Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Two

Kniha Daniel – číslo päťdesiatdva

Unveiling the Prophetic Puzzle: Daniel’s Vision and the Rise of Kingdoms

Odhaľovanie prorockej skladačky: Danielovo videnie a vzostup kráľovstiev

Author

Jeff Pippenger

Published

January 16, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we pointed out that Gabriel provided the conclusion of the “last indignation” in order to confirm the date of 1844, based upon two witnesses. Miller understood the “seven times” of Leviticus twenty-six, that was carried out against the kingdom of Judah, but never reached a point where he saw the purpose and relationship of the judgment of the “seven times,” upon both the northern and southern kingdoms of Israel. Whether he ever recognized the distinction of “the last indignation” in verse nineteen is doubtful, though he no doubt understood in a general sense that the “indignation” was the “seven times.” The light of a first and last indignation was unsealed by Palmoni in 1856, but it was rejected in 1863. Yet Miller’s message of the “seven times” was correct, though limited.

V predchádzajúcom článku sme poukázali na to, že Gabriel uviedol záver „posledného rozhorčenia“, aby na základe dvoch svedkov potvrdil dátum roku 1844. Miller rozumel „sedemnásobnému trestu“ z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, ktorý bol vykonaný proti Judskému kráľovstvu, no nikdy nedospel do bodu, keď by uvidel účel a vzťah súdu „sedemnásobného trestu“ nad severným i južným kráľovstvom Izraela. Či vôbec niekedy rozpoznal rozlíšenie „posledného rozhorčenia“ vo verši devätnásť, je pochybné, hoci nepochybne vo všeobecnom zmysle chápal, že „rozhorčenie“ bolo „sedemnásobný trest“. Svetlo o prvom a poslednom rozhorčení bolo odpečatené Palmonim v roku 1856, no v roku 1863 bolo odmietnuté. Millerovo posolstvo o „sedemnásobnom treste“ však bolo správne, hoci obmedzené.

Miller would not have recognized that the little horn of pagan Rome lifted up and exalted paganism, in verse eleven of Daniel eight, for to Miller “take away” was simply to remove in each of its three occurrences in Daniel. Yet his message was still correct, though limited.

Miller by nerozpoznal, že malý roh pohanského Ríma v jedenástom verši ôsmej kapitoly Daniela pozdvihol a vyvýšil pohanstvo, lebo pre Millera výraz „odňať“ vo všetkých jeho troch výskytoch v Danielovi jednoducho znamenal odstrániť. Jeho posolstvo však bolo aj tak správne, hoci obmedzené.

The Millerites did recognize the “sanctuary” in verse eleven was the pagan temple in the city of Rome (the Pantheon), but the Hebrew language was not what their message was based upon. Miller’s message was focused upon prophetic time. The history where their message was unsealed prevented them from seeing the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, but more than that, it prevented them from seeing the papacy as the fifth kingdom of Bible prophecy.

Milleriti síce rozpoznali, že „svätyňa“ v jedenástom verši bola pohanským chrámom v meste Rím (Pantheón), avšak ich posolstvo nebolo založené na hebrejskom jazyku. Millerovo posolstvo sa sústreďovalo na prorocký čas. Dejiny, v rámci ktorých bolo ich posolstvo odpečatené, im bránili vidieť Spojené štáty ako šieste kráľovstvo biblického proroctva, no viac než to, bránili im vidieť pápežstvo ako piate kráľovstvo biblického proroctva.

Forced by the history in which they lived they applied the prophecies in agreement with their anticipated soon-coming return of Christ, and they were disappointed, yet their message was correct. When Gabriel provides the interpretation of the two visions in verses fifteen through twenty-seven, Miller’s understanding prevented him from grasping the broader revelation of the kingdoms that was represented in the gender oscillation of the little horn in verses nine through twelve. The Millerites only see Rome as a fourth and final earthly kingdom in Gabriel’s interpretation.

Prinútení dejinami, v ktorých žili, uplatnili proroctvá v súlade so svojím očakávaním čoskoro nastávajúceho Kristovho návratu a boli sklamaní, no ich posolstvo bolo správne. Keď Gabriel vo veršoch pätnásť až dvadsaťsedem podáva výklad dvoch videní, Millerovo chápanie mu bránilo postihnúť širšie zjavenie kráľovstiev, ktoré bolo vo veršoch deväť až dvanásť znázornené rodovým kolísaním malého rohu. Milleriti v Gabrielovom výklade vidia Rím iba ako štvrté a posledné pozemské kráľovstvo.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. The ram which thou sawest having two horns are the kings of Media and Persia. And the rough goat is the king of Grecia: and the great horn that is between his eyes is the first king. Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practise, and shall destroy the mighty and the holy people. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. And I Daniel fainted, and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it. Daniel 8:15–27.

