Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Seven

Kniha Daniel – sto päťdesiatsedem

Unraveling the Prophetic Symbolism of Cyrus in the Book of Daniel

Odhaľovanie prorockej symboliky Kýra v Knihe Danielovej

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In verse one, of chapter ten, we are informed that it was the third year of Cyrus, but in chapter one, we are informed that Daniel only lived, or continued until the first year of Cyrus.

V prvom verši desiatej kapitoly sa dozvedáme, že to bol tretí rok Kýra, ale v prvej kapitole sa dozvedáme, že Daniel žil, alebo zotrval, len do prvého roku Kýra.

> And Daniel continued even unto the first year of king Cyrus. Daniel 1:21.

> A Daniel zostal až do prvého roku kráľa Kýra. Daniel 1:21.

For two years Cyrus had essentially co-ruled with Darius the Mede, thus it was his third year, but it was also his first year.

Po dva roky Kýros v podstate spoluvládol s Médom Dáriom, takže to bol jeho tretí rok, ale zároveň to bol aj jeho prvý rok.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> V treťom roku Kýra, kráľa perzského, bolo Danielovi, ktorého meno sa volalo Baltazár, zjavené slovo; a to slovo bolo pravdivé, ale určený čas bol dlhý; a porozumel tomu slovu a mal porozumenie videniu. Daniel 10,1.

Prophetically Cyrus is introduced in Daniel’s first and last visions. Daniel chapter one, as already set forth in prior articles, represents the first angel of Revelation chapter fourteen. When the first angel is identified in prophecy it possesses all the prophetic characteristics of all three angels of Revelation fourteen. The three steps of the everlasting gospel represented in the first angel, are “fear God,” “give Him glory,” for “the hour of His judgment is come.”

Prorocky je Kýros predstavený v Danielových prvom i poslednom videní. Prvá kapitola Daniela, ako už bolo uvedené v predchádzajúcich článkoch, predstavuje prvého anjela zo Zjavenia, štrnástej kapitoly. Keď je prvý anjel v proroctve stotožnený, má všetky prorocké charakteristiky všetkých troch anjelov zo Zjavenia 14. Tri kroky večného evanjelia, predstavené v prvom anjelovi, sú: „bojte sa Boha“, „vzdajte Mu slávu“, lebo „prišla hodina Jeho súdu“.

Because Daniel and the three worthies “feared God,” they chose to reject the diet of Babylon, and remain vegetarians. In the visual test that followed, Daniel and the three worthies “glorified God” in their healthy appearance in contrast with those who ate the Babylonian diet. After three years, the “hour of judgment” arrived when Nebuchadnezzar tested them and found them to be ten times wiser than all the Babylonian wise men.

Pretože Daniel a traja mládenci sa „báli Boha“, rozhodli sa odmietnuť babylonskú stravu a zostať vegetariánmi. V následnej viditeľnej skúške Daniel a traja mládenci svojím zdravým výzorom „oslavovali Boha“ na rozdiel od tých, ktorí jedli babylonskú stravu. Po troch rokoch prišla „hodina súdu“, keď ich Nebúkadnecar skúšal a zistil, že sú desaťkrát múdrejší než všetci babylonskí mudrci.

The three steps of the everlasting gospel are also represented in the final chapter of Daniel as the process whereby the increase of knowledge purifies, makes white and tries those who are held accountable to the light that is unsealed at the time of the end. In the first chapter of Daniel as in the last, the three steps of the first angel, which includes all three angels, is identified. Because chapter one is the everlasting gospel of the first angel, chapter two of Daniel represents the second angel of Revelation fourteen, where the test of the image of the beast or the image of Christ is represented, as it was in the second test in the three steps of chapter one.

Tri kroky večného evanjelia sú takisto predstavené v záverečnej kapitole Daniela ako proces, prostredníctvom ktorého vzrast poznania očisťuje, bieli a skúša tých, ktorí sú braní na zodpovednosť za svetlo, odpečatené v čase konca. V prvej kapitole Daniela, rovnako ako v poslednej, sú označené tri kroky prvého anjela, ktorý zahŕňa všetkých troch anjelov. Keďže prvá kapitola je večným evanjeliom prvého anjela, druhá kapitola Daniela predstavuje druhého anjela zo Zjavenia štrnástej kapitoly, kde je predstavená skúška obrazu šelmy alebo obrazu Krista, tak ako to bolo pri druhej skúške v troch krokoch prvej kapitoly.

Because chapters one and two of Daniel represent the first and second angels of Revelation fourteen, chapter three and the test on the Plain of Dura, represents the third angel’s message, with its warning to not receive the mark of the beast. In chapter one of Daniel, Cyrus’ first year is mentioned, and in chapter ten, which is Daniel’s last vision, Cyrus is represented by his third year, but we know that third year is his first year, for Daniel only continued until the first year of Cyrus.

