“. Od pohanských kráľov Európy (pohanského Ríma), predstavovaných „ustavičnou obeťou“, bola pápežstvu „pre priestupok“ poskytnutá vojenská podpora (vojsko). Spojenie cirkvi a štátu, v ktorom cirkev ovláda tento vzťah, je týmto „priestupkom“. Vínom tohto priestupku je kresťanská krv. Keď pápežstvo získalo kontrolu nad vojskami pohanského Ríma, pápežský Rím („ono“) „zvrhlo pravdu na zem; a konalo, a darilo sa mu.“

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

V Danielovi, v jedenástej kapitole, vo verši tridsaťjeden, je takisto znázornené odovzdanie vojsk pápežskému Rímu:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> A ramená povstanú na jeho strane, poškvrnia svätyňu sily, odstránia ustavičnú obeť a postavia ohavnosť, ktorá spôsobuje spustošenie. Daniel 11,31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Verš označuje historický prechod od pohanského Ríma k pápežskému Rímu. Vo verši „ramená“ predstavujú európskych kráľov, ktorí sa začali stavať na obranu pápežstva, počnúc Chlodovikom, kráľom Frankov (Francúzsko), v roku 496. „Ramená“ tiež poškvrnili „svätyňu sily“ (mesto Rím) prostredníctvom nepretržitého vojnového zápasu od štvrtého storočia až do roku 538. „Ramená“ takisto odstránili pohanský odpor proti vzostupu pápežstva a do roku 508 bol pohanský odpor ukončený.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Slovo preložené ako „odňať“ je hebrejské slovo „sur“ a znamená „odstrániť“. „Ramená“ dosadili „ohavnosť, ktorá pustoší“ (pápežstvo) na trón zeme v roku 538. Keď Daniel v ôsmej kapitole, vo verši dvanásť, uvádza, že ženskému malému rohu bol daný „zástup“, zhoduje sa to so svedectvom verša tridsaťjeden z jedenástej kapitoly. Kniha Zjavenia tiež vydáva svedectvo o tej istej pravde v trinástej kapitole.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> A šelma, ktorú som videl, bola podobná leopardovi, jej nohy boli ako nohy medveďa a jej tlama ako tlama leva; a drak jej dal svoju moc, svoj trón i veľkú právomoc. Zjavenie 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Sestra Whiteová priamo stotožňuje šelmu z druhého verša s pápežstvom a draka v tomto verši s pohanským Rímom. Pohanský Rím dal pápežstvu tri veci: „svoju moc, svoj trón a veľkú právomoc.“

