Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eight

Kniha proroka Joela a laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa – číslo osem

Number Eight

Číslo osem

Author

Jeff Pippenger

Published

December 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Koho bude učiť poznaniu? A koho privedie k porozumeniu náuke? Tých, čo sú odstavení od mlieka a odtrhnutí od pŕs.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Lebo prikázanie musí byť na prikázanie, prikázanie na prikázanie; riadok na riadok, riadok na riadok; trochu tu a trochu tam. Lebo koktavými perami a iným jazykom bude hovoriť tomuto ľudu. Tým, ktorým povedal: Toto je odpočinok, ktorým môžete dať odpočinúť unavenému; a toto je občerstvenie; no nechceli počúvať.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.

> Ale slovo Hospodinovo im bolo: príkaz na príkaz, príkaz na príkaz; riadok na riadok, riadok na riadok; tu trochu a tam trochu; aby išli a padli nazad, a boli zlomení, polapení do osídla a zajatí.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> Preto počujte slovo Hospodinovo, vy opovržliví muži, ktorí vládnete tomuto ľudu, ktorý je v Jeruzaleme. Pretože ste povedali: Uzavreli sme zmluvu so smrťou a s peklom sme sa dohodli; keď sa preženie záplava metly, nepríde na nás, lebo lož sme si učinili útočišťom a pod nepravdou sme sa skryli: Preto takto hovorí Pán Hospodin: Hľa, kladiem na Sione za základ kameň, osvedčený kameň, vzácny uholný kameň, pevný základ; ten, kto verí, nebude sa ponáhľať. A súd položím za meraciu šnúru a spravodlivosť za olovnicu; a krupobitie zmetie útočište lži a vody zaplavia skrýšu. A vaša zmluva so smrťou bude zrušená a vaša dohoda s peklom neobstojí; keď sa preženie záplava metly, budete ňou pošliapaní. Izaiáš 28,9–18.

The scornful men that rule Jerusalem are the leaders of the Laodicean Seventh-day Adventist church, who a few verses before, Isaiah identified as the “drunkards of Ephraim” and “the crown of pride.” At Pentecost Peter responded to those who were claiming the message was being proclaimed by drunken men. The time period of the latter rain is about a true and false latter rain message. A message from the Lord always produces two classes of worshippers, and the two classes both drink wine. The sanctified message, or sanctified wine is what is cut off from the mouth of the unfaithful in Joel.

Posmievační muži, ktorí vládnu v Jeruzaleme, sú vodcami laodicejskej Cirkvi adventistov siedmeho dňa, ktorých Izaiáš o niekoľko veršov skôr označil ako „opilcov Efraima“ a „korunu pýchy“. Pri Letniciach Peter odpovedal tým, ktorí tvrdili, že posolstvo je zvestované opitými mužmi. Časové obdobie neskorého dažďa sa týka pravého a falošného posolstva neskorého dažďa. Posolstvo od Pána vždy vytvára dve triedy uctievačov a obe triedy pijú víno. Posvätené posolstvo, čiže posvätené víno, je to, čo je v Joelovi odňaté z úst neverných.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Prebuďte sa, opilci, a plačte; a kvíľte, všetci pijaci vína, pre nový mušt, lebo je odťatý od vašich úst. Joel 1:5.

In Joel chapter one the wicked husbandmen of the vineyard, representing the Laodicean Seventh-day Adventist church are condemned and judged in connection with the “new wine” being “cut off” from their mouths. God has cut off or withheld the outpouring of God’s Spirit in the latter rain as represented by the “meat and drink offerings” from the wicked drunken husbandmen.

V prvej kapitole knihy Joel sú odsúdení a súdení bezbožní vinohradníci, ktorí predstavujú laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa, v súvislosti s tým, že „nové víno“ je „odňaté“ od ich úst. Boh odňal alebo zadržal vyliatie Božieho Ducha v neskorom daždi, znázornené „pokrmovými a nápojovými obeťami“, od bezbožných opitých vinohradníkov.

> The meat offering and the drink offering is cut off from the house of the Lord; the priests, the Lord’s ministers, mourn. The field is wasted, the land mourneth; for the corn is wasted: the new wine is dried up, the oil languisheth. Be ye ashamed, O ye husbandmen; howl, O ye vinedressers, for the wheat and for the barley; because the harvest of the field is perished. The vine is dried up, and the fig tree languisheth; the pomegranate tree, the palm tree also, and the apple tree, even all the trees of the field, are withered: because joy is withered away from the sons of men. Gird yourselves, and lament, ye priests: howl, ye ministers of the altar: come, lie all night in sackcloth, ye ministers of my God: for the meat offering and the drink offering is withholden from the house of your God. Sanctify ye a fast, call a solemn assembly, gather the elders and all the inhabitants of the land into the house of the Lord your God, and cry unto the Lord, Alas for the day! for the day of the Lord is at hand, and as a destruction from the Almighty shall it come. Is not the meat cut off before our eyes, yea, joy and gladness from the house of our God? Joel 1:9–16.

> Obetný dar a úliatba sú odťaté od domu Hospodinovho; kňazi, služobníci Hospodinovi, smútia. Pole je spustošené, zem žiali; lebo obilie je zničené, nový mušt vyschol, olej chradne. Hanbite sa, roľníci; kvíľte, vinohradníci, pre pšenicu a pre jačmeň; lebo žatva poľa zahynula. Vinič vyschol a figovník chradne; granátové jablko, aj palma a jabloň, všetky stromy poľa uschli; pretože radosť uschla spomedzi synov ľudských. Opášte sa a nariekajte, kňazi; kvíľte, služobníci oltára; príďte, nocujte v žineniciach, služobníci môjho Boha; lebo obetný dar a úliatba sú zadržané od domu vášho Boha. Posväťte pôst, zvolajte slávnostné zhromaždenie, zhromaždite starších i všetkých obyvateľov krajiny do domu Hospodina, svojho Boha, a volajte k Hospodinovi: Ach, ten deň! Lebo deň Hospodinov je blízko a príde ako spustošenie od Všemohúceho. Či nie je pokrm odťatý pred našimi očami, áno, radosť a plesanie od domu nášho Boha? Joel 1:9–16.