Keďže prvá a druhá kapitola knihy Daniel predstavujú prvého a druhého anjela zo Zjavenia štrnástej kapitoly, tretia kapitola a skúška na pláni Dúra predstavujú posolstvo tretieho anjela s jeho výstrahou, aby nikto neprijal znamenie šelmy. V prvej kapitole knihy Daniel je spomenutý prvý rok Cýra a v desiatej kapitole, ktorá je Danielovým posledným videním, je Cýrus predstavený vo svojom treťom roku; vieme však, že tento tretí rok je jeho prvým rokom, lebo Daniel trval iba do prvého roku Cýra.

Cyrus is therefore a symbol of a first year that contains three years. He is a symbol of the first angel’s message. Cyrus’ first year is mentioned in the last verse of Daniel’s first vision, and then again in the first verse of Daniel’s last vision. It is important to recognize the prophetic symbolism of Cyrus, and we are first identifying that he represents the first angel’s message. This can be prophetically ascertained by the fact that Daniel identifies his third year, as his first, but more importantly it is identified by the first decree which he proclaimed.

Kýros je teda symbolom prvého roku, ktorý obsahuje tri roky. Je symbolom posolstva prvého anjela. Kýrov prvý rok sa spomína v poslednom verši Danielovho prvého videnia a potom znovu v prvom verši Danielovho posledného videnia. Je dôležité rozpoznať prorockú symboliku Kýra a najprv určujeme, že predstavuje posolstvo prvého anjela. To možno prorocky zistiť zo skutočnosti, že Daniel označuje jeho tretí rok ako jeho prvý, no ešte dôležitejšie je to určené prvým výnosom, ktorý vyhlásil.

The struggle that Gabriel was having with the kings of Persia in chapter ten, was in regard to bringing Cyrus to the point where he would follow through and proclaim the first of three decrees, which would allow the Jews to return and rebuild Jerusalem and the temple. The third decree would mark the beginning of the twenty-three hundred year prophecy, which ended when the third angel arrived on October 22, 1844. The third decree represented the third angel, and therefore the first decree of Cyrus, represented the arrival of the first angel in 1798. Cyrus represents the first angel, and for this reason, in the book of Daniel his first year represented three years.

Zápas, ktorý Gabriel v desiatej kapitole zvádzal s kráľmi Perzie, sa týkal toho, aby priviedol Cýra do bodu, v ktorom by pristúpil k vydaniu prvého z troch nariadení, ktoré by Židom umožnili vrátiť sa a znovu vybudovať Jeruzalem a chrám. Tretie nariadenie by označilo začiatok proroctva o dvetisíc tristo rokoch, ktoré sa skončilo, keď tretí anjel prišiel 22. októbra 1844. Tretie nariadenie predstavovalo tretieho anjela, a preto prvé nariadenie Cýra predstavovalo príchod prvého anjela v roku 1798. Cýrus predstavuje prvého anjela, a z tohto dôvodu v knihe Daniel jeho prvý rok predstavoval tri roky.

Cyrus therefore represents the “time of the end,” for it was when the first angel (Cyrus), arrived in 1798, that the “time of the end” arrived and the book of Daniel was unsealed. The name Cyrus is believed to be derived from the Old Persian word “Kūruš,” which means “sun,” combined with the Elamite word “kursh,” meaning “throne,” indicating a connection to royal authority or kingship. Isaiah addresses these characteristics of Cyrus as well.

Kýros teda predstavuje „čas konca“, lebo keď v roku 1798 prišiel prvý anjel (Kýros), nastal „čas konca“ a kniha Daniel bola odpečatená. Predpokladá sa, že meno Kýros je odvodené od staroperzského slova „Kūruš“, ktoré znamená „slnko“, v spojení s elamským slovom „kursh“, znamenajúcim „trón“, čo poukazuje na spojitosť s kráľovskou autoritou alebo panovníckou hodnosťou. Aj Izaiáš sa zaoberá týmito charakteristikami Kýra.

> That saith of Cyrus, He is my shepherd, and shall perform all my pleasure: even saying to Jerusalem, Thou shalt be built; and to the temple, Thy foundation shall be laid. Thus saith the Lord to his anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; and I will loose the loins of kings, to open before him the two leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: And I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel. For Jacob my servant’s sake, and Israel mine elect, I have even called thee by thy name: I have surnamed thee, though thou hast not known me. I am the Lord, and there is none else, there is no God beside me: I girded thee, though thou hast not known me: That they may know from the rising of the sun, and from the west, that there is none beside me. I am the Lord, and there is none else. Isaiah 44:28–45:6.