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Vojenská moc bola daná pohanským Rímom, počnúc Chlodovikom, v roku 496. „Sídlo“, z ktorého sa malo vládnuť, bolo pápežstvu dané v roku 330, keď cisár Konštantín presťahoval svoje hlavné mesto do Konštantínopola a zanechal svoje bývalé hlavné mesto Rím pod kontrolou pápežskej cirkvi. V roku 533 cisár Justinián nariadil, že pápež je hlavou cirkvi a naprávateľom heretikov, čím odovzdal pápežovi v Ríme svoju „veľkú moc“. Dvanásty verš ôsmej kapitoly Daniela označuje čas, keď bolo dané „vojsko“, a o tejto prorockej pravde svedčí mnoho svedkov. Od toho okamihu (počnúc rokom 496) pápežstvo „prosperovalo“.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Bude ďalej „konať“ a „prekvitať“ až do konca rozhorčenia proti severnému kráľovstvu Izraela, ktoré sa skončilo roku 1798, keď pápežstvo utrpelo svoju smrteľnú ranu.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> A kráľ bude konať podľa svojej vôle; povýši sa a vyvýši sa nad každého boha a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov a bude sa mu dariť, dokiaľ sa nenaplní hnev; lebo čo je určené, to sa stane. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Deviaty verš ôsmej kapitoly opisuje mužský Rím (pohanský Rím) a predstavuje trojstupňový proces dobývania, ktorý pohanský Rím uskutočnil a ktorý bol predobrazom troch geografických oblastí, ktoré mali byť dobyté, aby mohol byť pápežský Rím ustanovený na tróne zeme, ako to predstavujú tri rohy, ktoré boli vytrhnuté v siedmej kapitole. Tieto dve trojstupňové dobývania pohanského a pápežského Ríma predstavovali tri geografické prekážky moderného Ríma vo veršoch štyridsať až štyridsaťtri Daniela jedenásť. Potom je v ôsmej kapitole, verši jedenásť, opäť predstavený mužský malý roh (pohanský Rím). V tomto verši je posvätená logika natoľko pevná, že posmievační muži, ktorí vládnu Jeruzalemu, boli prinútení zaviesť niekoľko teologických lží, aby vybudovali svoj falošný základ.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ba, vyvýšil sa až po knieža vojska; odňatá mu bola ustavičná obeť a miesto jeho svätyne bolo zvrhnuté. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Keď začíname pojednávať o falošných minciach a klenotoch, ktoré boli do adventizmu zavedené od roku 1863, treba poznamenať, že existujú dve hlavné oblasti domnelej teologickej odbornosti, ktorými sa adventizmus pýši ako základom na podopieranie náuk odpadlíckeho protestantizmu a katolicizmu. Tvrdenie, ktoré vznášajú moderní teológovia adventizmu, je, že sú buď odborníkmi na biblické dejiny, alebo odborníkmi na biblické jazyky. Ich výklad tohto verša odhaľuje, že prorocké slovo sa im stalo ako zapečatená kniha, a tiež odhaľuje, že ich nárok na odbornosť v biblických jazykoch je jednoducho moderným prejavom farizejstva.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Po prvé je to prehliadanie oscilácie rodov pri malom rohu vo veršoch deväť až dvanásť. Keby boli naozaj odborníkmi na hebrejský jazyk, nepopierali by ani nezľahčovali skutočnosť, že Daniel v týchto veršoch zámerne použil osciláciu rodu. Malý roh je predstavený v oboch rodoch a tieto rody sa vo veršoch striedajú. Teológovia sa usilujú zakryť túto skutočnosť haraburdím a falošnými mincami, lebo jasne určuje, že verš jedenásť označuje pohanský, a nie pápežský Rím. Oni, prirodzene, trvajú na tom, že malý roh vo verši jedenásť je pápež, hoci v skutočnosti ide o pohanský Rím.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Keď sa uzná, že dva zo štyroch veršov o malom rohu sú v mužskom rode a dva v ženskom rode, potom je jednoduché zahrnúť biblickú pravdu, že žena v biblickom proroctve predstavuje cirkev a muž predstavuje štát. Poznanie toho umožňuje všetkým, ktorí chcú vidieť, že malý roh vo verši jedenásť je mužský Rím (pohanský Rím), nie ženský Rím (pápežský Rím).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Tento verš sa teda chápe tak, že učí, že pohanský Rím (on) sa povýšil až k Kniežaťu zástupu, ako to urobil pohanský Rím, keď postavil Knieža zástupu na kríž Kalvárie. Pohanský Rím sa nielen pri kríži povýšil proti Kristovi, ale verš ďalej hovorí, že skrze neho (pohanský Rím) „bola odňatá každodenná obeť“.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

