Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Kniha Daniel — číslo päťdesiattri

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

Prorocké videnia odhalené: Pochopenie posledných dní prostredníctvom Danielovej skúsenosti

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Všetci proroci hovoria viac o posledných dňoch než o dňoch, v ktorých žili.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> „Každý z dávnych prorokov hovoril menej pre svoju vlastnú dobu než pre našu, takže ich prorokovanie je záväzné pre nás. ‚A toto všetko sa im dialo ako predobrazy, a bolo to napísané na výstrahu nám, ku ktorým prišiel koniec vekov.‘ 1 Korintským 10:11. ‚Nie sebe samým, ale nám posluhovali tým, čo vám teraz zvestovali tí, ktorí vám kázali evanjelium v Duchu Svätom zoslanom z neba; a do toho túžia nazerať anjeli.‘ 1 Petrov 1:12“

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Biblia zhromaždila a zviazala dohromady svoje poklady pre túto poslednú generáciu. Všetky veľké udalosti a vážne deje dejín Starého zákona sa v týchto posledných dňoch v cirkvi opakovali a opakujú.“ Selected Messages, kniha 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel predstavuje Boží ľud, ktorý v posledných dňoch prostredníctvom prorockého Slova zistil, že bol rozptýlený. Keď sa prebudia k tejto skutočnosti, sú povinní naplniť modlitbu z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, a tiež modlitbu za pochopenie posledného prorockého tajomstva, ktoré je odpečatené tesne pred uzavretím doby milosti, ako to predstavuje Danielova modlitba v druhej kapitole. Ak a keď vstúpia do Danielovej skúsenosti, anjel Gabriel sa ich dotkne, poučí ich a prehovorí k nim, s cieľom udeliť im „zručnosť a porozumenie“. Múdri sú tí, ktorí „rozumejú“ „rozmnoženiu poznania“, keď je odpečatené prorocké tajomstvo.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> A poučil ma, hovoril so mnou a povedal: Daniel, teraz som vyšiel, aby som ti dal múdrosť a porozumenie. Na začiatku tvojich úpenlivých modlitieb vyšiel výrok a ja som prišiel, aby som ti to oznámil; lebo si veľmi milovaný. Preto pochop túto vec a porozumej videniu. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Videnie, ktoré je Danielovi prikázané uvážiť, je videním „mareh“ zjavenia. Gabriel nedokončil dielo, ktoré mu bolo zverené v ôsmej kapitole, keď mu bolo povedané, aby dal Danielovi porozumieť videniu „mareh“. V deviatej kapitole sa vrátil, aby dokončil výklad. V deviatej kapitole už Daniel nežije v období babylonského kráľovstva, ale v dejinách médsko-perzskej ríše.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

Keď Gabriel poučuje Daniela, aby „porozumel veci“ a aby „uvažoval o videní“, označuje tým proces mentálneho rozlišovania, ktorý chce, aby Daniel uplatňoval. Slová preložené ako „porozumieť“ a „uvažovať“ sú to isté hebrejské slovo. Tým slovom je „biyn“ a znamená mentálne oddeľovať. Hebrejské slovo preložené ako „vec“ je „dabar“ a znamená „slovo“. Gabriel teda informuje Daniela, a tých, ktorých predstavuje v posledných dňoch, aby správne rozdeľovali Slovo pravdy.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Usiluj sa osvedčiť sa pred Bohom ako pracovník, ktorý sa nemusí hanbiť a správne rozdeľuje slovo pravdy. 2. Timotejovi 2:15

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Slovo „matter“ používa aj Daniel v desiatej kapitole, v prvom verši, kde je trikrát preložené ako „thing“.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> V treťom roku Kýra, kráľa Perzie, bolo Danielovi, ktorého meno bolo Baltazár, zjavené slovo; a to slovo bolo pravdivé, ale určený čas bol dlhý. I porozumel tomu slovu a mal pochopenie videnia. Daniel 10:1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

Vo verši je slovo „videnie“ videním „mareh“, teda videním zjavenia, a Daniel porozumel tak veci (záležitosti), ako aj videniu („mareh“). V dvadsiatom treťom verši deviatej kapitoly Gabriel poučil Daniela, aby správne rozlišoval medzi vecou a videním, a v prvom verši desiatej kapitoly má porozumenie tak veci, ako aj videniu („mareh“). Gabriel v deviatej kapitole Daniela informuje, aby rozpoznal rozdiel (správne rozlišoval) medzi vecou a videním. Videnie je videním „mareh“ a „vec“, čiže „záležitosť“, je videním „chazon“.