> Ktorý hovorí o Kýrovi: On je môj pastier a vykoná všetko, čo sa mi páči; aj keď hovorí Jeruzalemu: Budeš vybudovaný; a chrámu: Tvoj základ bude položený. Takto hovorí Hospodin svojmu pomazanému, Kýrovi, ktorého pravicu som uchopil, aby som podmanil národy pred ním; a uvoľním bedrá kráľov, aby sa pred ním otvorili dvojkrídlové brány; a brány nebudú zatvorené. Ja pôjdem pred tebou a vyrovnám kľukaté miesta; rozbijem bronzové brány a preseknem železné závory. A dám ti poklady tmy a skryté bohatstvá tajných miest, aby si poznal, že ja, Hospodin, ktorý ťa volám po mene, som Boh Izraela. Pre Jakoba, svojho služobníka, a Izraela, svojho vyvoleného, som ťa povolal po mene; dal som ti meno, hoci si ma nepoznal. Ja som Hospodin a niet iného, okrem mňa niet Boha; opásal som ťa, hoci si ma nepoznal, aby poznali od východu slnka až po západ, že okrem mňa niet nikoho. Ja som Hospodin a niet iného. Izaiáš 44:28–45:6.

Cyrus typified Christ, for he was the Lord’s “anointed” and was called God’s “shepherd,” who builds Jerusalem and lays the foundation of the temple. He is the one involved with the opening of the closed gates, as Christ is He who opens and no man shuts, and shuts and no man opens. And Cyrus is given “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Cyrus fulfills several waymarks upon the line of reformatory movements.

Kýros bol predobrazom Krista, lebo bol Hospodinovým „pomazaným“ a bol nazvaný Božím „pastierom“, ktorý buduje Jeruzalem a kladie základy chrámu. Je to on, kto súvisí s otváraním zatvorených brán, tak ako Kristus je Ten, ktorý otvára a nikto nezatvára, a zatvára a nikto neotvára. A Kýrovi sú dané „poklady tmy a skryté bohatstvá tajných miest“. Kýros napĺňa niekoľko medzníkov na línii reformačných hnutí.

He marks the time of the end, when the first angel arrives, when the book of Daniel is unsealed and there is then an increase of knowledge that comes from “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Those “treasures of darkness, and hidden riches of secret places,” make up the “foundation” that is “built,” and the “temple,” that is to be “laid”. Christ, who was typified by Cyrus, is the Lord’s “anointed,” as Christ was anointed at His baptism. Cyrus is therefore not only the arrival of the first angel, he is also the second angel that empowers the first angel when it descends, as the Holy Spirit descended when Christ was anointed. On October 22, 1844 Christ opened the door or “gate” into the Most Holy Place, which was a gate that had been shut. Cyrus also marks the arrival of the third angel.

Označuje čas konca, keď prichádza prvý anjel, keď je kniha Daniel odpečatená a nastáva rozmnoženie poznania, ktoré pochádza z „pokladov tmy a ukrytých bohatstiev tajných miest“. Tieto „poklady tmy a ukryté bohatstvá tajných miest“ tvoria „základ“, ktorý je „budovaný“, a „chrám“, ktorý má byť „položený“. Kristus, ktorého predobrazom bol Kýros, je Hospodinov „pomazaný“, tak ako bol Kristus pomazaný pri svojom krste. Kýros teda nie je iba príchodom prvého anjela; je aj druhým anjelom, ktorý splnomocňuje prvého anjela, keď zostupuje, tak ako zostúpil Duch Svätý, keď bol Kristus pomazaný. Dňa 22. októbra 1844 Kristus otvoril dvere alebo „bránu“ do Svätyne svätých, čo bola brána, ktorá bola zatvorená. Kýros takisto označuje príchod tretieho anjela.

Cyrus is the first angel, and the first angel possesses all the elements of all three angels. Cyrus is the time of the end in 1798, when the first angel arrived. Cyrus represents August 11, 1840 when the message of the first angel was empowered (anointed). He represents the work of laying the foundations, as represented by the production of the 1843 chart in May of 1842. He represents the building of the temple, as the two classes were separated at the first disappointment on April 19, 1844, and he represents the second separation at the great disappointment of October 22, 1844.

Kýros je prvým anjelom a prvý anjel vlastní všetky prvky všetkých troch anjelov. Kýros je časom konca v roku 1798, keď prišiel prvý anjel. Kýros predstavuje 11. august 1840, keď bolo posolstvo prvého anjela zmocnené (pomazané). Predstavuje dielo kladenia základov, ako je znázornené vytvorením mapy z roku 1843 v máji 1842. Predstavuje budovanie chrámu, keďže pri prvom sklamaní 19. apríla 1844 boli tieto dve triedy oddelené, a predstavuje druhé oddelenie pri veľkom sklamaní 22. októbra 1844.