When Isaiah’s “drunkards of Ephraim” “awake” in Joel, the circumstances they awaken to is the latter rain message—represented as “new wine.” It has been withheld from God’s chosen covenant people. “Corn” in the passage is a general word for grain, and the Word of God is the Bread of Heaven and in the passage, it has been “wasted.”

Keď sa v Joelovi „opilci Efraimovi“ z Izaiáša „prebudia“, okolnosti, do ktorých sa prebúdzajú, sú posolstvom neskorého dažďa — predstaveným ako „nové víno“. Toto bolo zadržané pred Božím vyvoleným zmluvným ľudom. „Obilie“ je v danom úryvku všeobecným označením pre zrno a Slovo Božie je Chlebom z neba; a v tomto úryvku bolo „spustošené“.

The “new wine” is the present truth message that arrived at 9/11. The “new wine is dried up” and “cut off” for the “new wine” is only recognized by those returning to Jeremiah’s “old” paths, for a “new” message is always in agreement with the “old” message. The word translated as “dried up” means “to be ashamed” in the Hebrew.

„Nové víno“ je posolstvo prítomnej pravdy, ktoré prišlo v čase 9/11. „Nové víno vyschlo“ a je „odrezané“, lebo „nové víno“ rozpoznávajú iba tí, ktorí sa vracajú k Jeremiášovým „starým“ chodníkom, pretože „nové“ posolstvo je vždy v súlade so „starým“ posolstvom. Slovo preložené ako „vyschlo“ v hebrejčine znamená „hanbiť sa“.

Those who are “ashamed” are a primary subject of Joel and the prophets. The drunkards of Ephraim are ashamed of their counterfeit latter rain message, which is often called a ‘peace and safety’ message. The three symbols of corn, new wine and oil represent the message of the latter rain. The latter rain is also represented as the outpouring of the Holy Spirit.

Tí, ktorí sa „hanbia“, sú jednou z hlavných tém Joela a prorokov. Opilci Efraima sa hanbia za svoje falošné posolstvo neskorého dažďa, ktoré sa často nazýva posolstvom „pokoj a bezpečnosť“. Tri symboly obilia, nového vína a oleja predstavujú posolstvo neskorého dažďa. Neskorý dážď je tiež znázornený ako vyliatie Ducha Svätého.

The work of the Holy Spirit is to convict of sin, righteousness and judgment, and in that very order. The Word of God convicts of sin, and is represented by “corn.” Possessing the “new wine’ identifies those who are in possession of the Holy Spirit, who is represented by “rain” and also by “wine,” for both “rain” and “wine” are easily demonstrated as a message or doctrine.

Dielom Ducha Svätého je usvedčovať o hriechu, o spravodlivosti a o súde, a to práve v tomto poradí. Slovo Božie usvedčuje z hriechu a je znázornené „obilím“. Vlastnenie „nového vína“ označuje tých, ktorí majú Ducha Svätého, ktorý je znázornený „dažďom“ a tiež „vínom“, lebo tak „dážď“, ako aj „víno“ možno ľahko preukázať ako posolstvo alebo učenie.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will shew you things to come. John 16:7–13.

> No ja vám hovorím pravdu: Je pre vás užitočné, aby som odišiel; lebo ak neodídem, Tešiteľ k vám nepríde; ale ak odídem, pošlem ho k vám. A keď príde, usvedčí svet z hriechu, zo spravodlivosti a zo súdu: z hriechu, pretože neveria vo mňa; zo spravodlivosti, pretože idem k svojmu Otcovi a viac ma neuvidíte; zo súdu, pretože knieža tohto sveta je odsúdené. Ešte vám mám mnoho čo povedať, ale teraz to nemôžete zniesť. Keď však príde on, Duch pravdy, uvedie vás do každej pravdy; lebo nebude hovoriť sám od seba, ale bude hovoriť všetko, čo počuje, a oznámi vám budúce veci. Ján 16:7–13.

Joel’s “corn” is the Word of God, which convicts of “sin.” “Righteousness” is manifested by those who have connected their humanity with divinity through the present truth message represented as “new” (present-truth) “wine” (message). The “oil” is the symbol of “judgment,” for “judgment” is based upon whether those being judged have “oil.” Joel’s corn, new wine and oil is the conviction of sin, righteousness and judgment. All the elements of the work of the Holy Spirit in connection with the outpouring of the latter rain make up the truths that are to test Laodicean Adventism beginning at 9/11 when Joel commands them to “Awake!”

Joelovo „obilie“ je Božie slovo, ktoré usvedčuje z „hriechu“. „Spravodlivosť“ sa zjavuje u tých, ktorí spojili svoju ľudskosť s božstvom prostredníctvom posolstva prítomnej pravdy, znázorneného ako „nové“ (pravda pre prítomný čas) „víno“ (posolstvo). „Olej“ je symbolom „súdu“, lebo „súd“ je založený na tom, či tí, ktorí sú súdení, majú „olej“. Joelovo obilie, nové víno a olej je usvedčenie o hriechu, spravodlivosti a súde. Všetky prvky diela Ducha Svätého v súvislosti s vyliatím neskorého dažďa tvoria pravdy, ktoré majú skúšať laodicejský adventizmus počnúc 11. septembrom, keď im Joel prikazuje: „Prebuďte sa!“

The three symbols of the latter rain message parallel the three angels’ messages of Revelation fourteen, and the “husbandmen” are to be “ashamed” and the “vinedressers” are to “howl.” In Joel God’s people are never to be ashamed.