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

V ôsmej kapitole sú obe videnia stotožnené a je zaznamenané rozlíšenie, pretože Daniel si želal porozumieť videniu „chazon“, no Gabriel dostal pokyn, aby Danielovi dal porozumieť videniu „mareh“. Keď Gabriel začína svoje dielo tým, že Danielovi dáva porozumieť „veci“ a „videniu“, upozorňuje Daniela, aby si všimol, že ide o dve odlišné videnia.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> A oznámil mi to, hovoril so mnou a povedal: Daniel, teraz som vyšiel, aby som ti dal múdrosť a porozumenie. Na začiatku tvojich prosieb vyšiel rozkaz, a ja som prišiel, aby som ti to oznámil, lebo si veľmi milovaný; preto porozumej slovu a všimni si videnie. Sedemdesiat týždňov je určených nad tvojím ľudom a nad tvojím svätým mestom, aby sa zavŕšilo priestúpenie, aby nastal koniec hriechov, aby sa vykonalo zmierenie za neprávosť, aby bola uvedená večná spravodlivosť, aby bolo spečatené videnie i proroctvo a aby bol pomazaný Najsvätejší. Vedz teda a rozumej: od vydania rozkazu obnoviť a vybudovať Jeruzalem až po Pomazaného, Knieža, bude sedem týždňov a šesťdesiatdva týždňov; ulica bude znovu vybudovaná i hradba, a to v časoch súženia. A po šesťdesiatich dvoch týždňoch bude Pomazaný vyťatý, ale nie pre seba; a ľud kniežaťa, ktoré príde, zničí mesto i svätyňu; a jeho koniec príde ako povodeň, a až do konca vojny sú určené spustošenia. A na jeden týždeň upevní zmluvu s mnohými; a v polovici týždňa spôsobí, že prestane obeť i obetný dar, a pre rozšírenie ohavností príde spustošenie, až do dovŕšenia, a to, čo je určené, sa vyleje na spustošené. Daniel 9:22–27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel si želal, aby Daniel rozpoznal, že prvky videnia „chazon“ aj videnia „mareh“ budú zastúpené vo výklade, ktorý mu poskytol. Výklad sa mal týkať oboch videní a Danielovou zodpovednosťou bolo správne rozlíšiť videnie, ktoré sa vzťahovalo na pošliapanie svätyne a zástupu, od videnia, ktoré viedlo k zjaveniu Krista vo Svätyni svätých 22. októbra 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel označuje, že od dekrétu Artaxerxa v roku 457 pred Kr. malo uplynúť štyristo deväťdesiat rokov, ktoré boli „odrezané“ z dvetisíctristo rokov videnia o večeroch a ránach, ktoré bolo osobitne pre Židov. Vo veršoch, ktoré sme práve citovali, je slovo „určené“ uvedené trikrát, avšak ide o dve odlišné hebrejské slová, ktoré sú vo veršoch obe preložené ako „určené“. Prvýkrát sa slovo „určené“ uvádza v dvadsiatom štvrtom verši a týmto hebrejským slovom je „chathak“, čo znamená „odrezať“.