All the waymarks of the reform movement of the Millerites were typified by Cyrus, and therefore those waymarks are also typifying the waymarks of the movement of the one hundred and forty-four thousand. The Millerite movement was preceded by the signs which Christ identified would precede the history of the Millerites.

Všetky orientačné body reformného hnutia milleritov boli predobrazené Kýrom, a preto tieto orientačné body zároveň predobrazujú orientačné body hnutia sto štyridsiatich štyroch tisíc. Milleritskému hnutiu predchádzali znamenia, ktoré Kristus označil za tie, čo budú predchádzať dejinám milleritov.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> „Proroctvo nielenže predpovedá spôsob a cieľ Kristovho príchodu, ale predkladá aj znamenia, podľa ktorých majú ľudia poznať, keď je blízko. Ježiš povedal: ‚A budú znamenia na slnku a na mesiaci a na hviezdach.‘ Lukáš 21:25. ‚Slnko sa zatmie a mesiac nevydá svoje svetlo, a hviezdy budú padať z neba a nebeské moci budú otrasené. A vtedy uvidia Syna človeka prichádzať v oblakoch s veľkou mocou a slávou.‘ Marek 13:24–26. Zjavovateľ takto opisuje prvé zo znamení, ktoré majú predchádzať druhému príchodu: ‚A nastalo veľké zemetrasenie; a slnko sčernelo ako vrecovina zo srsti, a mesiac bol ako krv.‘ Zjavenie 6:12.“

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded.” The Great Controversy, 304.

> „Tieto znamenia boli videné pred začiatkom devätnásteho storočia. Na naplnenie tohto proroctva nastalo roku 1755 najstrašnejšie zemetrasenie, aké bolo kedy zaznamenané.“ The Great Controversy, 304.

The signs which announced the Second Coming began shortly before 1798, in 1755. 1798 was the conclusion of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon, which Sister White teaches was typified by the literal captivity of literal Israel in literal Babylon, that concluded at the end of the seventy years of captivity, when Cyrus entered through the open gates and took Babylon, and slew Belshazzar.

Znamenia, ktoré ohlasovali druhý príchod, sa začali objavovať krátko pred rokom 1798, v roku 1755. Rok 1798 bol ukončením zajatia duchovného Izraela v duchovnom Babylone, o ktorom sestra Whiteová učí, že bolo predobrazene znázornené doslovným zajatím doslovného Izraela v doslovnom Babylone, ktoré sa skončilo na konci sedemdesiatich rokov zajatia, keď Kýros vošiel cez otvorené brány, dobyl Babylon a usmrtil Baltazára.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Dnes je Božia cirkev slobodná pokračovať až do dovŕšenia božského plánu na spásu strateného ľudského pokolenia. Po mnoho storočí Boží ľud trpel obmedzením svojich slobôd. Kázanie evanjelia v jeho čistote bolo zakázané a na tých, ktorí sa odvážili neposlúchnuť príkazy ľudí, doliehali najprísnejšie tresty. V dôsledku toho bola Pánova veľká mravná vinica takmer celkom neobrobená. Ľud bol pozbavený svetla Božieho slova. Temnota bludu a povery hrozila zahladiť poznanie pravého náboženstva. Božia cirkev na zemi bola počas tohto dlhého obdobia neúprosného prenasledovania skutočne v zajatí, tak ako boli v čase vyhnanstva v Babylone v zajatí držaní synovia Izraela.“ Proroci a králi, 714.

The end of the seventy years in Babylon typified 1798, and there were signs that preceded 1798, that announced that Christ’s return was imminent.

Koniec sedemdesiatich rokov v Babylone bol predobrazom roku 1798 a pred rokom 1798 sa objavili znamenia, ktoré oznamovali, že Kristov návrat je bezprostredný.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity.” Prophets and Kings, 551.

> „Príchod Kýrovho vojska pred hradby Babylonu bol pre Židov znamením, že sa ich vyslobodenie zo zajatia približuje. Viac než storočie pred Kýrovým narodením ho Vnuknutie menovite spomenulo a dalo zaznamenať skutočné dielo, ktoré mal vykonať, keď nečakane dobyje mesto Babylon a pripraví cestu na prepustenie synov zajatia.“ Proroci a králi, 551.