Tri symboly posolstva neskorého dažďa sú paralelou troch anjelských posolstiev zo Zjavenia štrnástej kapitoly a „roľníci“ sa majú „hanbiť“ a „vinohradníci“ majú „nariekať“. V Joelovi sa Boží ľud nikdy nemá hanbiť.

> And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. Joel 2:27.

> A spoznáte, že ja som uprostred Izraela, a že ja som Hospodin, váš Boh, a niet iného; a môj ľud nebude nikdy zahanbený. Joel 2,27.

The husbandmen and vinedressers are ashamed and howl because the counterfeit latter rain message they present is powerless to produce life in the vineyard they were given to tend. Adventism knows from their prophetess that they were called to fulfill the latter rain experience, but the fruit of the fields are withered. They are ashamed and weep especially “for the wheat and for the barley.” The “barley” first fruit offering on the day of Christ’s resurrection began the Pentecostal season that ended at Pentecost with the “wheat” first fruit offering of Pentecost. The drunkards of Ephraim are ashamed because they are on the wrong side of the Pentecostal season, which is repeated from 9/11 unto the Sunday law, when the latter rain is falling.

Roľníci a vinohradníci sa hanbia a kvília, pretože posolstvo falošného neskorého dažďa, ktoré predkladajú, je bezmocné vyvolať život vo vinici, ktorú dostali za úlohu obrábať. Adventizmus zo svojej prorokyne vie, že bol povolaný naplniť skúsenosť neskorého dažďa, ale úroda polí uschla. Hanbia sa a plačú zvlášť „pre pšenicu a pre jačmeň“. Obeta prvotiny „jačmeňa“ v deň Kristovho vzkriesenia začala letničné obdobie, ktoré sa skončilo na Letnice obetou prvotiny „pšenice“ na Letnice. Opilci Efraimovi sa hanbia, pretože stoja na nesprávnej strane letničného obdobia, ktoré sa opakuje od 11. septembra až po nedeľný zákon, keď padá neskorý dážď.

> “Many have in a great measure failed to receive the former rain. They have not obtained all the benefits that God has thus provided for them. They expect that the lack will be supplied by the latter rain. When the richest abundance of grace shall be bestowed, they intend to open their hearts to receive it. They are making a terrible mistake. The work that God has begun in the human heart in giving His light and knowledge must be continually going forward. Every individual must realize his own necessity. The heart must be emptied of every defilement and cleansed for the indwelling of the Spirit. It was by the confession and forsaking of sin, by earnest prayer and consecration of themselves to God, that the early disciples prepared for the outpouring of the Holy Spirit on the Day of Pentecost. The same work, only in greater degree, must be done now. Then the human agent had only to ask for the blessing, and wait for the Lord to perfect the work concerning him. It is God who began the work, and He will finish His work, making man complete in Jesus Christ. But there must be no neglect of the grace represented by the former rain. Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

> „Mnohí vo veľkej miere neprijali včasný dážď. Nezískali všetky požehnania, ktoré im takto Boh zabezpečil. Očakávajú, že tento nedostatok bude nahradený pozdným dažďom. Keď bude udelená najbohatšia hojnosť milosti, zamýšľajú otvoriť svoje srdcia, aby ju prijali. Dopúšťajú sa hrozného omylu. Dielo, ktoré Boh začal v ľudskom srdci tým, že mu dáva svoje svetlo a poznanie, musí neustále pokračovať. Každý jednotlivec si musí uvedomiť svoju vlastnú potrebu. Srdce musí byť vyprázdnené od každej nečistoty a očistené pre prebývanie Ducha. Prví učeníci sa pripravili na vyliatie Ducha Svätého v deň Letníc vyznaním a opustením hriechu, vrúcnou modlitbou a zasvätením samých seba Bohu. To isté dielo, len vo väčšej miere, sa musí vykonať teraz. Potom mal ľudský nástroj len prosiť o požehnanie a čakať na Pána, aby dokončil dielo, ktoré sa ho týka. Je to Boh, kto začal toto dielo, a On svoje dielo aj dokončí, keď učiní človeka dokonalým v Ježišovi Kristovi. Nesmie sa však zanedbať milosť znázornená včasným dažďom. Len tí, ktorí žijú podľa svetla, ktoré prijali, dostanú väčšie svetlo. Ak denne nepostupujeme v prejavovaní činných kresťanských cností, nerozpoznáme prejavy Ducha Svätého v pozdnom daždi. Môže padať na srdcia všade okolo nás, no my ho nerozoznáme ani neprijmeme.“ Testimonies to Ministers, 506, 507.

In the context of the line which Sister White calls the “Pentecostal season,” the “former rain” was Christ breathing on the disciples after He descended from His heavenly meeting after He was resurrected. The “latter rain” in this context was Pentecost. At the alpha of the Pentecostal season a few drops were breathed upon the disciples and at the omega the disciples who had been breathed upon were speaking with tongues of fire to the entire world. A manifestation of the Holy Spirit at the beginning and the ending. Divinity conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the beginning and divinity and humanity combined as represented by tongues (humanity) and fire (Divinity) and conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the ending. The barley first fruit offering at the beginning aligns with Christ’s resurrection and the two loaves of wheat at the Pentecostal first fruit offering aligns with Pentecost.