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Ukazuje, že Izraelu bolo dané obdobie skúšky, ktoré sa začalo tretím dekrétom Artaxerxa a skončilo ukameňovaním Štefana v roku 34 po Kr. Štyristo deväťdesiat rokov bolo „odrezaných“ a predstavovalo kratšie prorocké obdobie v rámci dlhšieho proroctva dvetisíc tristo rokov. Číslo „štyristo deväťdesiat“ je symbolom času skúšky, ako o tom svedčí Ježiš.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Vtedy pristúpil k nemu Peter a povedal: Pane, koľkokrát sa môže môj brat prehrešiť proti mne, a ja mu odpustím? Až sedem ráz? Ježiš mu povedal: Nehovorím ti: Až sedem ráz, ale až sedemdesiatkrát sedem ráz. Matúš 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Odpusteniu je stanovený koniec a tento koniec je znázornený číslom „štyristo deväťdesiat“. „Štyristo deväťdesiat“ rokov predstavuje čas skúšky pre Židov od ich vyslobodenia až dovtedy, kým pri ukameňovaní Štefana naplnili kalich času svojej skúšky. „Štyristo deväťdesiat“ rokov je takisto spojených s kliatbou „sedemnásobku“ v Levitikus dvadsaťšesť. V Biblii sú iba dve miesta, ktoré hovoria o tom, že zem požívala svoje soboty. Prvé sa nachádza v Levitikus dvadsaťšesť.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> A ak ma ani pri všetkom tomto nebudete počúvať, ale budete mi odporovať, aj ja vám budem odporovať v prchlivosti; a ja, áno ja, vás budem trestať sedemnásobne za vaše hriechy. Budete jesť telo svojich synov a budete jesť telo svojich dcér. Zničím vaše výšiny, zotnem vaše modly a pohádžem vaše mŕtvoly na mŕtvoly vašich modiel; a moja duša si vás zhnusí. Vaše mestá obrátim na rumoviská, vaše svätyne uvediem do spustošenia a neucítim vôňu vašich ľúbezných kadidiel. Spustoším krajinu, takže sa nad ňou zhrozia vaši nepriatelia, ktorí v nej bývajú. Rozptýlim vás medzi pohanov a vytasím za vami meč; vaša krajina bude spustošená a vaše mestá budú obrátené na rumoviská. Vtedy si krajina užije svoje soboty po všetky dni, kým bude spustošená a vy budete v krajine svojich nepriateľov; vtedy bude krajina odpočívať a užívať si svoje soboty. Po všetky dni, čo bude spustošená, bude odpočívať, pretože neodpočívala vo vašich sobotách, keď ste v nej bývali. Levitikus 26:27–35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Trest „sedemnásobne“, na ktorý sa odvoláva štyrikrát v dvadsiatej šiestej kapitole, poukazuje na to, že keď bude Boží ľud rozptýlený, zem si potom „užije svoje soboty“. Daniel a traja hodní boli rozptýlení do krajiny nepriateľov na naplnenie Mojžišovho kliatobného výroku a toto rozptýlenie na sedemdesiat rokov bolo symbolickým názorným poučením o rozptýlení na dvetisícpäťsto dvadsať rokov. Bolo to prorocké názorné poučenie, podobné Eliášovým trom a pol roku sucha počas Jezábelinho prenasledovania. Týchto tri a pol roka predstavovalo tri a pol prorockého roku, čo sa rovnalo tisícdvestošesťdesiatim rokom pápežskej vlády od roku 538 až do roku 1798. Sedemdesiat rokov bolo symbolom „sedemnásobne“, tak ako tri a pol roka boli symbolom púšte trvajúcej tisícdvestošesťdesiat rokov. Sedemdesiat rokov Danielovho zajatia, určených Jeremiášom, predstavovalo „štyristo deväťdesiat“ rokov.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> A Hospodin, Boh ich otcov, posielal k nim svojich poslov včas a ustavične, lebo sa zľutoval nad svojím ľudom i nad svojím príbytkom. Oni sa však posmievali poslov Božích, pohŕdali jeho slovami a zneuctievali jeho prorokov, až vzplanul hnev Hospodinov proti jeho ľudu, takže už nebolo nápravy. Preto priviedol na nich kráľa Chaldejcov, ktorý pobil ich mládencov mečom v dome ich svätyne a nemal zľutovania ani nad mládencom, ani pannou, ani starcom, ani nad tým, ktorý sa hrbil od veku; všetkých im vydal do jeho ruky. A všetky nádoby domu Božieho, veľké i malé, i poklady domu Hospodinovho, i poklady kráľa a jeho kniežat, všetko to odviezol do Babylona. A dom Boží spálili, jeruzalemský múr zbúrali, všetky jeho paláce vypálili ohňom a zničili všetky jeho vzácne nádoby. Tých, čo unikli meču, odviedol do Babylona; tam boli sluhami jemu i jeho synom až do panovania perzského kráľovstva, aby sa naplnilo slovo Hospodinovo vyslovené ústami Jeremiáša, dokiaľ si krajina neužila svoje soboty; po celý čas, čo ležala spustošená, zachovávala sobotu, až kým sa nenaplnilo sedemdesiat rokov. A v prvom roku perzského kráľa Kýra, aby sa splnilo slovo Hospodinovo povedané ústami Jeremiáša, vzbudil Hospodin ducha Kýra, perzského kráľa, takže dal vyhlásiť po celom svojom kráľovstve, a aj písomne ustanovil, hovoriac: Takto hovorí Kýros, perzský kráľ: Hospodin, Boh nebies, mi dal všetky kráľovstvá zeme a on mi prikázal, aby som mu vystaval dom v Jeruzaleme, ktorý je v Judsku. Kto je medzi vami zo všetkého jeho ľudu? Nech je Hospodin, jeho Boh, s ním, a nech vystúpi. 2 Kroník 36:15–23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