> A stalo sa, keď som ja, Daniel, uvidel toto videnie a hľadal jeho význam, hľa, stál predo mnou ktosi, kto sa na pohľad podobal mužovi. A počul som hlas muža medzi brehmi Ulaja, ktorý volal a riekol: Gabriel, daj tomuto mužovi porozumieť videniu. A prišiel blízko k miestu, kde som stál; a keď prišiel, zľakol som sa a padol som na svoju tvár; ale povedal mi: Rozumej, synu človeka, lebo videnie sa vzťahuje na čas konca. A keď so mnou hovoril, upadol som na svojej tvári k zemi do hlbokého spánku; ale dotkol sa ma a postavil ma na miesto, kde som stál vzpriamene. A povedal: Hľa, dám ti poznať, čo sa stane na konci hnevu, lebo koniec nastane v určenom čase. Baran, ktorého si videl a ktorý mal dva rohy, predstavuje kráľov Médie a Perzie. A chlpatý cap je kráľ Grécka; a veľký roh, ktorý je medzi jeho očami, je prvý kráľ. A že bol zlomený a na jeho mieste povstali štyri iné, znamená, že z toho národa povstanú štyri kráľovstvá, ale nie v jeho moci. A v poslednom čase ich kráľovstva, keď prestupníci naplnia mieru, povstane kráľ drzej tváre a znalý temných výrokov. A jeho moc bude veľká, ale nie jeho vlastnou mocou; a bude podivuhodne ničiť a dariť sa mu bude, a bude konať, a zničí mocných i svätý ľud. A svojou úskočnosťou spôsobí, že lesť bude prekvitať v jeho ruke; a vo svojom srdci sa vyvýši a v čase pokoja zničí mnohých; postaví sa aj proti Kniežaťu kniežat, ale bude zlomený bez zásahu ruky. A videnie o večeri a ráne, ktoré bolo povedané, je pravdivé; preto zapečať videnie, lebo sa vzťahuje na mnohé dni. A ja, Daniel, som zoslabol a bol som niekoľko dní chorý; potom som vstal a konal som kráľove záležitosti; a bol som ohromený tým videním, ale nik mu nerozumel. Daniel 8:15–27.

Though Daniel received the vision of the Ulai River (which is now in the process of fulfillment), in the history of Babylon, the first kingdom is left out of the vision. It had been included as the head of gold, and the lion in chapters two and seven, but the prophetic attribute of Babylon being removed and restored was emphasized in chapter eight. Nebuchadnezzar had typified the deadly wound of the papacy when he was driven from men for “seven times,” thus typifying the symbolic seventy years that the whore of Tyre is forgotten. In Daniel chapter eight, Babylon is forgotten from the kingdoms of Bible prophecy and the vision begins with the Medes and Persians (the ram), which was followed by Greece (the goat).

Hoci Daniel prijal videnie pri rieke Ulai (ktoré sa práve napĺňa), v dejinách Babylonu je prvé kráľovstvo z videnia vynechané. Bolo zahrnuté ako hlava zo zlata a lev v druhej a siedmej kapitole, no v ôsmej kapitole bol zdôraznený prorocký atribút Babylonu, totiž jeho odňatie a obnovenie. Nabuchodonozor predobrazil smrteľnú ranu pápežstva, keď bol na „sedem časov“ vyhnaný spomedzi ľudí, čím predobrazil symbolických sedemdesiat rokov, počas ktorých je neviestka Týru zabudnutá. V ôsmej kapitole Daniela je Babylon zabudnutý spomedzi kráľovstiev biblického proroctva a videnie sa začína Médmi a Peržanmi (baran), po ktorých nasledovalo Grécko (cap).

The kingdom of Alexander the Great disintegrated into four kingdoms of lesser power than Alexander, as had also been represented in chapter seven with the leopard which had four wings and four heads. Four represents worldwide as represented by north, east, south and west. In verse eight of chapter eight, four notable ones came up towards the four winds of heaven. In chapter seven Greece’s four wings align with the four winds of chapter eight, and Greece’s four heads align with the four notable ones. The four heads and four notable ones represent the four kingdoms Alexander’s original kingdom disintegrated into, and the four wings and four winds represent the four areas of division. The distinction of the point is important to see, for it represents an argument which the Millerites had against the traditional understanding of the Protestants about the fourth kingdom of Rome.

Kráľovstvo Alexandra Veľkého sa rozpadlo na štyri kráľovstvá s menšou mocou, než akú mal Alexander, ako to bolo tiež znázornené v siedmej kapitole leopardom, ktorý mal štyri krídla a štyri hlavy. Štyri predstavuje celosvetovosť, ako ju znázorňujú sever, východ, juh a západ. V ôsmom verši ôsmej kapitoly povstali štyri významné rohy smerom k štyrom nebeským vetrom. V siedmej kapitole sa štyri krídla Grécka zhodujú so štyrmi vetrami ôsmej kapitoly a štyri hlavy Grécka sa zhodujú so štyrmi významnými rohmi. Štyri hlavy a štyri významné rohy predstavujú štyri kráľovstvá, na ktoré sa Alexandrovo pôvodné kráľovstvo rozpadlo, a štyri krídla a štyri vetry predstavujú štyri oblasti rozdelenia. Je dôležité postrehnúť toto rozlíšenie, lebo predstavuje argument, ktorý mali milleriti proti tradičnému protestantskému chápaniu štvrtého kráľovstva Ríma.

On the tables of Habakkuk, represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, there is only one representation which is not illustrating a prophetic application, and it has to do with the distinction between the four heads and notable ones, and the four wings and winds. In an effort to obscure the truth of Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy, Satan introduced an argument concerning the true or false meaning of the four heads and notable ones, and the four wings and winds. Satan did so for the book of Daniel clearly identifies that there is one distinct symbol in the book of Daniel that established the vision. Part of the evidence which establishes that symbol is in the four heads and notable ones, and the four wings and winds. The Protestants upheld a satanic view of this argument, and the argument was so significant to Millerite history that they referenced the argument upon the chart. The power which establishes the “chazon” vision in the book of Daniel is identified as the “robbers of thy people,” and the Protestants identified that power as one of a long line of Syrian kings named Antiochus Epiphanes, and Miller identified them as Rome.