Cyrus also typified the signs which preceded 1798. The historians are rather vague about the rule of Darius and Cyrus, but God’s Word is clear. The Medo-Persian Empire followed the Empire of Babylon, and the first king of Medo-Persia was Darius, though it was his nephew Cyrus that was the general that took Babylon, the night of Belshazzar’s last party. Cyrus and Darius both typify the time of the end of the seventy-year captivity, that represents the time of the end in 1798, and that also typifies the time of the end in 1989.

Kýros takisto predobrazoval znamenia, ktoré predchádzali roku 1798. Historici sú vo veci vlády Dária a Kýra skôr nejasní, avšak Božie slovo je jasné. Médsko-perzská ríša nasledovala po Babylonskej ríši a prvým kráľom Médsko-Perzie bol Dárius, hoci to bol jeho synovec Kýros, ktorý ako vojvodca dobyl Babylon v noc Balsazárovej poslednej hostiny. Kýros i Dárius obaja predobrazujú čas konca sedemdesiatročného zajatia, ktorý predstavuje čas konca v roku 1798, a ktorý takisto predobrazuje čas konca v roku 1989.

The time of the end in the history of Moses was marked by the births of Aaron and Moses, three years apart. That history typified most perfectly the history of Christ, and the time of the end in that history was marked by the birth of John, and six months later the birth of his cousin Jesus. The time of the end has two waymarks, and Darius and Cyrus both mark the end of the captivity of seventy years, that typified the end of the captivity of twelve hundred and sixty years. The deadly wound of the papal beast in 1798, was followed the next year by the death of the one who had rode upon and reigned over that beast. In 1989 Reagan and Bush the first, were both presidents.

Čas konca v dejinách Mojžiša bol vyznačený narodením Árona a Mojžiša, od seba vzdialeným o tri roky. Tieto dejiny najdokonalejšie predobra-zovali dejiny Krista a čas konca v týchto dejinách bol vyznačený narodením Jána a o šesť mesiacov neskôr narodením jeho bratranca Ježiša. Čas konca má dva medzníky a Dárius i Kýros obaja označujú koniec sedemdesiatročného zajatia, ktoré bolo predobrazom konca zajatia trvajúceho tisícdvestošesťdesiat rokov. Smrteľná rana pápežskej šelmy v roku 1798 bola v nasledujúcom roku nasledovaná smrťou toho, ktorý na tej šelme jazdil a vládol nad ňou. V roku 1989 boli Reagan i Bush starší obaja prezidentmi.

Cyrus marks the signs that announce the coming time of the end, and he marks the time of the end. He marks the increase of knowledge, and the empowerment of the first message when an angel descends, and he marks the work that is then taken up in laying the foundations, the work of building the temple, and the arrival of the third angel when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple.

Kýros označuje znamenia, ktoré ohlasujú prichádzajúci čas konca, a označuje čas konca. Označuje vzrast poznania a zmocnenie prvého posolstva, keď zostupuje anjel, a označuje dielo, ktoré je potom prijaté pri kladení základov, dielo budovania chrámu, a príchod tretieho anjela, keď Posol zmluvy náhle prichádza do svojho chrámu.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> V treťom roku Kýra, kráľa Perzie, bolo Danielovi, ktorého meno sa volalo Beltešaccar, zjavené slovo; a to slovo bolo pravdivé, ale určený čas bol dlhý. A porozumel tomu slovu a nadobudol porozumenie videniu. V tých dňoch som ja, Daniel, trúchlil celé tri týždne. Nejedol som nijaký lahodný chlieb, ani mäso, ani víno nevošlo do mojich úst, a vôbec som sa nepomazal, kým sa nenaplnili celé tri týždne. A dvadsiateho štvrtého dňa prvého mesiaca, keď som bol pri brehu veľkej rieky, ktorá je Hiddekel. Daniel 10:1–4.

The symbols of Cyrus and Belteshazzar represent a specific prophetic history in the last days. The symbol of Belteshazzar informs us that the people being represented are the one hundred and forty-four thousand, who are the final generation of covenant people. They are placed in the prophetic history represented by Cyrus, which represents the history which preceded 1798, and 1989, and September 11, 2001, for Cyrus represents all of those waymarks. He also represents the disappointment of July 18, 2020, and even the soon coming Sunday law in the United States. The key to ascertaining where Daniel’s last vision is prophetically placed is ascertained by what Daniel knows.

Symboly Kýra a Beltesaccara predstavujú osobitné prorocké dejiny v posledných dňoch. Symbol Beltesaccara nám oznamuje, že ľud, ktorý je ním znázornený, je stoštyridsaťštyritisíc, teda posledná generácia ľudu zmluvy. Sú zasadení do prorockých dejín znázornených Kýrom, ktoré predstavujú dejiny predchádzajúce rokom 1798, 1989 a 11. septembru 2001, pretože Kýros predstavuje všetky tieto medzníky. Predstavuje tiež sklamanie z 18. júla 2020, a dokonca aj čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon v Spojených štátoch. Kľúč k určeniu, kde je Danielovo posledné videnie prorocky umiestnené, sa určuje podľa toho, čo Daniel vie.