Jediné dva odkazy v Biblii na to, že zem bude užívat své sabaty, se vztahují ke rozptýlení Božího lidu a k sedmdesáti letům zajetí, která představovala časové období, jež zemi umožnilo užívat jejích sabatů. To se rovnalo počtu sabatů, během nichž Židé nedopřáli zemi odpočinek. To, že zem odpočívala sedmdesát let, představovalo celkový počet let, po něž trvala vzpoura proti přikázání ponechat zemi odpočívat. Prostý výpočet ukazuje, že během „čtyř set devadesáti“ let vzpoury připadalo celkem sedmdesát let, kdy zem neodpočívala.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Štyristo deväťdesiat rokov bolo oddelených z dvetisíctristo rokov ako skúšobná doba pre Židov a týchto „štyristo deväťdesiat“ rokov má priamu súvislosť s rozptýlením „sedemkrát“ z 26. kapitoly Levitika.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

Videnie „chazon“ o pošliapavaní a videnie „mareh“ o zjavení sa na konci dvetisíctristo rokov sa navzájom odlišujú, no majú medzi sebou priamu súvislosť. Tak ako v prípade Daniela, aj Boží ľud má správne rozlišovať tieto dve videnia a zároveň rozpoznávať ich vzájomné prepojenie. Sedemdesiat rokov zajatia, ktoré viedli k trom dekrétom umožňujúcim Židom vrátiť sa a znovu vybudovať Jeruzalem, predstavovalo „štyristo deväťdesiat“ rokov vzbury Židov proti zmluve o tom, že krajina má odpočívať.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

Keď tretí výnos určil ich príležitosť vrátiť sa a znovu stavať, bolo im daných „štyristo deväťdesiat“ rokov času skúšky, keďže boli skúšaní tým istým časovým obdobím, v ktorom ich neposlušnosť viedla k zničeniu Jeruzalema a k ich rozptýleniu. Na konci druhých „štyristo deväťdesiatich rokov“ by ich neposlušnosť znovu priviedla k zničeniu Jeruzalema a k ich rozptýleniu medzi pohanov.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Rozptýleniu sedemdesiatročného zajatia predchádzalo „štyristo deväťdesiat“ rokov vzbury a po tomto sedemdesiatročnom zajatí nasledovalo ďalších „štyristo deväťdesiat rokov“ ďalšej vzbury.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Prvé obdobie „štyristo deväťdesiatich“ rokov, ktoré privodilo sedemdesiat rokov odpočinku krajiny, sa zavŕšilo zničením Jeruzalema. Na konci „štyristo deväťdesiatich“ rokov, ktoré boli odťaté z dvetisíctristo rokov, bol Jeruzalem opäť zničený, lebo Ježiš vždy znázorňuje koniec veci jej začiatkom.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Sedemdesiatročné zajatie doslovného Izraela v doslovnom Babylone bolo symbolom rozptýlenia počas „sedemnásobku času“ a sestra Whiteová označuje sedemdesiat rokov zajatia doslovného Izraela v doslovnom Babylone za predobraz tisícdvestošesťdesiatich rokov zajatia duchovného Izraela v duchovnom Babylone.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Božia cirkev na zemi bola počas tohto dlhého obdobia neúprosného prenasledovania skutočne v zajatí, tak isto ako boli deti Izraela držané v babylonskom zajatí počas obdobia vyhnanstva.“ Proroci a králi, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