Na tabuľkách Habakuka, znázornených na priekopníckych schémach z rokov 1843 a 1850, je iba jedno zobrazenie, ktoré nepredstavuje prorockú aplikáciu, a týka sa rozlíšenia medzi štyrmi hlavami a významnými rohmi a štyrmi krídlami a vetrami. V snahe zatemniť pravdu o Ríme ako o štvrtom kráľovstve biblického proroctva Satan vniesol argument týkajúci sa pravého alebo falošného významu štyroch hláv a významných rohov a štyroch krídel a vetrov. Satan tak učinil, lebo kniha Daniel jasne určuje, že v knihe Daniel je jeden osobitný symbol, ktorý ustanovil videnie. Súčasť dôkazov, ktoré tento symbol ustanovujú, je v štyroch hlavách a významných rohoch a štyroch krídlach a vetroch. Protestanti zastávali satanský pohľad na tento argument a tento argument bol pre milleritské dejiny natoľko významný, že sa naň odvolali na schéme. Mocnosť, ktorá v knihe Daniel ustanovuje videnie „chazon“, je označená ako „lupiči tvojho ľudu“ a protestanti túto mocnosť stotožnili s jedným z dlhého radu sýrskych kráľov menom Antiochus Epiphanes, zatiaľ čo Miller ich stotožnil s Rímom.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> A v tých časoch sa mnohí postavia proti kráľovi juhu; aj násilníci z tvojho ľudu sa povýšia, aby naplnili videnie; ale padnú. Daniel 11,14.

Antiochus was one of the kings, in a line of kings that descended out of one of the four kingdoms which Alexander’s kingdom had disintegrated into. The little horn of verse nine of Daniel eight, had followed the kingdom of Alexander, and verse nine says that out of one of them, came forth the little horn.

Antiochos bol jedným z kráľov v rade kráľov, ktorí vzišli z jedného zo štyroch kráľovstiev, na ktoré sa Alexandrovo kráľovstvo rozpadlo. Malý roh z deviateho verša ôsmej kapitoly knihy Daniel nasledoval po Alexandrovej ríši a deviaty verš hovorí, že z jedného z nich vyšiel malý roh.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> A z jedného z nich vyšiel malý roh, ktorý sa nesmierne zveľadil smerom na juh, smerom na východ a smerom ku krásnej zemi. Daniel 8:9.

The argument of whether Rome establishes the vision, or a weak and fairly insignificant Syrian king establishes the vision, includes the argument of whether the little horn power came out of one of the four horns, or out of one of the four winds. It is not much of an argument, for history and prophecy is clear that Rome was not a descendant of the Greek empire, but that Rome was a new power. If Rome was the fourth kingdom, then the “one of them” of verse nine, must be one of the four winds or wings. If it was Antiochus Epiphanes, it came out of the horn of Syria.

Spor o tom, či videnie napĺňa Rím, alebo slabý a pomerne bezvýznamný sýrsky kráľ, zahŕňa aj spor o tom, či moc malého rohu vyšla z jedného zo štyroch rohov, alebo z jedného zo štyroch vetrov. Nie je to veľký spor, lebo dejiny i proroctvo jasne ukazujú, že Rím nebol potomkom gréckeho impéria, ale že Rím bol novou mocnosťou. Ak bol Rím štvrtým kráľovstvom, potom „jeden z nich“ v deviatom verši musí byť jedným zo štyroch vetrov alebo krídel. Ak to bol Antiochos Epifanés, vyšiel z rohu Sýrie.

The Millerites identified that the power represented as “the robbers of thy people” would stand up against Christ.

Milleriti rozpoznali, že mocnosť predstavená ako „násilníci z tvojho ľudu“ povstane proti Kristovi.

> And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. Daniel 8:25.

> A svojou ľsťou spôsobí, že podvod bude v jeho ruke prospievať; a vo svojom srdci sa bude vyvyšovať a v čase pokoja zahubí mnohých; postaví sa aj proti Kniežaťu kniežat, ale bude zlomený bez zásahu ruky. Daniel 8,25.

The “Prince of princes” is Christ, and Antiochus Epiphanes lived well before Christ was born, so the Millerites pointed this fact out on the 1843 chart. On the chart they included the date 164, which in reality has no biblical reference, and was simply a notation which identifies the significance of the argument over the fourth kingdom between Miller and the Protestant theologians. Next to the year “164” on the chart they wrote, “Death of Antiochus Epiphanes who of course stood not up against the Prince of princes as he had been dead 164 years before the prince of princes was born.”

„Knieža kniežat“ je Kristus a Antiochos Epifanés žil dávno pred Kristovým narodením, preto na túto skutočnosť poukázali milleriti na mape z roku 1843. Na mape uviedli dátum 164, ktorý v skutočnosti nemá nijaký biblický odkaz a bol jednoducho poznámkou označujúcou význam sporu o štvrté kráľovstvo medzi Millerom a protestantskými teológmi. Vedľa roku „164“ na mape napísali: „Smrť Antiocha Epifana, ktorý sa, pravdaže, nepostavil proti Kniežaťu kniežat, keďže bol mŕtvy 164 rokov predtým, ako sa Knieža kniežat narodilo.“

Today Adventism teaches that “the robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes, as does apostate Protestantism, in spite of the fact that inspiration recorded that “the 1843 chart was directed by the hand of the Lord and should not be altered.” The Millerites knew that the king of fierce countenance was Rome, so they were not shaken by the satanic teaching that undermines the ability to establish the “chazon” vision. The Bible is clear that if there is no vision, the people perish.

Dnes adventizmus učí, že „lupiči z tvojho ľudu“ sú Antiochos Epifanés, tak ako to učí aj odpadlícke protestantstvo, napriek tomu, že inšpirácia zaznamenala, že „mapa z roku 1843 bola usmernená Pánovou rukou a nemá sa meniť.“ Milleriti vedeli, že kráľ prísnej tváre bol Rím, a preto nimi neotriaslo satanovo učenie, ktoré podkopáva schopnosť ustanoviť videnie „chazon“. Biblia jasne hovorí, že kde niet videnia, ľud hynie.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Kde niet videnia, ľud hynie; ale blažený je ten, kto zachováva zákon. Príslovia 29,18.