In verse one Daniel (Belteshazzar), has understanding of both the “thing” and also the “vision”. The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word”, and it is used by Gabriel to represent the “chazon” vision of the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”). The “vision” in verse one, which Daniel understands, is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. God’s covenant people of the last days did not understand the “seven times,” at the time of the end in 1989. They did not understand the “seven times,” until after September 11, 2001, so Daniel must be in the time of the prophetic reform movement represented by Cyrus after September 11, 2001, for Daniel, representing the final prophetic movement, understands both the “thing,” and the “vision”.

V prvom verši má Daniel (Belteshazzar) porozumenie tak „veci“, ako aj „videniu“. „Vec“ je hebrejské slovo „dabar“, ktoré znamená „slovo“, a Gabriel ho používa na označenie videnia „chazon“ o dvetisícpäťsto dvadsiatich rokoch („sedem časov“). „Videnie“ v prvom verši, ktorému Daniel rozumie, je videnie „mareh“ o dvetisíctristo rokoch. Boží ľud zmluvy posledných dní nerozumel „sedem časom“ v čase konca v roku 1989. „Sedem časom“ nerozumel až do obdobia po 11. septembri 2001, a preto Daniel musí byť v čase prorockého reformačného hnutia predstavovaného Cýrom po 11. septembri 2001, lebo Daniel, predstavujúci záverečné prorocké hnutie, rozumie tak „veci“, ako aj „videniu“.

Daniel is identified as being in a twenty-one day period of mourning. “In those days” of mourning Daniel, came to understand the “thing,” and he also had understanding of the “vision.” The truth represented by the “thing” was revealed to Daniel in the days of mourning. God’s people are represented as “mourning” in the reform lines just prior to the Midnight Cry. The mourning is represented by Martha and Mary mourning for Lazarus, just prior to the Triumphal Entry. It was illustrated by the discouragement after the first disappointment in Millerite history as expressed by Jeremiah.

Daniel je označený ako ten, ktorý sa nachádzal v období smútku trvajúcom dvadsaťjeden dní. „V tých dňoch“ smútku Daniel porozumel „veci“ a mal aj porozumenie „videniu“. Pravda predstavená „vecou“ bola Danielovi zjavená v dňoch smútku. Boží ľud je v reformných líniách tesne pred Polnočným volaním predstavený ako ten, ktorý „smúti“. Tento smútok je znázornený Martou a Máriou, ktoré smútili za Lazárom, tesne pred Slávnostným vstupom. Bol tiež znázornený skľúčenosťou po prvom sklamaní v dejinách milleritského hnutia, ako ju vyjadril Jeremiáš.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:16–18.

> Našli sa tvoje slová, i zjedol som ich; a tvoje slovo mi bolo radosťou a plesáním môjho srdca, lebo som nazvaný tvojím menom, ó Hospodine, Bože zástupov. Nesedel som v zhromaždení posmievačov ani som sa neradoval; sedel som osamote pre tvoju ruku, lebo si ma naplnil rozhorčením. Prečo je moja bolesť ustavičná a moja rana nevyliečiteľná, ktorá sa nechce zahojiť? Či mi budeš celkom ako luhár a ako vody, ktoré zlyhávajú? Jeremiáš 15:16–18.

Jeremiah did not “rejoice,” which the citizens of Sodom and Egypt did in Revelation chapter eleven, at the death of the two witnesses. To “not rejoice,” is to mourn. Belteshazzar’s mourning identifies the mourning that is associated with the death of the two witnesses. On July 18, 2020, and November 3, 2020, the two witnesses of the true Protestant horn and Republican horns of the earth beast were slain in the streets of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. When our Lord was crucified, His disciples began to mourn. Those two witnesses were represented in Revelation chapter eleven, as Moses and Elijah.

Jeremiáš sa „neradoval“, ako sa pri smrti dvoch svedkov radovali občania Sodomy a Egypta v jedenástej kapitole Zjavenia. „Neradovať sa“ znamená smútiť. Baltazárov zármutok označuje zármutok, ktorý je spojený so smrťou dvoch svedkov. Dňa 18. júla 2020 a 3. novembra 2020 boli dvaja svedkovia pravého protestantského rohu a republikánskych rohov zemskej šelmy zabití na uliciach Sodomy a Egypta, kde bol ukrižovaný aj náš Pán. Keď bol náš Pán ukrižovaný, Jeho učeníci začali smútiť. Títo dvaja svedkovia boli v jedenástej kapitole Zjavenia predstavení ako Mojžiš a Eliáš.