V kontexte línie, ktorú sestra Whiteová nazýva „letničným obdobím“, bol „skorý dážď“ tým, že Kristus dýchol na učeníkov po tom, čo po svojom vzkriesení zostúpil zo svojho nebeského stretnutia. „Neskorý dážď“ bol v tomto kontexte Letnicami. Na alfe letničného obdobia bolo na učeníkov vdýchnutých niekoľko kvapiek a na omege tí učeníci, na ktorých bolo vdýchnuté, hovorili jazykmi ohňa celému svetu. Prejav Ducha Svätého na začiatku i na konci. Božstvo odovzdávajúce Ducha Svätého ľudstvu prostredníctvom posolstva na začiatku a božstvo a ľudstvo spojené, ako ich predstavujú jazyky (ľudstvo) a oheň (Božstvo), a odovzdávajúce Ducha Svätého ľudstvu prostredníctvom posolstva na konci. Obetovanie prvotiny jačmeňa na začiatku je v súlade s Kristovým vzkriesením a dva pšeničné chleby pri obetovaní prvotiny na Letnice sú v súlade s Letnicami.

Those two loaves are the only offering which included leaven, a symbol of sin. The loaves were baked, thus representing the removal of sin, but upholding the truth that the two wave loaves representing the one hundred and forty-four thousand were men and woman who were sinners that had been purged from those sins by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. Thus, the alpha of the Pentecostal season represented the Bread of Heaven teaching His disciples and the omega of that season had those same disciples symbolized as two loaves of bread that were lifted up to heaven. Thus, the symbol of divinity and humanity of the tongues of fire and the lifting up of the wave offering which typified the disciples taking the message to the world combine to identify that the one hundred and forty-four thousand are to be lifted up as an offering which perfectly represents Jesus Christ, and Jesus Christ represents that Divinity combined with humanity does not sin.

Tie dva chleby sú jedinou obeťou, ktorá obsahovala kvas, symbol hriechu. Chleby boli upečené, čím predstavovali odstránenie hriechu, no zároveň potvrdzovali pravdu, že dva mávané chleby, predstavujúce sto štyridsaťštyri tisíc, boli mužmi a ženami, ktorí boli hriešnikmi, ale od týchto hriechov boli očistení Poslom zmluvy v tretej kapitole Malachiáša. Tak teda alfa obdobia Letníc predstavovala Chlieb z neba, ktorý učil svojich učeníkov, a omega tohto obdobia mala tých istých učeníkov symbolizovaných ako dva chleby, ktoré boli pozdvihnuté k nebu. Teda symbol božstva a ľudstva v ohnivých jazykoch a pozdvihnutie mávanej obete, ktoré predobrazovalo, že učeníci nesú posolstvo svetu, sa spájajú, aby označili, že sto štyridsaťštyri tisíc má byť pozdvihnutých ako obeť, ktorá dokonale predstavuje Ježiša Krista, a Ježiš Kristus predstavuje, že božstvo spojené s ľudstvom nehreší.

Failing to “receive the former rain” while expecting “that the lack” of “all the benefits that God” “provided” with the “former rain” “will be supplied by the latter rain” is “a terrible mistake.” The former rain is Jeremiah’s “old paths,” that were identified as the path to walk in at 9/11. It is a “terrible mistake” and also a strong delusion that leads people to think they have a latter rain message that is built upon a rock, only to find that their message was built upon sand.

Neprijať „včasný dážď“ a pritom očakávať, že „nedostatok“ „všetkých požehnaní, ktoré Boh“ „poskytol“ spolu s „včasným dažďom“, „bude nahradený pozdným dažďom“, je „strašný omyl“. Včasný dážď sú Jeremiášove „staré chodníky“, ktoré boli pri 9/11 označené ako cesta, po ktorej treba kráčať. Je to „strašný omyl“ a tiež mocný klam, ktorý vedie ľudí k tomu, aby sa domnievali, že majú posolstvo pozdného dažďa vystavané na skale, len aby napokon zistili, že ich posolstvo bolo vystavané na piesku.

Peter was not ashamed to directly explain who was and was not drunk in his representation of the one hundred and forty-four thousand during the latter rain time period. All the prophets speak of the last days and Joel is identifying the “drunkards of Ephraim” awakening and being confronted with clear evidence that the privilege of being the people who would proclaim the loud cry of the third angel under latter rain power has been forever removed. The one hundred and forty-four thousand are developed and sealed during the latter rain time period from 9/11 unto the Sunday law. They are those who follow the Lamb whithersoever He goeth.

Peter sa nehanbil priamo vysvetliť, kto bol a kto nebol opitý, vo svojom znázornení stoštyridsaťštyritisíc počas obdobia neskorého dažďa. Všetci proroci hovoria o posledných dňoch a Joel označuje „opilcov Efraimových“, ktorí sa prebúdzajú a sú konfrontovaní s jasným dôkazom, že výsada byť ľudom, ktorý mal pod mocou neskorého dažďa ohlasovať hlasné volanie tretieho anjela, bola navždy odňatá. Stoštyridsaťštyritisíc je formovaných a zapečaťovaných počas obdobia neskorého dažďa od 11. septembra až po nedeľný zákon. Sú to tí, ktorí nasledujú Baránka, kamkoľvek ide.

Peter at Pentecost represents those people proclaiming the latter rain message, which he bases upon the book of Joel. The Jews, who had been given the responsibility to observe Pentecost throughout their entire history were being informed by Peter that the Pentecost that all the prior Pentecost’s pointed forward to was now being fulfilled. The Jews, as the drunkards of Ephraim were so drunk on the wine of Babylon that they accused Peter and the eleven of being drunk as they presented the latter rain message in the context of the book of Joel. When the drunkards of Ephraim “awake” in verse five of Joel’s first chapter, they are confronted with the testing process of the latter rain where two classes are developed. In the testing process one class recognizes the latter rain message and the other class does not.