The vision that Solomon identifies in the verse is the “chazon” vision, which in verse thirteen of Daniel eight, is the vision that identifies paganism and papalism trampling down the sanctuary and host. For the Millerites those two desolating powers represented the fourth kingdom of Bible prophecy, and without recognizing the fourth kingdom of Rome (the robbers of thy people), they would not have been able to establish the vision. The “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven, were to stand up against the king of the south, exalt themselves, establish the vision and fall. Rome fulfilled each of those characteristics.

Videnie, ktoré Šalamún označuje v danom verši, je videnie „chazon“, ktoré vo verši trinásť ôsmej kapitoly Daniela predstavuje videnie, v ktorom pohanstvo a pápežstvo pošliapavajú svätyňu a zástup. Pre mileritov tieto dve spustošujúce moci predstavovali štvrté kráľovstvo biblického proroctva a bez rozpoznania štvrtého kráľovstva Ríma (lupičov tvojho ľudu) by neboli boli schopní toto videnie ustanoviť. „Lupiči tvojho ľudu“ vo verši štrnásť jedenástej kapitoly Daniela mali povstať proti kráľovi juhu, povýšiť sa, ustanoviť videnie a padnúť. Rím naplnil každú z týchto charakteristík.

In chapter seven, the fourth kingdom is specifically identified as being “diverse” from the kingdoms before it.

V siedmej kapitole je štvrté kráľovstvo osobitne označené ako „odlišné“ od kráľovstiev pred ním.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns…. Then I would know the truth of the fourth beast, which was diverse from all the others, exceeding dreadful, whose teeth were of iron, and his nails of brass; which devoured, brake in pieces, and stamped the residue with his feet; And of the ten horns that were in his head, and of the other which came up, and before whom three fell; even of that horn that had eyes, and a mouth that spake very great things, whose look was more stout than his fellows. Daniel 7:7, 19, 20.

> Potom som videl v nočných videniach, a hľa, štvrté zviera, strašné a hrozné, a náramne silné; a malo veľké železné zuby: pohlcovalo a lámalo na kusy a zvyšok pošliapavalo svojimi nohami; a bolo odlišné od všetkých zvierat, ktoré boli pred ním; a malo desať rohov… Potom som chcel poznať pravdu o štvrtom zvierati, ktoré sa líšilo od všetkých ostatných, bolo nadmieru strašné, ktorého zuby boli zo železa a jeho pazúry z bronzu; ktoré pohlcovalo, lámalo na kusy a zvyšok pošliapavalo svojimi nohami; aj o desiatich rohoch, ktoré boli na jeho hlave, a o tom druhom, ktorý vyrástol, a pred ktorým tri padli; o tom rohu, ktorý mal oči a ústa, čo hovorili veľmi veľké veci, a ktorého vzhľad bol smelší než vzhľad jeho druhov. Daniel 7:7, 19, 20.

The fourth kingdom of Daniel seven was twice identified as being “diverse” from the kingdoms that preceded it. If the “little horn” of verse nine was simply an extension of the Syrian horn (Antiochus Epiphanes), it would not have been different. The beasts that preceded Rome in chapter seven were the lion, the bear and the leopard, all animals that actually exist in nature, but when it came to the fourth beast with iron teeth and nails of brass, Daniel knew of no beast of nature that represented the dreadful beast that devoured. It was different (diverse). The “little horn” of verse nine, came forth out of one of the areas represented by the four winds and wings, and not out of one of the horns or notable ones.

Štvrté kráľovstvo v Danielovi 7 bolo dvakrát označené ako „odlišné“ od kráľovstiev, ktoré mu predchádzali. Keby „malý roh“ z verša deväť bol jednoducho pokračovaním sýrskeho rohu (Antiochus Epiphanes), nebol by odlišný. Zvieraťami, ktoré predchádzali Rímu v siedmej kapitole, boli lev, medveď a leopard, teda všetko zvieratá, ktoré v prírode skutočne existujú; no keď prišlo na štvrtú šelmu so železnými zubami a bronzovými pazúrmi, Daniel nepoznal nijakú prírodnú šelmu, ktorá by predstavovala tú hroznú šelmu, čo pohlcovala. Bola odlišná. „Malý roh“ z verša deväť vyšiel z jednej z oblastí, ktoré predstavovali štyri vetry a krídla, a nie z jedného z rohov či význačných rohov.

Daniel chapter eight, states that “in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up.” In the “latter time of their kingdom (Greece, which had disintegrated into four kingdoms), during the time “when the transgressors are come to the full,” a new king would stand up.

V ôsmej kapitole Daniela sa uvádza, že „na konci ich kráľovstva, keď priestupníci dovŕšia mieru, povstane kráľ drzej tváre a rozumejúci temným výrokom“. V „neskoršom čase ich kráľovstva“ (Grécka, ktoré sa rozpadlo na štyri kráľovstvá), v čase, „keď priestupníci dovŕšia mieru“, povstane nový kráľ.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that the fact might be determined whether it would fulfill the purposes of the Watcher and the Holy One. Prophecy has traced the rise and progress of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with the nations of less power, history has repeated itself. Each has had its period of test; each has failed, its glory faded, its power departed.” Prophets and Kings, 535.

> „Každému národu, ktorý vystúpil na javisko dejín, bolo dovolené zaujať jeho miesto na zemi, aby sa ukázalo, či naplní zámery Strážcu a Svätého. Proroctvo sledovalo vzostup a vývoj veľkých svetových ríš — Babylonu, Médo-Perzie, Grécka a Ríma. Pri každej z nich, tak ako aj pri národoch menšej moci, sa dejiny opakovali. Každá mala svoje obdobie skúšky; každá zlyhala, jej sláva pominula, jej moc sa vytratila.“ Proroci a králi, 535.