There are five references to Christ as Michael in the Scriptures, three in the book of Daniel, one in the book of Jude and another in the book of Revelation. In chapter ten, which we are now considering, Michael is mentioned twice, in verses thirteen and twenty-one, and then again in chapter twelve, verse one. He is identified in Revelation twelve, verse seven. In Jude, Michael is identified as resurrecting Moses, who in Revelation chapter eleven, is one of the witnesses that is dead in the street.

V Písmach je päť zmienok o Kristovi ako o Michalovi: tri v knihe Daniel, jedna v Liste Júdu a ďalšia v knihe Zjavenia. V desiatej kapitole, ktorú teraz skúmame, je Michal spomenutý dvakrát, vo veršoch trinásť a dvadsaťjeden, a potom znovu v dvanástej kapitole, v prvom verši. V Zjavení, dvanásta kapitola, siedmy verš, je stotožnený. V Liste Júdu je Michal označený ako ten, kto vzkriesil Mojžiša, ktorý je v jedenástej kapitole knihy Zjavenia jedným zo svedkov, mŕtvych na ulici.

> I will therefore put you in remembrance, though ye once knew this, how that the Lord, having saved the people out of the land of Egypt, afterward destroyed them that believed not. And the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, he hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day. Even as Sodom and Gomorrha, and the cities about them in like manner, giving themselves over to fornication, and going after strange flesh, are set forth for an example, suffering the vengeance of eternal fire. Likewise also these filthy dreamers defile the flesh, despise dominion, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 5–9.

> Preto vám chcem pripomenúť, hoci ste to už raz vedeli, že Pán, keď vyviedol ľud z egyptskej krajiny, potom zahubil tých, ktorí neuverili. A anjelov, ktorí nezachovali svoje pôvodné postavenie, ale opustili svoj vlastný príbytok, zachoval vo večných putách pod temnotou na súd veľkého dňa. Tak ako Sodoma a Gomora a mestá okolo nich, ktoré sa podobným spôsobom oddali smilstvu a išli za cudzím telom, sú postavené za príklad, trpiac pomstu večného ohňa. Takisto aj títo nečistí rojkovia poškvrňujú telo, pohŕdajú panstvom a rúhajú sa hodnostiam. No ani archanjel Michal, keď sa preli s diablom a sporil sa o Mojžišovo telo, neodvážil sa vyniesť proti nemu rúhavý súd, ale povedal: Pán nech ťa potresce. Júda 5–9.

In the book of Jude, in the context of both Sodom and Egypt, which represents the great city where Moses and Elijah are slain in Revelation chapter eleven; Christ, represented by Michael, resurrects the body of Moses. Moses and Elijah had been dead for three and a half symbolic days in Revelation chapter eleven, and the days of mourning for Belteshazzar end when Michael comes down out of heaven. Line upon line, Daniel chapter ten verses one through four, are identifying the period of mourning that concludes when the two witnesses are resurrected by Michael.

V Júdovom liste, v kontexte Sodomy i Egypta, ktoré predstavujú veľké mesto, kde sú v jedenástej kapitole Zjavenia usmrtení Mojžiš a Eliáš, Kristus, predstavený Michaelom, vzkriesi Mojžišovo telo. Mojžiš a Eliáš boli v jedenástej kapitole Zjavenia mŕtvi tri a pol symbolického dňa a dni smútenia za Beltesazárom sa končia, keď Michael zostupuje z neba. Verš za veršom, desiata kapitola Daniela, verše jeden až štyri, označujú obdobie smútenia, ktoré sa uzatvára, keď sú dvaja svedkovia vzkriesení Michaelom.

We shall continue this study in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v tejto štúdii.

> “The Father chose Moses and Elijah to be his messengers to Christ, and glorify him with the light of Heaven, and commune with him concerning his coming agony, because they had lived upon earth as men; they had experienced human sorrow and suffering, and could sympathize with the trial of Jesus, in his earthly life. Elijah, in his position as a prophet to Israel, had represented Christ, and his work had been, in a degree, similar to that of the Saviour. And Moses, as the leader of Israel, had stood in the place of Christ, communing with him and following his directions; therefore, these two, of all the hosts that gathered around the throne of God, were fittest to minister to the Son of God.