Peter na Letnice predstavuje tých ľudí, ktorí ohlasujú posolstvo neskorého dažďa, ktoré zakladá na knihe Joel. Židom, ktorým bola počas celých ich dejín zverená zodpovednosť zachovávať Letnice, Peter oznamoval, že Letnice, na ktoré všetky predchádzajúce Letnice ukazovali dopredu, sa teraz napĺňajú. Židia, ako opilci Efraima, boli tak opití vínom Babylona, že obvinili Petra a jedenástich z opitosti, keď predkladali posolstvo neskorého dažďa v kontexte knihy Joel. Keď sa opilci Efraima v piatom verši prvej kapitoly Joela „prebudia“, sú postavení pred proces skúšky neskorého dažďa, v ktorom sa vytvárajú dve triedy. V procese skúšky jedna trieda rozpoznáva posolstvo neskorého dažďa a druhá trieda nie.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nesmieme čakať na neskorý dážď. Prichádza na všetkých, ktorí rozpoznajú a prisvoja si rosu a prehánky milosti, ktoré na nás padajú. Keď zbierame úlomky svetla, keď si vážime isté Božie milosrdenstvá toho, ktorý si želá, aby sme Mu dôverovali, potom sa naplní každé zasľúbenie. ‚Lebo ako zem vydáva svoj výhonok a ako záhrada spôsobuje, aby v nej zasiate veci vyrašili, tak Pán Hospodin spôsobí, aby spravodlivosť a chvála vyrašili pred všetkými národmi.‘ Izaiáš 61:11. Celá zem má byť naplnená Božou slávou.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, zväzok 7, 984.

To “recognize” means “to recollect or recover knowledge” for the message of the latter rain is recognized by past sacred histories which illustrate the latter rain history. The history of Peter at Pentecost was set within the historical structure set forth by Joel. Joel’s setting with Peter’s fulfillment provides two witnesses to the history of the Midnight Cry of 1844. Those three witnesses (and others) are to be “recognized” as illustrations of the history, setting and message of the latter rain.

„Rozpoznať“ znamená „vybaviť si alebo znovu nadobudnúť poznanie“, lebo posolstvo neskorého dažďa sa rozpoznáva prostredníctvom minulých posvätných dejín, ktoré znázorňujú dejiny neskorého dažďa. Dejiny Petra na Letnice boli zasadené do historickej štruktúry predloženej Joelom. Joelovo prostredie spolu s Petrovým naplnením poskytuje dvoch svedkov pre dejiny Polnočného volania roku 1844. Títo traja svedkovia (a iní) majú byť „rozpoznaní“ ako znázornenia dejín, prostredia a posolstva neskorého dažďa.

When Christ breathed upon the disciples after He ascended and then returned, it was as “a few drops” before the great outpouring at Pentecost. At the beginning and ending there was a manifestation of the Holy Spirit being poured out. The few drops from Christ to His disciples are the alpha of the Pentecostal season that ends with the omega and the pouring out of the message from the disciples to the world. The alpha is marked by the first fruit offering of barley and ends with the first fruit offering of wheat. The beginning of the latter rain was marked by the bringing down of the great buildings of New York City on 9/11. It marks the beginning of the history that leads to the Sunday law. 9/11 is represented by the barley first fruit offering and the Sunday law is the wheat first fruit offering.

Keď Kristus dýchol na učeníkov po tom, čo vystúpil a potom sa vrátil, bolo to ako „niekoľko kvapiek“ pred veľkým vyliatím na Letnice. Na začiatku i na konci sa prejavil Duch Svätý vyliaty. Tých niekoľko kvapiek od Krista k Jeho učeníkom je alfa letničného obdobia, ktoré sa končí omegou a vyliatím posolstva od učeníkov svetu. Alfa je označená obetou prvotín z jačmeňa a končí sa obetou prvotín z pšenice. Začiatok neskorého dažďa bol označený zrútením veľkých budov v meste New York 11. septembra. To označuje začiatok dejín, ktoré vedú k nedeľnému zákonu. 11. september je znázornený obetou prvotín z jačmeňa a nedeľný zákon je obetou prvotín z pšenice.

The drunkards of Ephraim are awakened to the reality that their kingdom would be taken from them and given to a people who would bear the appropriate fruits. Joel sets forth the disobedience of the drunkards by identifying that the “meat” and “drink” offerings have been cut off from the house of the Lord and that the “new wine” has been cut off from their mouths. The “new wine” is freshly squeezed juice in the Hebrew, but the “wine” which the drunkards drink in verse five is fermented juice. Two types of wine, which represents doctrine and in the context of Joel the doctrine is the latter rain message. The drunkards of Ephraim have been drinking fermented juice, and they are “cut off” from the “new” freshly squeezed juice. Two types of wine represent two latter rain messages, and the drunkards are “cut” off from the pure message. The Hebrew word translated as “cut off” is based upon the ancient covenant practice of cutting animals and walking in between the parts. To be “cut off” is to be rejected as God’s covenant people.

Opilci Efraima sú prebudení k skutočnosti, že ich kráľovstvo im bude odňaté a dané ľudu, ktorý bude prinášať príslušné ovocie. Joel predkladá neposlušnosť opilcov tým, že poukazuje na to, že „mäsová“ i „nápojová“ obeť boli odťaté od domu Hospodinovho a že „nové víno“ bolo odňaté od ich úst. „Nové víno“ je v hebrejčine čerstvo vylisovaná šťava, no „víno“, ktoré opilci pijú v piatom verši, je kvasená šťava. Dva druhy vína predstavujú učenie a v kontexte Joela je týmto učením posolstvo neskorého dažďa. Opilci Efraima pili kvasenú šťavu a sú „odťatí“ od „novej“, čerstvo vylisovanej šťavy. Dva druhy vína predstavujú dve posolstvá neskorého dažďa a opilci sú „odťatí“ od čistého posolstva. Hebrejské slovo preložené ako „odťatí“ vychádza zo starobylej zmluvnej praxe rozseknutia zvierat a prechádzania pomedzi ich časti. Byť „odťatý“ znamená byť zavrhnutý ako Boží zmluvný ľud.