At the end (“latter time”) of the kingdom of Greece, when their cup of probationary time had been filled (“when the transgressors are come to the full”), a “king of fierce countenance” would stand up. That king would understand “dark sentences,” for he would speak a completely different language than the Hebrew of the Jews or the Greek of the previous kingdom, for he would speak Latin. That kingdom had been identified by Moses as the nation that would bring the siege of the years 66 to 70 AD, where among other things the famine was so terrible that the Jews ate their own children to survive.

Na konci („v neskoršom čase“) gréckeho kráľovstva, keď sa naplnil ich čas skúšky („keď previnilci dosiahli plnú mieru“), povstane „kráľ drzej tváre“. Tento kráľ bude rozumieť „temným výrokom“, lebo bude hovoriť úplne iným jazykom než hebrejčinou Židov alebo gréčtinou predchádzajúceho kráľovstva, pretože bude hovoriť po latinsky. Toto kráľovstvo Mojžiš označil ako národ, ktorý privedie obliehanie rokov 66 až 70 po Kr., kde okrem iného bol hlad taký strašný, že Židia, aby prežili, jedli vlastné deti.

> Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor show favour to the young: And he shall eat the fruit of thy cattle, and the fruit of thy land, until thou be destroyed: which also shall not leave thee either corn, wine, or oil, or the increase of thy kine, or flocks of thy sheep, until he have destroyed thee. And he shall besiege thee in all thy gates, until thy high and fenced walls come down, wherein thou trustedst, throughout all thy land: and he shall besiege thee in all thy gates throughout all thy land, which the Lord thy God hath given thee. And thou shalt eat the fruit of thine own body, the flesh of thy sons and of thy daughters, which the Lord thy God hath given thee, in the siege, and in the straitness, wherewith thine enemies shall distress thee. Deuteronomy 28:47–53.

> Pretože si neslúžil Hospodinovi, svojmu Bohu, s radosťou a s veselosťou srdca pre hojnosť všetkého, budeš slúžiť svojim nepriateľom, ktorých Hospodin pošle proti tebe, v hlade a v smäde, v nahote a v nedostatku všetkého; a vloží ti na šiju železné jarmo, dokiaľ ťa nezničí. Hospodin privedie proti tebe národ zďaleka, od konca zeme, rýchly, ako keď letí orol; národ, ktorého jazyku nebudeš rozumieť; národ drsnej tváre, ktorý nebude mať ohľad na starca ani nepreukáže priazeň mládencovi. A bude požírať plod tvojho dobytka i plod tvojej zeme, dokiaľ nebudeš zničený; a nenechá ti ani obilie, ani víno, ani olej, ani prírastok tvojho hovädzieho dobytka, ani stáda tvojich oviec, dokiaľ ťa nezničí. A obľahne ťa vo všetkých tvojich bránach, dokiaľ nepadnú tvoje vysoké a opevnené múry, v ktoré si dúfal, po celej tvojej krajine; áno, obľahne ťa vo všetkých tvojich bránach po celej tvojej krajine, ktorú ti dal Hospodin, tvoj Boh. A budeš jesť plod svojho vlastného tela, mäso svojich synov a svojich dcér, ktorých ti dal Hospodin, tvoj Boh, v obkľúčení a v tiesni, ktorou ťa budú sužovať tvoji nepriatelia. Deuteronómium 28:47–53.

In Daniel chapter two the fourth kingdom was represented by “iron,” and Moses identified “a nation,” which would put a “yoke of iron,” upon the Jews. The “nation” would “destroy” the Jews, and it would be as swift as an eagle, of which the eagle is the symbol of Rome. It would be a “nation” “whose tongue thou shalt not understand,” for its language would be “dark sentences” to the Jews. It would be a “nation of fierce countenance” as described in Daniel chapter eight as a “king of fierce countenance.” And in the “siege” of Jerusalem the Jews ate their “sons and daughters.”

V druhej kapitole knihy Daniel bolo štvrté kráľovstvo znázornené „železom“ a Mojžiš označil „národ“, ktorý uvalí na Židov „železné jarmo“. Tento „národ“ Židov „zničí“ a bude rýchly ako orol, pričom orol je symbolom Ríma. Bude to „národ“, „ktorého jazyku nebudeš rozumieť“, lebo jeho reč bude pre Židov „temnými výrokmi“. Bude to „národ ukrutnej tváre“, ako je v ôsmej kapitole knihy Daniel opísaný „kráľ ukrutnej tváre“. A pri „obliehaní“ Jeruzalema Židia jedli svojich „synov a dcéry“.

Miller recognized pagan Rome as the power predicted by Moses, and as the fourth “iron” kingdom of Daniel two, and the “nation” who spoke Latin, not Hebrew or Greek. Miller made no distinction between the fourth and fifth kingdom of Bible prophecy, for to him they both were simply Rome. So after pagan Rome stood up in verse twenty-three, he would not see the distinction represented in verse twenty-four. In the vision the little horn had oscillated from masculine to feminine to masculine to feminine in verses nine through twelve, and verse twenty-three identifies the prophetic characteristics of pagan Rome, Gabriel’s interpretation in verse twenty-four changes to feminine Rome. The power in verse twenty-four was to possess “mighty power,” “but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people.”