V knihe Daniel sú dve hebrejské slová, ktoré sa obe prekladajú ako „odňať“. Týmito slovami sú „sur“ a „rum“. Obe slová sa používajú v službe svätyne. Sur znamená odňať alebo odstrániť, a keď bol zo svätyne odstránený popol z oltára, slovom použitým na označenie odstránenia popola je „sur“. Slovo „rum“ znamená pozdvihnúť a vyvýšiť, a keď mal kňaz vo svätyni pozdvihnúť obetný dar obetovania pozdvihovania, mal dar „rum“ (pozdvihnúť). Vo verši jedenásť pohanský Rím („každodenná obeť“) „rum“ (odníme) pohanstvo tým, že pozdvihne a vyvýši náboženstvo pohanstva.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Pohanský Rím by povýšil a vyvýšil náboženstvo pohanstva. Adventistickí teológovia, ktorí sa hlásia k odbornosti v biblických jazykoch, sa rozhodujú prekladať každý výskyt výrazu „take away“ v knihe Daniel ako „odstrániť“. Neuznávajú osobitý a presný spôsob Danielovho vyjadrovania, a tak sa stavajú nad proroka Daniela.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Teológovia, ktorí sa vyznávajú v tom, že rozumejú biblickým jazykom, predkladajú argumenty, aby odôvodnili, prečo mal Daniel v úmysle povedať to isté, keď použil dve odlišné slová. Predkladajú dlhé a úmorné štúdie slov, aby podopreli svoje falošné tvrdenia. Teológovia, ktorí tvrdia, že rozumejú biblickým dejinám, namietajú, že nesprávna aplikácia je založená na rozpoznaní, že v rozličných obdobiach dejín to isté slovo môže znamenať niečo iné, a preto keď Daniel použil dve odlišné slová, iba odborník na dejiny môže určiť, čo mal Daniel v skutočnosti na mysli. Je dôležité rozpoznať tieto dve falošné metódy, lebo ich často používajú teológovia, ktorí sa usilujú vyhnúť metodológii „riadok za riadkom“.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ba, vyvyšoval sa až po Knieža zástupu, a ním bola odňatá ustavičná obeť a miesto jeho svätyne bolo zvrhnuté. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Slovo preložené vo verši ako „odňaté“ znamená „pozdvihnúť a vyvýšiť“. Neznamená odstrániť. Táto skutočnosť vytvára zmätok a rozpor pre adventistických teológov, lebo ich východiská neobstoja pri jednoduchom posúdení verša, keď sa na verš uplatní skutočný význam slova, ktoré Daniel použil. Tvrdia, že malý roh vo verši je pápežský Rím, a preto by verš znel, že „ním“ (pápežským Rímom) „bola každodenná odňatá“.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Samozrejme, nemajú nijaký problém zahrnúť pridané slovo, o ktorom sestra Whiteová priamo uvádza, že bolo pridané ľudskou múdrosťou a na daný text sa nevzťahuje.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> „Potom som v súvislosti s ‚každodennou‘ (Daniel 8:12) videla, že slovo ‚obeť‘ bolo doplnené ľudskou múdrosťou a nepatrí do textu, a že Pán dal správny pohľad na to tým, ktorí hlásali volanie o hodine súdu.“ Early Writings, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