Tisícdvestošesťdesiat rokov od roku 538 do roku 1798 bolo predobrazom „siedmich časov“. Na konci sedemdesiatich rokov sa Židia vrátili, aby obnovili a znovu vystavali Jeruzalem. Ich návrat počas troch výnosov označil začiatok (457 pred Kr.) dvetisíctristo rokov videnia „mareh“, ktoré viedlo k zjaveniu Krista vo Svätyni svätých 22. októbra 1844. Tieto tri výnosy označili začiatok prorockého obdobia a na začatie prorockého obdobia boli potrebné všetky tri výnosy, hoci sa začali vracať a stavať už pri prvom výnose Kýra.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „V siedmej kapitole Ezdráša sa nachádza výnos. Verše 12–26. V svojej najúplnejšej podobe ho vydal Artaxerxes, perzský kráľ, roku 457 pred Kr. No v Ezdrášovi 6,14 sa hovorí, že dom Hospodinov v Jeruzaleme bol postavený ‚podľa rozkazu [‚výnosu,‘ okrajové čítanie] Kýra, Dária a Artaxerxa, perzského kráľa.‘ Títo traja králi tým, že výnos ustanovili, znovu potvrdili a dovŕšili, priviedli ho k dokonalosti vyžadovanej proroctvom, aby označil začiatok 2300 rokov. Ak sa za dátum prikázania vezme rok 457 pred Kr., čas, keď bol výnos dovŕšený, ukázalo sa, že sa splnilo každé jednotlivé určenie proroctva týkajúce sa sedemdesiatich týždňov.“ Veľký spor, 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Od roku 1798 až do roku 1844 vstúpili traja anjeli zo Zjavenia do prorockých dejín, a práve tak, ako tri dekréty označili začiatok proroctva o dvetisíctristo rokoch, títo traja anjeli označili záver tohto proroctva. Prorocké obdobie sa skončilo príchodom tretieho anjela, tak ako sa začalo príchodom tretieho dekrétu, lebo Ježiš vždy stotožňuje koniec nejakej veci so začiatkom nejakej veci.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Židia sa začali vracať na základe prvého nariadenia a v dejinách druhého nariadenia dokončili chrám. Tretí anjel prišiel 22. októbra 1844 a pred týmto dátumom milleriti dokončili duchovný chrám, ktorý vyšli z duchovného Babylona znovuzbudovať. Mal byť dokončený, lebo 22. októbra 1844 mal posol zmluvy náhle prísť do svojho chrámu. Tým chrámom bol milleritský ľud, ktorý 22. októbra 1844 vstúpil do zmluvy a ktorého Peter označuje za chrám.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Aj vy ako živé kamene sa budujete v duchovný dom, na sväté kňazstvo, aby ste prinášali duchovné obete, príjemné Bohu skrze Ježiša Krista. 1 Peter 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Milleritský chrám bol budovaný od roku 1798 do roku 1844, čo je štyridsaťšesť rokov, alebo prorocky tri dni, lebo Kristus označil, že na vzkriesenie chrámu sú potrebné tri dni.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> Blížila sa židovská Veľká noc a Ježiš vystúpil do Jeruzalema. A našiel v chráme tých, čo predávali voly, ovce a holuby, i peňazomencov, ako tam sedia. A keď si urobil bič z povrázkov, vyhnal všetkých z chrámu, aj ovce a voly; peňazomencom rozsypal peniaze a poprevracal stoly; a tým, čo predávali holuby, povedal: Odneste to odtiaľto; nerobte z domu môjho Otca dom kupectva. A jeho učeníci sa rozpamätali, že je napísané: Horlivosť za tvoj dom ma strávila. Nato Židia odpovedali a riekli mu: Aké znamenie nám ukážeš, keď toto robíš? Ježiš odpovedal a riekol im: Zborte tento chrám a za tri dni ho postavím. Nato Židia povedali: Štyridsaťšesť rokov sa staval tento chrám, a ty ho postavíš za tri dni? Ale on hovoril o chráme svojho tela. Ján 2:13–21.