> „Otec si vyvolil Mojžiša a Eliáša, aby boli jeho poslami ku Kristovi, aby ho oslávili svetlom Neba a hovorili s ním o jeho prichádzajúcom smrteľnom zápase, pretože žili na zemi ako ľudia; zakúsili ľudský zármutok a utrpenie a mohli spolucítiť so skúškou Ježiša v jeho pozemskom živote. Eliáš vo svojom postavení proroka pre Izrael predstavoval Krista a jeho dielo bolo do istej miery podobné dielu Spasiteľa. A Mojžiš ako vodca Izraela stál na mieste Krista, obecoval sa s ním a nasledoval jeho pokyny; preto títo dvaja spomedzi všetkých zástupov zhromaždených okolo Božieho trónu boli najvhodnejší slúžiť Synovi Božiemu.“

> “When Moses, enraged at the unbelief of the children of Israel, smote the rock in wrath and furnished them the water for which they called, he took the glory to himself; for his mind was so engrossed with the ingratitude and waywardness of Israel that he failed to honor God and magnify his name, in performing the act which He had commanded him to do. It was the plan of the Almighty to frequently bring the children of Israel into straight places, and then, in their great necessity, to deliver them by his power, that they might recognize his special regard for them, and glorify his name. But Moses, in yielding to the natural impulses of his heart, appropriated to himself the honor due to God, fell under the power of Satan, and was forbidden to enter the promised land. Had Moses remained steadfast, the Lord would have brought him to the promised land, and would then have translated him to Heaven without his seeing death.

> „Keď Mojžiš, rozhorčený nad neverou synov Izraela, v hneve udrel do skaly a poskytol im vodu, po ktorej volali, prisvojil si slávu sám pre seba; lebo jeho myseľ bola natoľko pohltená nevďačnosťou a svojvôľou Izraela, že opomenul uctiť Boha a zvelebiť jeho meno pri vykonaní činu, ktorý mu On prikázal urobiť. Všemohúci zamýšľal často privádzať synov Izraela do tiesnivých okolností a potom ich vo veľkej núdzi vyslobodzovať svojou mocou, aby rozpoznali jeho osobitnú starostlivosť o nich a oslavovali jeho meno. Mojžiš však tým, že sa poddal prirodzeným pohnútkam svojho srdca, prisvojil si poctu náležiacu Bohu, padol pod moc Satana a bolo mu zakázané vstúpiť do zasľúbenej zeme. Keby bol Mojžiš zostal pevný, Pán by ho bol priviedol do zasľúbenej zeme a potom by ho bol vzal do neba bez toho, aby okusil smrť.“

> “As it was, Moses passed through death, but the Son of God came down from Heaven and resurrected him before his body had seen corruption. Though Satan contended with Michael for the body of Moses, and claimed it as his rightful prey, he could not prevail against the Son of God, and Moses, with a resurrected and glorified body, was borne to the courts of Heaven, and was now one of the honored two, commissioned by the Father to wait upon his Son.

> „Stalo sa tak, že Mojžiš prešiel smrťou, ale Boží Syn zostúpil z neba a vzkriesil ho skôr, než jeho telo uzrelo porušenie. Hoci sa satan sporil s Michalom o Mojžišovo telo a nárokoval si ho ako svoju právoplatnú korisť, nemohol obstáť proti Božiemu Synovi; a Mojžiš so vzkrieseným a osláveným telom bol prenesený do nebeských nádvorí a teraz bol jedným z tých dvoch poctených, ktorých Otec poveril, aby stáli pri jeho Synovi.“

> “By permitting themselves to be so overcome by sleep, the disciples had lost the conversation between the Heavenly messengers and the glorified Redeemer. But as they suddenly awake from profound slumber, and behold the sublime vision before them, they are filled with rapture and awe. As they look upon the radiant form of their beloved Master, they are obliged to shield their eyes with their hands, not being able otherwise to endure the inexpressible glory that clothes his person, and which emits beams of light like those of the sun. For a brief space the disciples behold their Lord glorified and exalted before their eyes, and honored by the radiant beings whom they recognize as the favored ones of God.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

> „Tým, že sa nechali tak premôcť spánkom, učeníci zmeškali rozhovor medzi nebeskými poslami a osláveným Vykupiteľom. Keď sa však náhle prebudia z hlbokého spánku a uzrú vznešené videnie pred sebou, sú naplnení vytržením a bázňou. Keď hľadia na žiarivú podobu svojho milovaného Majstra, musia si zakrývať oči rukami, pretože inak nie sú schopní zniesť nevýslovnú slávu, ktorá odieva jeho osobu a vysiela lúče svetla podobné lúčom slnka. Na krátky čas učeníci hľadia na svojho Pána, osláveného a vyvýšeného pred svojimi očami, a pocteného žiarivými bytosťami, ktoré poznávajú ako Božích vyvolených.“ The Spirit of Prophecy, zväzok 2, 329, 330.

Back to Articles