Miller rozpoznal pohanský Rím ako mocnosť predpovedanú Mojžišom a ako štvrté „železné“ kráľovstvo z druhej kapitoly Daniela, i ako „národ“, ktorý hovoril po latinsky, nie po hebrejsky ani po grécky. Miller nerobil nijaké rozlíšenie medzi štvrtým a piatym kráľovstvom biblického proroctva, lebo pre neho boli obe jednoducho Rímom. Preto po tom, čo sa v dvadsiatom treťom verši postavil pohanský Rím, nevidel rozlíšenie predstavené v dvadsiatom štvrtom verši. Vo videní mal malý roh vo veršoch deväť až dvanásť kolísanie od mužského rodu k ženskému, potom opäť k mužskému a k ženskému; a zatiaľ čo dvadsiaty tretí verš označuje prorocké charakteristiky pohanského Ríma, Gabrielov výklad v dvadsiatom štvrtom verši prechádza k ženskému Rímu. Mocnosť v dvadsiatom štvrtom verši mala mať „veľkú moc“, „ale nie svojou vlastnou mocou; a bude podivne hubiť, a bude sa mu dariť, a bude konať, a zahubí mocných i svätý ľud.“

Papal Rome was to be given the military power of pagan Rome, and it would destroy God’s people for one thousand two hundred and sixty years, from the year 538 to 1798. It would destroy “wonderfully” for it is the beast the whole world “wonders after,” and it was the power that would “practice and prosper” until the first indignation that had been “determined” to be finished in 1798 was fulfilled.

Pápežskému Rímu mala byť daná vojenská moc pohanského Ríma a počas tisíc dvestošesťdesiatich rokov, od roku 538 do roku 1798, bude ničiť Boží ľud. Bude ničiť „podivuhodne“, lebo je tou šelmou, za ktorou sa celý svet „s obdivom“ obracia, a bola to moc, ktorá bude „konať a prospievať“, dokiaľ sa nenaplní prvé rozhorčenie, o ktorom bolo „určené“, že sa skončí v roku 1798.

Then in verse twenty-five Gabriel follows the oscillation established in the verses he was interpreting for Daniel, and again addresses pagan Rome, who through a different type of “policy,” brought together its empire, as attested to by all the historians. The “craft” of pagan Rome was to induce nations to join their growing empire, and it used the promise of peace and prosperity to build the empire, unlike the previous empires that were forged simply by military might. Pagan Rome was also to “stand up against the Prince of princes,” as it did when it placed Christ upon the cross of Calvary.

Potom v dvadsiatom piatom verši Gabriel sleduje striedanie ustanovené vo veršoch, ktoré Danielovi vykladal, a opäť sa obracia k pohanskému Rímu, ktorý prostredníctvom odlišného druhu „politiky“ zjednotil svoju ríšu, ako o tom svedčia všetci dejepisci. „Lestou“ pohanského Ríma bolo podnecovať národy, aby sa pripojili k jeho rastúcej ríši, a pri budovaní ríše používal prísľub pokoja a blahobytu, na rozdiel od predchádzajúcich ríš, ktoré boli vytvorené jednoducho vojenskou mocou. Pohanský Rím mal tiež „povstať proti Kniežaťu kniežat“, ako to učinil vtedy, keď postavil Krista na kríž Kalvárie.

Then Gabriel addresses the two visions he was interpreting for Daniel, by identifying that the “mareh” vision of the appearance (the twenty-three hundred days) was true, and that the “chazon” vision of the trampling down of the sanctuary and host by pagan Rome and papal Rome was to be “shut up (sealed), “for many days” (until the time of the end in 1798).

Potom Gabriel oslovuje dve videnia, ktoré Danielovi vykladal, tým, že označuje videnie „mareh“ o zjavení (dvetisíctristo dní) za pravdivé a že videnie „chazon“ o pošliapaní svätyne a zástupu pohanským Rímom a pápežským Rímom malo byť „uzavreté (zapečatené)“ „na mnoho dní“ (až do času konca v roku 1798).

Then Daniel was sick for some time, and then returned to work, but he still did not understand the “mareh” vision, which is the vision which Gabriel was commanded to make him understand. For that reason Gabriel would return in chapter nine, to finish his work of making Daniel understand the “mareh” vision.

Potom bol Daniel istý čas chorý a následne sa vrátil do práce, no stále nerozumel videniu „mareh“, teda videniu, ktorému mu podľa príkazu mal Gabriel dať porozumieť. Z toho dôvodu sa Gabriel v deviatej kapitole vráti, aby dokončil svoje dielo a dal Danielovi porozumieť videniu „mareh“.

In Daniel chapter nine, Daniel had been studying the prophetic Word and came to understand through the writings of Moses and Jeremiah. Jeremiah had identified the captivity he was in would last seventy years.

V deviatej kapitole knihy Daniel Daniel skúmal prorocké Slovo a prostredníctvom spisov Mojžiša a Jeremiáša prišiel k porozumeniu. Jeremiáš uviedol, že zajatie, v ktorom sa nachádzal, bude trvať sedemdesiat rokov.

> And this whole land shall be a desolation, and an astonishment; and these nations shall serve the king of Babylon seventy years. And it shall come to pass, when seventy years are accomplished, that I will punish the king of Babylon, and that nation, saith the Lord, for their iniquity, and the land of the Chaldeans, and will make it perpetual desolations. Jeremiah 25:11, 12.

> A celá táto krajina bude spustošením a hrôzou; a tieto národy budú slúžiť babylonskému kráľovi sedemdesiat rokov. A stane sa, keď sa naplní sedemdesiat rokov, že potrestám babylonského kráľa i ten národ, hovorí Hospodin, pre ich neprávosť, aj krajinu Chaldejcov, a obrátim ju na večné spustošenia. Jeremiáš 25:11, 12.

According to Moses the captivity in the enemy’s land would correspond to a time that the land would enjoy its sabbaths.

Podľa Mojžiša by zajatie v krajine nepriateľa zodpovedalo času, počas ktorého by si krajina užívala svoje soboty.

> And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:32–35.