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Sestra Whiteová uvádza, že keď posol zmluvy náhle prišiel do svojho chrámu, ako je to znázornené v knihe Malachiáš, toto proroctvo sa naplnilo, keď Kristus očistil chrám, ako bolo práve uvedené v úryvku z Jána.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> „Keď Ježiš očisťoval chrám od kupujúcich a predávajúcich tohto sveta, oznámil tým svoje poslanie očistiť srdce od poškvrny hriechu — od pozemských žiadostí, sebeckých žiadostivostí a zlých návykov, ktoré kazia dušu. ‚Hľa, posielam svojho posla, aby pripravil cestu predo mnou; a Pán, ktorého hľadáte, zrazu príde do svojho chrámu, aj anjel zmluvy, po ktorom túžite; hľa, príde, hovorí Hospodin zástupov. Ale kto znesie deň jeho príchodu? a kto obstojí, keď sa ukáže? Lebo je ako oheň taviča a ako lúh bieličov. A posadí sa ako tavič a čistič striebra; a očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby obetovali Hospodinovi obeť v spravodlivosti. Malachiáš 3:1–3.‘ Túžba vekov, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Chrám v druhej kapitole Jánovho evanjelia sa staval štyridsaťšesť rokov a Ježiš povedal, že zničený chrám postaví za tri dni. Obdobie od roku 1798 do roku 1844 predstavuje štyridsaťšesť rokov a označuje príchod troch anjelov (dní) zo štrnástej kapitoly Zjavenia, ktorí boli predobrazení tromi dekrétmi, ktorými sa začalo proroctvo o dvetisíctristo rokoch. Týchto štyridsaťšesť rokov je obdobím, v ktorom Kristus pozdvihol milleritský chrám, pretože pred týmto časom boli duchovná svätyňa a duchovný Izrael pošliapavané duchovným Babylonom.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

Keď Kristus pri Pasche na začiatku svojej služby očistil chrám, naplnil proroctvo o Poslovi zmluvy, ktorý náhle príde do svojho chrámu, ako je to uvedené u Malachiáša. Dňa 22. októbra 1844 Kristus náhle prišiel do svojho chrámu a trvalo mu štyridsaťšesť rokov, kým vystaval svoj zničený chrám.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Príchod Krista ako nášho veľkňaza do svätyne svätých na očistenie svätyne, ukázaný v Danielovi 8,14; príchod Syna človeka k Pradávnemu, ako je predstavený v Danielovi 7,13; a príchod Pána do jeho chrámu, predpovedaný Malachiášom, sú opismi tej istej udalosti; a toto je takisto znázornené príchodom ženícha na svadbu, opísaným Kristom v podobenstve o desiatich pannách v Matúšovi 25.“ Veľký spor, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Prvé rozhorčenie sa skončilo v roku 1798 a koncom posledného rozhorčenia bol rok 1844. Začiatok štyridsaťšesťročného obdobia, počas ktorého Kristus pozdvihol milleritský chrám, znázorňoval koniec, lebo tak začiatok, ako aj koniec boli označené ukončením Božieho rozhorčenia proti Jeho ľudu; pretože Ježiš vždy stotožňuje koniec veci so začiatkom veci.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v štúdiu Gabrielovho poučenia Danielovi.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> „Kniha Zjavenia musí byť otvorená ľudu. Mnohí boli učení, že je zapečatenou knihou, no zapečatená je iba pre tých, ktorí odmietajú pravdu a svetlo. Pravdy, ktoré obsahuje, musia byť zvestované, aby ľudia mali príležitosť pripraviť sa na udalosti, ktoré sa už čoskoro majú odohrať. Posolstvo tretieho anjela musí byť predložené ako jediná nádej na spásu hynúceho sveta.

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> „Nebezpečenstvá posledných dní sú uponáhľane na nás, a v našej práci máme ľudí varovať pred nebezpečenstvom, v ktorom sa nachádzajú. Nech nezostanú nepovšimnuté slávnostné výjavy, o ktorých proroctvo zjavilo, že sa čoskoro odohrajú. Sme Boží poslovia a nemáme čas strácať. Tí, ktorí chcú byť spolupracovníkmi nášho Pána Ježiša Krista, prejavia hlboký záujem o pravdy nachádzajúce sa v tejto knihe. Perom i hlasom sa budú usilovať objasniť podivuhodné veci, ktoré Kristus prišiel z neba zjaviť.“ Signs of the Times, 4. júla 1906.

Back to Articles