The book of Joel is identifying God’s people in the last days beginning with the Millerites who were brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1798, and ending with the one hundred and forty-four thousand who are brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1989. In the beginning the outpouring of the Holy Spirit was represented by the period of time from the Exeter camp meeting to the disappointment of October 22, 1844. That history fulfilled the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five which is repeated to the very letter in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Kniha proroka Joela označuje Boží ľud posledných dní, počnúc milleritmi, ktorí povstali v dôsledku odpečatenia knihy proroka Daniela v roku 1798, a končiac stoštyridsiatimi štyrmi tisícmi, ktorí povstávajú v dôsledku odpečatenia knihy proroka Daniela v roku 1989. Na začiatku bolo vyliatie Svätého Ducha znázornené časovým obdobím od exeterského táborového zhromaždenia až po sklamanie z 22. októbra 1844. Tieto dejiny naplnili podobenstvo o desiatich pannách z Matúša dvadsiatej piatej kapitoly, ktoré sa do poslednej litery opakuje v dejinách stoštyridsiatich štyroch tisícov.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Podobenstvo o desiatich pannách z Matúša 25 takisto znázorňuje skúsenosť adventného ľudu.“ Veľký spor, 393.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Často sa odvolávam na podobenstvo o desiatich pannách, z ktorých päť bolo múdrych a päť bláznivých. Toto podobenstvo sa naplnilo a naplní do posledného písmena, lebo má osobitné uplatnenie pre tento čas a podobne ako posolstvo tretieho anjela sa naplnilo a bude aj naďalej prítomnou pravdou až do skonania času.“ Review and Herald, 19. august 1890.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> „Existuje svet, ktorý leží v bezbožnosti, v klame a v poblúdení, v samom tieni smrti — spiaci, spiaci. Kto pociťuje úzkosť duše, aby ich prebudil? Aký hlas ich môže dosiahnuť? Moja myseľ je prenesená do budúcnosti, keď bude dané znamenie: ‚Hľa, Ženích prichádza; vyjdite mu v ústrety.‘ Niektorí však budú otáľať so zadovážením oleja na doplnenie svojich lámp a príliš neskoro zistia, že charakter, ktorý je znázornený olejom, je neprenosný. Tým olejom je Kristova spravodlivosť. Predstavuje charakter a charakter nie je prenosný. Nijaký človek ho nemôže zabezpečiť pre iného. Každý si musí sám získať charakter očistený od každej škvrny hriechu.“ Bible Echo, 4. mája 1896.

Who “are feeling travail of soul to awaken” “a world lying in wickedness?” Joel answers the question:

Kto „pociťujú úzkosť duše, aby prebudili“ „svet ležiaci v zlom?“ Joel odpovedá na túto otázku:

> And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be delivered: for in mount Zion and in Jerusalem shall be deliverance, as the Lord hath said, and in the remnant whom the Lord shall call. Joel 2:32.

> A stane sa, že každý, kto bude vzývať meno Hospodinovo, bude zachránený; lebo na vrchu Sion a v Jeruzaleme bude záchrana, ako povedal Hospodin, a medzi ostatkom, ktorý Hospodin povolá. Joel 2:32.

We will continue these things in the following article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v týchto veciach.

> “Late in the afternoon of the day of the resurrection, two of the disciples were on their way to Emmaus, a little town eight miles from Jerusalem. These disciples had had no prominent place in Christ’s work, but they were earnest believers in Him. They had come to the city to keep the Passover, and were greatly perplexed by the events that had recently taken place. They had heard the news of the morning in regard to the removal of Christ’s body from the tomb, and also the report of the women who had seen the angels and had met Jesus. They were now returning to their homes to meditate and pray. Sadly they pursued their evening walk, talking over the scenes of the trial and the crucifixion. Never before had they been so utterly disheartened. Hopeless and faithless, they were walking in the shadow of the cross.

> „Neskoro popoludní v deň vzkriesenia boli dvaja z učeníkov na ceste do Emauz, mestečka vzdialeného osem míľ od Jeruzalema. Títo učeníci nezaujímali v Kristovom diele nijaké popredné miesto, boli však úprimnými veriacimi v Neho. Prišli do mesta, aby svätili Paschu, a udalosti, ktoré sa nedávno odohrali, ich uvádzali do veľkých rozpakov. Počuli rannú správu o odstránení Kristovho tela z hrobu, ako aj správu žien, ktoré videli anjelov a stretli Ježiša. Teraz sa vracali do svojich domovov, aby rozjímali a modlili sa. Smutne kráčali na svojej večernej ceste a rozprávali sa o výjavoch súdu a ukrižovania. Nikdy predtým neboli tak úplne zronení. Bez nádeje a bez viery kráčali v tieni kríža.“

> “They had not advanced far on their journey when they were joined by a stranger, but they were so absorbed in their gloom and disappointment that they did not observe him closely. They continued their conversation, expressing the thoughts of their hearts. They were reasoning in regard to the lessons that Christ had given, which they seemed unable to comprehend. As they talked of the events that had taken place, Jesus longed to comfort them. He had seen their grief; He understood the conflicting, perplexing ideas that brought to their minds the thought, Can this Man, who suffered Himself to be so humiliated, be the Christ? Their grief could not be restrained, and they wept. Jesus knew that their hearts were bound up with Him in love, and He longed to wipe away their tears, and fill them with joy and gladness. But He must first give them lessons they would never forget.