> A uvediem krajinu do spustošenia; a vaši nepriatelia, ktorí budú v nej bývať, budú nad ňou žasnúť. A rozptýlim vás medzi pohanov a vytasím za vami meč; a vaša krajina bude spustošená a vaše mestá budú pusté. Vtedy si krajina užije svoje soboty po celý čas, kým bude ležať spustošená a vy budete v krajine svojich nepriateľov; vtedy bude krajina odpočívať a užívať si svoje soboty. Po celý čas, kým bude ležať spustošená, bude odpočívať; lebo neodpočívala vo vašich sobotách, keď ste na nej bývali. Levitikus 26:32–35.

Daniel had understood from God’s prophetic Word, upon two witnesses that His people had been scattered into the enemy’s land, during which time the land would enjoy its sabbaths. He understood what the author of Chronicles understood concerning Jeremiah’s seventy years.

Daniel z Božieho prorockého slova na základe dvoch svedkov porozumel, že Jeho ľud bol rozptýlený do krajiny nepriateľa, počas ktorého času bude krajina požívať svoje soboty. Pochopil to, čo autor Kroník pochopil o Jeremiášových sedemdesiatich rokoch.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> A tých, čo unikli meču, odviedol do Babylona; a boli služobníkmi jemu i jeho synom až do panovania perzského kráľovstva, aby sa naplnilo slovo Hospodinovo z úst Jeremiášových, kým si krajina neužila svoje soboty; po celý čas, čo ležala spustošená, zachovávala sobotu, aby sa naplnilo sedemdesiat rokov. V prvom roku Cýra, perzského kráľa, aby sa naplnilo slovo Hospodinovo povedané z úst Jeremiášových, podnietil Hospodin ducha Cýra, perzského kráľa, takže dal vyhlásiť po celom svojom kráľovstve, a to aj písomne: Takto hovorí Cýrus, perzský kráľ: Všetky kráľovstvá zeme mi dal Hospodin, Boh nebies, a on mi prikázal, aby som mu vystaval dom v Jeruzaleme, ktorý je v Judsku. Kto je medzi vami zo všetkého jeho ľudu? Hospodin, jeho Boh, nech je s ním, a nech ide hore. 2 Kroník 36:20–23.

Daniel understood that Jeremiah’s seventy years of scattering in the enemy’s land, while the land enjoyed her sabbaths, was based upon the curse of “seven times” in Leviticus twenty-six, and in obedience to that understanding, he fulfilled the commanded remedy given there for those who finally awaken to their scattered condition.

Daniel pochopil, že Jeremiášových sedemdesiat rokov rozptýlenia v krajine nepriateľa, zatiaľ čo krajina užívala svoje soboty, bolo založených na kliatbe „sedem ráz“ v tretej knihe Mojžišovej, dvadsiatej šiestej kapitole, a v poslušnosti tomuto porozumeniu naplnil nariadený prostriedok nápravy, ktorý je tam daný pre tých, ktorí sa napokon prebudia k vedomiu svojho rozptýleného stavu.

> And upon them that are left alive of you I will send a faintness into their hearts in the lands of their enemies; and the sound of a shaken leaf shall chase them; and they shall flee, as fleeing from a sword; and they shall fall when none pursueth. And they shall fall one upon another, as it were before a sword, when none pursueth: and ye shall have no power to stand before your enemies. And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. These are the statutes and judgments and laws, which the Lord made between him and the children of Israel in mount Sinai by the hand of Moses. Leviticus 26:36–46.

> A na tých z vás, ktorí zostanú nažive, zošlem malomyseľnosť do ich sŕdc v krajinách ich nepriateľov; a zvuk chvejúceho sa lístia ich bude prenasledovať; a budú utekať, ako keď sa uteká pred mečom; a padnú, hoci ich nikto neprenasleduje. A budú padať jeden na druhého, akoby pred mečom, hoci ich nikto neprenasleduje; a nebudete mať sily obstáť pred svojimi nepriateľmi. A zahyniete medzi pohanmi, a krajina vašich nepriateľov vás pohltí. A tí, ktorí z vás zostanú, budú hynúť pre svoju neprávosť v krajinách svojich nepriateľov; a aj pre neprávosti svojich otcov budú hynúť spolu s nimi. Ak vyznajú svoju neprávosť a neprávosť svojich otcov, svoju nevernosť, ktorou sa mi spreneverili, i to, že kráčali proti mne, a že aj ja som kráčal proti nim a uviedol som ich do krajiny ich nepriateľov; ak sa potom pokorí ich neobrezané srdce a prijmú trest za svoju neprávosť: vtedy si spomeniem na svoju zmluvu s Jákobom, i na svoju zmluvu s Izákom, i na svoju zmluvu s Abrahámom si spomeniem; a spomeniem si aj na krajinu. Krajina však nimi opustená bude požívať svoje soboty, kým bude bez nich ležať spustošená; a oni prijmú trest za svoju neprávosť, pretože, áno, pretože zavrhli moje súdy a ich duša sa ošklivila mojim ustanoveniam. A predsa ich ani vtedy, keď budú v krajine svojich nepriateľov, neodvrhnem a nebudem sa ich štítiť tak, aby som ich úplne zničil a porušil svoju zmluvu s nimi; lebo ja som Hospodin, ich Boh. Ale pre nich si spomeniem na zmluvu s ich predkami, ktorých som vyviedol z egyptskej krajiny pred očami pohanov, aby som bol ich Bohom: ja som Hospodin. Toto sú ustanovenia, súdy a zákony, ktoré Hospodin ustanovil medzi sebou a synmi Izraelovými na vrchu Sinaj skrze Mojžiša. Leviticus 26:36–46.

Daniel’s prayer in chapter nine, is addressing every element of the counsel for those who find themselves scattered in the enemy’s land. That prayer is to be aligned with his prayer in chapter two, for together they represent the prayer of those in Revelation chapter eleven, that were dead in the streets of that great city of Sodom and Egypt, who find that they also had been scattered. As Daniel concludes his prayer, Gabriel returns to finish the work of explaining the “mareh” vision, just as the Holy Spirit intends to accomplish for the two witnesses of Revelation chapter eleven.