Stotožňujú „ustavičnú službu“ s Kristovou službou vo svätyni, takže „ustavičná obeť“ podporuje predstavu, že „ustavičná služba“ je Kristovým obetným dielom v nebeskej svätyni. Inšpirácia však uvádza, že slovo „obeť“ „do textu nepatrí“.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Keď opilci Efrajimovi stotožňujú „ustavičnú“ so službou Krista vo svätyni, verš by potom znel: „ním“ (pápežským Rímom) „bola ustavičná odňatá“, alebo by znel: „pápežskou mocou bola odňatá služba Krista vo svätyni.“ Oni skutočne učia tento nepravdivý výklad. Trvajú na tom, že skrze temnotu pápežskej vlády bolo z myslí ľudí odstránené pravé porozumenie služby Krista vo svätyni.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Avšak slovo preložené ako „odňať“ neznamená odstrániť; znamená pozdvihnúť a vyvýšiť. Keby samozvaní odborníci na biblické jazyky správne uplatnili význam hebrejského slova „rum“ na daný text, ich preklad by musel znieť: „pápežskou mocou bola Kristova služba vo svätyni pozdvihnutá a vyvýšená.“ Kedy pápežstvo vôbec pozdvihlo a vyvýšilo Krista?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Usilujú sa nanútiť definíciu hebrejského slova „sur“ na hebrejské slovo „rum“. Daniel používa slovo „sur“, ktoré znamená odstrániť, v súvislosti s „každodennou“ v ďalších dvoch veršoch, avšak v jedenástom verši si Daniel zvolil slovo „rum“, ktoré znamená pozdvihnúť a vyvýšiť. Nielenže je táto spleť bájok týkajúca sa tohto verša nerozumnosťou pre prekrúcanie významu slova preloženého ako „odňať“, ale nikdy nebol čas, keď by Kristova služba vo svätyni bola akýmkoľvek spôsobom ľuďom odňatá.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Ale tento, pretože zostáva naveky, má neprechodné kňazstvo. Preto aj môže dokonale spasiť tých, ktorí skrze neho pristupujú k Bohu, keďže vždy žije, aby sa za nich prihováral. Hebrejom 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Tvrdiť, ako to robia adventistickí teológovia v snahe podoprieť svoje falošné uplatnenie tohto verša, že existovalo obdobie, keď pápežstvo vykonávalo akýsi druh moci na odstránenie Kristovej príhovornej služby vo svätyni, je absurdné!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Teológovia však neučia, že tento verš označuje, že pápežstvo vyzdvihlo a povýšilo Kristovu službu vo svätyni. Vyhýbajú sa významu Danielových slov i inšpirovanému usmerneniu Ellen Whiteovej, aby učili to, čo sa sami rozhodli učiť, napriek svedectvu Danielových slov.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Áno, vyvyšoval sa až po knieža vojska, a skrze neho bola odňatá ustavičná obeť a miesto jeho svätyne bolo zvrhnuté. Daniel 8,11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teológovia učia, že tento verš znamená: „mocou pápežstva bola odstránená Kristova služba vo svätyni,“ a odstránenie Kristovej služby vo svätyni z myslí ľudí má byť podporené tým, že v súvislosti s týmto odstránením bolo zvrhnuté miesto Kristovej „svätyne“. V Božom slove niet ani jediného verša, ktorý by uvádzal, že nebeská svätyňa, kde Kristus koná svoje príhovorné dielo, bola niekedy zvrhnutá. Rovnako nejestvuje nijaká biblická stať, ktorá by uvádzala, že samotné nebo, ktoré je „miestom jeho svätyne“, bolo niekedy zvrhnuté. Ešte raz sa teológovia stavajú nad proroka Daniela, lebo trvajú na tom, že „miesto jeho svätyne“ v tomto verši sa vzťahuje na Božiu svätyňu, napriek tomu, že Daniel učí presný opak tejto myšlienky.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Samozvaní odborníci na hebrejský jazyk trvajú na tom, že v tomto verši treba hebrejské slovo „rum“ chápať vo význame hebrejského slova „sur“. Taktiež trvajú na tom, že hebrejské slovo „miqdash“ treba chápať ako hebrejské slovo „qodesh“. „Miqdash“ aj „qodash“ sa v knihe Daniel jednoducho prekladajú ako „svätyňa“, no majú odlišné významy. „Miqdash“ označuje akúkoľvek svätyňu, či už je to Božia svätyňa alebo pohanská svätyňa. Je to všeobecné slovo pre svätyňu, no „qodesh“ sa v Biblii používa iba na označenie Božej svätyne.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Daniel poznal rozdiel medzi pohanskou svätyňou a Božou svätyňou. Keby chcel Daniel označiť pohanskú svätyňu, použil by slovo „miqdash“. Je pre mňa udivujúce, že domnelí odborníci na hebrejský jazyk sa nikdy nezaoberajú skutočnosťou, že v štyroch po sebe nasledujúcich veršoch Daniel trikrát používa obe slová. Danielovo používanie týchto dvoch hebrejských slov, ktoré sa obe prekladajú ako „svätyňa“, vymedzuje význam, ktorý mal Daniel v úmysle sprostredkovať.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Áno, povýšil sa až po knieža vojska a skrze neho bola odňatá každodenná obeť, a miesto jeho svätyne bolo zvrhnuté. A vojsko mu bolo vydané proti každodennej obeti pre priestupok; a pravdu zvrhlo na zem, konalo a darilo sa mu. Potom som počul hovoriť jedného svätého, a iný svätý povedal tomu určitému svätému, ktorý hovoril: Dokedy bude trvať videnie o každodennej obeti a o pustošiacom priestupku, ktoré vydáva svätyňu i vojsko na pošliapanie? A povedal mi: Až do dvetisíc tristo dní; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Práve v tom úryvku, ktorý obsahuje základ adventizmu, Daniel používa dve odlišné hebrejské slová, ktoré sa obe prekladajú ako „svätyňa“. Vo veršoch trinásť a štrnásť Daniel zvolil hebrejské slovo pre „svätyňu“, ktoré sa v biblickom použití vzťahuje iba na Božiu svätyňu, no vo verši jedenásť použil všeobecné či všeobecného významu hebrejské slovo, ktoré môže označovať Božiu svätyňu, alebo aj pohanskú svätyňu.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Keby chcel Daniel v jedenástom verši označiť „svätyňu“ ako Božiu svätyňu, použil by to isté hebrejské slovo, ktoré použil dvakrát v nasledujúcich troch veršoch. Je úplne zrejmé, že Daniel rozlišoval medzi pohanskou svätyňou v jedenástom verši a Božou svätyňou v trinástom a štrnástom verši! Ale opilci Efraimovi tvrdia, že „miesto jeho svätyne“, ktoré bolo v jedenástom verši „zvrhnuté“, bolo miestom Božej svätyne, hoci sa slovu „miesto“ vyhýbajú.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Učia, že pápežstvo odňalo Kristovu príhovornú službu a zvrhlo pravdu o nebeskej svätyni. Daniel však jasne povedal, že „svätyňa“ v jedenástom verši nebola Božou svätyňou, ale pohanskou svätyňou. Daniel bol rovnako jednoznačný aj v tom, že zvrhnutá nebola „svätyňa“, ale „miesto“ jeho svätyne.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Odmietajúc uznať zámerné rodové kolísanie veršov deväť až dvanásť, moderní teológovia prijali definíciu „ustavičnej obete“, ktorá vznikla v odpadlíckom protestantizme, a začali budovať základ na piesku ľudských dohadov, tradície a zvyku. Keď prichádzajú k veršu jedenásť, dokonca odmietajú inšpirovanú radu sestry Whiteovej, ktorá označila Millerovo chápanie „ustavičnej obete“ ako pohanstva za správne, a začínajú používať umenie zavádzania a dohadov, aby obhájili svoju lásku ku katolíckej a protestantskej teológii.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