> „Nepokročili ďaleko na svojej ceste, keď sa k nim pripojil neznámy cudzinec, no boli tak pohrúžení do svojho zármutku a sklamania, že si ho pozornejšie nevšímali. Pokračovali vo svojom rozhovore a vyjadrovali myšlienky svojich sŕdc. Uvažovali o poučeniach, ktoré im dal Kristus a ktorým sa, zdalo sa, nevedeli dopátrať porozumenia. Keď hovorili o udalostiach, ktoré sa stali, Ježiš túžil potešiť ich. Videl ich zármutok; rozumel protichodným, mätúcim predstavám, ktoré im vnukali myšlienku: Môže byť tento Muž, ktorý sa nechal takto ponížiť, Kristom? Svoj zármutok nemohli zadržať a plakali. Ježiš vedel, že ich srdcia sú k Nemu pripútané láskou, a túžil zotrieť ich slzy a naplniť ich radosťou a potešením. No najprv im musel dať poučenia, na ktoré by nikdy nezabudli.“

> “‘He said unto them, What manner of communications are these that ye have one to another, as ye walk, and are sad? And the one of them, whose name was Cleopas, answering said unto Him, Art Thou only a stranger in Jerusalem, and hast not known the things which are come to pass there in these days?’ They told Him of their disappointment in regard to their Master, ‘which was a prophet mighty in deed and word before God and all the people;’ but ‘the chief priests and our rulers,’ they said, ‘delivered Him to be condemned to death, and have crucified Him.’ With hearts sore with disappointment, and with quivering lips, they added, ‘We trusted that it had been He which should have redeemed Israel: and beside all this, today is the third day since these things were done.’

> „I povedal im: Aké sú to rozhovory, ktoré vediete medzi sebou cestou, a ste smutní? A jeden z nich, menom Kleofáš, Mu odpovedal: Si Ty jediný cudzinec v Jeruzaleme a nevieš, čo sa tam v týchto dňoch prihodilo?“ Povedali Mu o svojom sklamaní vzhľadom na svojho Majstra, „ktorý bol prorokom mocným v skutku i v slove pred Bohom a všetkým ľudom“; ale „veľkňazi a naši poprední muži,“ povedali, „Ho vydali, aby bol odsúdený na smrť, a ukrižovali Ho.“ So srdcami bolestne skľúčenými sklamaním a s trasúcimi sa perami dodali: „A my sme dúfali, že On je ten, ktorý má vykúpiť Izrael; a okrem toho je dnes tretí deň odvtedy, čo sa to stalo.“

> “Strange that the disciples did not remember Christ’s words, and realize that He had foretold the events which had come to pass! They did not realize that the last part of His disclosure would be just as verily fulfilled as the first part, that the third day He would rise again. This was the part they should have remembered. The priests and rulers did not forget this. On the day ‘that followed the day of the preparation, the chief priests and Pharisees came together unto Pilate, saying, Sir, we remember that that deceiver said, while He was yet alive, After three days I will rise again.’ Matthew 27:62, 63. But the disciples did not remember these words.

> „Je zvláštne, že si učeníci nespomenuli na Kristove slová a neuvedomili si, že predpovedal udalosti, ktoré sa stali! Neuvedomili si, že posledná časť jeho zjavenia sa splní rovnako iste ako prvá časť, že na tretí deň opäť vstane. Práve na túto časť si mali spomenúť. Kňazi a vodcovia na to nezabudli. V deň ‚ktorý nasledoval po dni prípravy, zišli sa najvyšší kňazi a farizeji k Pilátovi a povedali: Pane, pamätáme sa, že ten zvodca povedal, keď bol ešte nažive: Po troch dňoch vstanem z mŕtvych.‘ Matúš 27:62, 63. Učeníci si však na tieto slová nespomenuli.

> “‘Then He said unto them, O fools, and slow of heart to believe all that the prophets have spoken: ought not Christ to have suffered these things, and to enter into His glory?’ The disciples wondered who this stranger could be, that He should penetrate to their very souls, and speak with such earnestness, tenderness, and sympathy, and with such hopefulness. For the first time since Christ’s betrayal, they began to feel hopeful. Often they looked earnestly at their companion, and thought that His words were just the words that Christ would have spoken. They were filled with amazement, and their hearts began to throb with joyful expectation.

> „Vtedy im povedal: Ó, nerozumní a lenivého srdca veriť všetkému, čo hovorili proroci! Či nemal Kristus toto všetko vytrpieť a tak vojsť do svojej slávy?“ Učeníci sa čudovali, kto by mohol byť tento cudzinec, že preniká až do ich najvnútornejšieho vnútra a hovorí s takou vrúcnosťou, nežnosťou a súcitom, a s takou nádejou. Prvý raz od Kristovej zrady začali pociťovať nádej. Často uprene hľadeli na svojho spoločníka a mysleli si, že jeho slová sú práve takými slovami, aké by vyslovil Kristus. Boli naplnení úžasom a ich srdcia začali pulzovať radostným očakávaním.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself. Had He first made Himself known to them, their hearts would have been satisfied. In the fullness of their joy they would have hungered for nothing more. But it was necessary for them to understand the witness borne to Him by the types and prophecies of the Old Testament. Upon these their faith must be established. Christ performed no miracle to convince them, but it was His first work to explain the Scriptures. They had looked upon His death as the destruction of all their hopes. Now He showed from the prophets that this was the very strongest evidence for their faith.