Danielova modlitba v deviatej kapitole sa dotýka každého prvku rady pre tých, ktorí sa ocitli rozptýlení v krajine nepriateľa. Táto modlitba má byť uvedená do súladu s jeho modlitbou v druhej kapitole, lebo spolu predstavujú modlitbu tých z jedenástej kapitoly Zjavenia, ktorí boli mŕtvi na uliciach toho veľkého mesta Sodomy a Egypta a ktorí zisťujú, že aj oni boli rozptýlení. Keď Daniel uzatvára svoju modlitbu, Gabriel sa vracia, aby dokončil dielo výkladu videnia „mareh“, tak ako to Duch Svätý zamýšľa uskutočniť pre dvoch svedkov v jedenástej kapitole Zjavenia.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> A kým som hovoril a modlil sa a vyznával svoj hriech i hriech svojho ľudu Izraela a predkladal svoju prosbu pred Hospodina, svojho Boha, za svätý vrch svojho Boha, áno, kým som ešte hovoril v modlitbe, muž Gabriel, ktorého som videl vo videní na začiatku, priletel rýchlym letom a dotkol sa ma v čase večernej obety. A poučil ma, hovoril so mnou a povedal: Daniel, teraz som prišiel, aby som ti dal zručnosť a porozumenie. Daniel 9:20–22.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “Shortly before the fall of Babylon, when Daniel was meditating on these prophecies and seeking God for an understanding of the times, a series of visions was given him concerning the rise and fall of kingdoms. With the first vision, as recorded in the seventh chapter of the book of Daniel, an interpretation was given; yet not all was made clear to the prophet. ‘My cogitations much troubled me,’ he wrote of his experience at the time, ‘and my countenance changed in me: but I kept the matter in my heart.’ Daniel 7:28.

> „Krátko pred pádom Babylonu, keď Daniel uvažoval o týchto proroctvách a hľadal u Boha porozumenie času, bol mu daný rad videní o vzostupe a páde kráľovstiev. Pri prvom videní, ako je zaznamenané v siedmej kapitole knihy Daniel, dostal výklad; predsa však nebolo prorokovi všetko objasnené. ‚Moje myšlienky ma veľmi znepokojovali,‘ napísal o svojej skúsenosti v tom čase, ‚a môj vzhľad sa na mne zmenil; ale zachoval som si tú vec vo svojom srdci.‘ Daniel 7:28.“

> “Through another vision further light was thrown upon the events of the future; and it was at the close of this vision that Daniel heard ‘one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision?’ Daniel 8:13. The answer that was given, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed’ (verse 14), filled him with perplexity. Earnestly he sought for the meaning of the vision. He could not understand the relation sustained by the seventy years’ captivity, as foretold through Jeremiah, to the twenty-three hundred years that in vision he heard the heavenly visitant declare should elapse before the cleansing of God’s sanctuary. The angel Gabriel gave him a partial interpretation; yet when the prophet heard the words, ‘The vision … shall be for many days,’ he fainted away. ‘I Daniel fainted,’ he records of his experience, ‘and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it.’ Verses 26, 27.

> „Prostredníctvom ďalšieho videnia bolo vrhnuté ďalšie svetlo na udalosti budúcnosti; a bolo na záver tohto videnia, keď Daniel počul „jedného svätého hovoriť, a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie?“ Daniel 8,13. Odpoveď, ktorá bola daná: „Až do dvetisíc tristo večerov a rán; potom bude svätyňa očistená“ (verš 14), ho naplnila zmätkom. Úprimne hľadal význam videnia. Nemohol pochopiť vzťah medzi sedemdesiatročným zajatím, predpovedaným prostredníctvom Jeremiáša, a dvetisíctristo rokmi, o ktorých vo videní počul nebeského posla vyhlásiť, že uplynú pred očistením Božej svätyne. Anjel Gabriel mu podal čiastočný výklad; no keď prorok počul slová: „Videnie … sa vzťahuje na mnohé dni,“ omdlel. „Ja, Daniel, som omdlel,“ zaznamenáva o svojej skúsenosti, „a bol som niekoľko dní chorý; potom som vstal a konal som kráľovu službu; a bol som ohromený videním, ale nikto mu nerozumel.“ Verše 26, 27.

> “Still burdened in behalf of Israel, Daniel studied anew the prophecies of Jeremiah. They were very plain—so plain that he understood by these testimonies recorded in books ‘the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that He would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem.’ Daniel 9:2.

> „Daniel, stále ešte zaťažený bremenom za Izrael, znovu skúmal proroctvá Jeremiáša. Boli veľmi jasné — natoľko jasné, že z týchto svedectiev zaznamenaných v knihách porozumel ‚počtu rokov, o ktorých zaznelo slovo Hospodinovo k prorokovi Jeremiášovi, že sa má naplniť sedemdesiat rokov spustošenia Jeruzalema.‘ Daniel 9,2.“

> “With faith founded on the sure word of prophecy, Daniel pleaded with the Lord for the speedy fulfillment of these promises. He pleaded for the honor of God to be preserved. In his petition he identified himself fully with those who had fallen short of the divine purpose, confessing their sins as his own.” Prophets and Kings, 553, 554.

> „S vierou založenou na istom prorockom slove Daniel prosil Pána o rýchle splnenie týchto zasľúbení. Prosil, aby bola zachovaná Božia česť. Vo svojej prosbe sa úplne stotožnil s tými, ktorí zaostali za Božím zámerom, a vyznával ich hriechy ako svoje vlastné.“ Proroci a králi, 553, 554.

Back to Articles