V tomto verši premieňajú pohanský Rím na pápežský Rím a slovu, ktoré znamená „pozdvihnúť a vyvýšiť“, násilne vnucujú význam „odstrániť“. Satanský symbol „každodennej obete“ vykladajú ako zbožný symbol a potom trvajú na tom, že pohanský chrám je Božím chrámom, pričom sa vyhýbajú priamemu odkazu na „miesto“ svätyne. A „neučení“ (ako ich označuje Izaiáš), ktorí budú rozumieť len vtedy, ak im „učení“ povedia, že je to tak, prijímajú tento pokrm bájok na svoju vlastnú záhubu.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v našom uvažovaní o rozmnožení poznania, ktoré je v Millerovom sne znázornené ako klenoty.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> „Apoštol Pavol nás varuje, že ‚niektorí odpadnú od viery a budú sa pridŕžať zvodných duchov a učenia démonov.‘ To je to, čo môžeme očakávať. Naše najväčšie skúšky prídu pre tú skupinu ľudí, ktorí kedysi obhajovali pravdu, no odvracajú sa od nej k svetu a v nenávisti a posmechu ju šliapu nohami. Boh má pre svojich verných služobníkov dielo, ktoré majú konať. Útokom nepriateľa treba čeliť pravdou jeho slova. Lož musí byť odhalená, musí sa ukázať jej pravá povaha a svetlo zákona Hospodinovho musí zažiariť do mravnej temnoty sveta. Máme predkladať nároky jeho slova. Nebudeme bez viny, ak túto slávnostnú povinnosť zanedbáme. Ale kým stojíme na obranu pravdy, nestojme na obranu seba samých a nerobme veľký rozruch preto, že sme povolaní znášať pohanu a prekrúcanie. Neľutujme sa, ale buďme veľmi horliví za zákon Najvyššieho.“

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> „Apoštol hovorí: ,Príde totiž čas, keď neznesú zdravé učenie, ale podľa svojich vlastných žiadostí si nahromadia učiteľov, lebo ich svrbia uši; a odvrátia sluch od pravdy a obrátia sa k bájkam.‘ Na všetky strany vidíme ľudí ľahko odvádzaných do zajatia klamnými predstavami tých, ktorí rušia Božie slovo; no keď je im predložená pravda, napĺňa ich netrpezlivosť a hnev. Avšak apoštolovo napomenutie Božiemu služobníkovi znie: ,Vo všetkom buď bdelý, znášaj súženia, konaj dielo evanjelistu, naplno vykonávaj svoju službu.‘ Už v jeho dňoch niektorí opustili Pánovu vec. Píše: ,Démas ma opustil, lebo si zamiloval tento terajší svet;‘ a opäť hovorí: ,Medenár Alexander mi spôsobil mnoho zlého; Pán mu odplať podľa jeho skutkov; pred ním sa maj na pozore aj ty, lebo sa veľmi staval proti našim slovám.‘“

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> „Proroci a apoštoli zakúšali podobné skúšky odporu a potupy, a dokonca aj nepoškvrnený Baránok Boží bol vo všetkom pokúšaný podobne ako my. Znášal protirečenie hriešnikov proti sebe samému.״

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> „Každé varovanie pre tento čas musí byť verne odovzdané; ale ‚služobník Pánov sa nemá hádať, ale má byť ku všetkým prívetivý, schopný učiť, trpezlivý; v krotkosti napomínajúci tých, ktorí sa stavajú na odpor.‘ Musíme starostlivo opatrovať slová nášho Boha, aby sme sa nepoškvrnili klamlivým pôsobením tých, ktorí opustili vieru. Ich duchu a vplyvu máme odporovať tou istou zbraňou, ktorú použil náš Majster, keď na Neho zaútočilo knieža temnosti, — ‚Je napísané.‘ Mali by sme sa naučiť obratne používať Božie slovo. Výzva znie: ‚Usiluj sa osvedčiť sa Bohu ako pracovník, ktorý sa nemusí hanbiť a ktorý správne podáva slovo pravdy.‘ Je potrebná usilovná práca, vrúcna modlitba a viera, aby sa čelilo spletitému bludu falošných učiteľov a zvodcov; lebo ‚v posledných dňoch nastanú nebezpečné časy. Lebo ľudia budú milovať samých seba, budú lakomí, chvastaví, pyšní, rúhači, neposlušní rodičom, nevďační, bezbožní, bez prirodzenej náklonnosti, nezmieriteľní, ohovárační, nezdržanliví, suroví, nepriatelia dobra, zradcovia, náhliví, namyslení, milovníci rozkoší viac než milovníci Boha; budú mať tvárnosť pobožnosti, ale jej moc budú zapierať: aj od týchto sa odvrať.‘ Tieto slová vykresľujú povahu mužov, s ktorými sa budú musieť stretnúť služobníci Boží. ‚Falošní žalobcovia,‘ ‚nepriatelia dobra,‘ budú útočiť na tých, ktorí sú verní svojmu Bohu v tomto zvrhlom veku. Ale vyslanec Neba musí prejavovať toho istého ducha, aký sa zjavil v Majstrovi. V pokore a láske musí pracovať na spáse ľudí.

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> „Pavol pokračuje o tých, ktorí sa stavajú proti Božiemu dielu, a prirovnáva ich k mužom, ktorí bojovali proti verným v čase starovekého Izraela. Hovorí: ‚Ako sa však Jannes a Jambres postavili proti Mojžišovi, tak aj títo odporujú pravde; sú to ľudia porušenej mysle, osvedčení ako nespôsobilí vo viere. Ale ďalej už nepokročia, lebo ich bláznovstvo bude zjavné všetkým ľuďom, ako sa stalo aj s tamtými.‘ Vieme, že prichádza čas, keď sa odhalí bláznovstvo boja proti Bohu. Môžeme si dovoliť čakať v pokojnej trpezlivosti a dôvere, nech sme akokoľvek osočovaní a opovrhovaní; lebo ‚niet nič tajné, čo by nebolo zjavené,‘ a tí, ktorí ctia Boha, budú od neho poctení pred ľuďmi i anjelmi. Máme mať účasť na utrpeniach reformátorov. Je napísané: ‚Hanenia tých, čo hanili teba, padli na mňa.‘ Kristus rozumie nášmu zármutku. Ani jeden z nás nie je povolaný niesť kríž sám. Muž bolesti z Kalvárie je dotknutý citom našich bied a keďže sám trpel, keď bol pokúšaný, je schopný pomáhať aj tým, ktorí sú pre Neho v zármutku a skúške. ‚A všetci, čo chcú pobožne žiť v Kristu Ježišovi, budú prenasledovaní. Ale zlí ľudia a zvodcovia budú postupovať od zlého k horšiemu, budú zvádzať iných i sami budú zvádzaní. Ty však zostaň v tom, čomu si sa naučil.‘“ Review and Herald, January 10, 1888.

Back to Articles