> „Počnúc Mojžišom, pravou Alfou biblických dejín, Kristus im vo všetkých Písmach vykladal to, čo sa vzťahovalo na Neho samého. Keby sa im bol najprv zjavil, ich srdcia by boli bývali uspokojené. V plnosti svojej radosti by už po ničom inom netúžili. Bolo však potrebné, aby porozumeli svedectvu, ktoré o Ňom vydávali predobrazy a proroctvá Starého zákona. Na nich musela byť založená ich viera. Kristus nevykonal nijaký zázrak, aby ich presvedčil, ale jeho prvým dielom bolo vyložiť Písma. Na jeho smrť hľadeli ako na zničenie všetkých svojich nádejí. Teraz im z prorokov ukázal, že to bol ten najmocnejší dôkaz pre ich vieru.“

> “In teaching these disciples, Jesus showed the importance of the Old Testament as a witness to His mission. Many professed Christians now discard the Old Testament, claiming that it is no longer of any use. But such is not Christ’s teaching. So highly did He value it that at one time He said, ‘If they hear not Moses and the prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ Luke 16:31.

> „Keď Ježiš vyučoval týchto učeníkov, ukázal význam Starej zmluvy ako svedectva o svojom poslaní. Mnohí vyznávajúci kresťania dnes Starú zmluvu zavrhujú a tvrdia, že už nie je na nijaký úžitok. Také však nie je Kristovo učenie. Prikladal jej takú vysokú hodnotu, že raz povedal: ‚Ak nepočúvajú Mojžiša a prorokov, nedajú sa presvedčiť, ani keby niekto vstal z mŕtvych.‘ Lukáš 16:31.“

> “It is the voice of Christ that speaks through patriarchs and prophets, from the days of Adam even to the closing scenes of time. The Saviour is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. It is the light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Christ are a proof of His divinity; but a stronger proof that He is the world’s Redeemer is found in comparing the prophecies of the Old Testament with the history of the New.

> „Je to hlas Kristov, ktorý hovorí prostredníctvom patriarchov a prorokov od dní Adama až po záverečné výjavy času. Spasiteľ je zjavený v Starej zmluve rovnako jasne ako v Novej. Je to svetlo z prorockej minulosti, ktoré zreteľne a v plnej kráse osvetľuje život Krista a učenie Novej zmluvy. Kristove zázraky sú dôkazom Jeho božstva; no ešte silnejší dôkaz, že je Vykupiteľom sveta, sa nachádza v porovnaní proroctiev Starej zmluvy s dejinami Novej.“

> “Reasoning from prophecy, Christ gave His disciples a correct idea of what He was to be in humanity. Their expectation of a Messiah who was to take His throne and kingly power in accordance with the desires of men had been misleading. It would interfere with a correct apprehension of His descent from the highest to the lowest position that could be occupied. Christ desired that the ideas of His disciples might be pure and true in every specification. They must understand as far as possible in regard to the cup of suffering that had been apportioned to Him. He showed them that the awful conflict which they could not yet comprehend was the fulfillment of the covenant made before the foundation of the world was laid. Christ must die, as every transgressor of the law must die if he continues in sin. All this was to be, but it was not to end in defeat, but in glorious, eternal victory. Jesus told them that every effort must be made to save the world from sin. His followers must live as He lived, and work as He worked, with intense, persevering effort.

> „Kristus, vychádzajúc z proroctva, dal svojim učeníkom správnu predstavu o tom, čím mal byť v ľudskej prirodzenosti. Ich očakávanie Mesiáša, ktorý mal zaujať svoj trón a kráľovskú moc v súlade s túžbami ľudí, bolo zavádzajúce. Prekážalo by správnemu pochopeniu Jeho zostupu z najvyššieho na najnižšie postavenie, aké len mohlo byť zaujaté. Kristus si želal, aby predstavy Jeho učeníkov boli v každom ohľade čisté a pravdivé. Museli podľa možností porozumieť kalichu utrpenia, ktorý Mu bol vymeraný. Ukázal im, že ten strašný zápas, ktorému ešte nemohli porozumieť, je naplnením zmluvy uzavretej pred založením sveta. Kristus musel zomrieť, tak ako musí zomrieť každý priestupník zákona, ak zotrváva v hriechu. Toto všetko sa malo stať, ale nemalo sa to skončiť porážkou, nýbrž slávnym, večným víťazstvom. Ježiš im povedal, že treba vynaložiť každé úsilie na záchranu sveta od hriechu. Jeho nasledovníci musia žiť tak, ako žil On, a pracovať tak, ako pracoval On, s vrúcnym a vytrvalým úsilím.

> “Thus Christ discoursed to His disciples, opening their minds that they might understand the Scriptures. The disciples were weary, but the conversation did not flag. Words of life and assurance fell from the Savior’s lips. But still their eyes were holden. As He told them of the overthrow of Jerusalem, they looked upon the doomed city with weeping. But little did they yet suspect who their traveling companion was. They did not think that the subject of their conversation was walking by their side; for Christ referred to Himself as though He were another person. They thought that He was one of those who had been in attendance at the great feast, and who was now returning to his home. He walked as carefully as they over the rough stones, now and then halting with them for a little rest. Thus they proceeded along the mountainous road, while the One who was soon to take His position at God’s right hand, and who could say, ‘All power is given unto Me in heaven and in earth,’ walked beside them. Matthew 28:18.

> „Takto Kristus hovoril so svojimi učeníkmi a otváral ich myseľ, aby rozumeli Písmam. Učeníci boli unavení, ale rozhovor neochaboval. Zo Spasiteľových úst plynuli slová života a uistenia. No ich oči boli ešte stále zadržané. Keď im rozprával o skaze Jeruzalema, hľadeli na odsúdené mesto so slzami. Len málo však ešte tušili, kto je ich spoločníkom na ceste. Nenapadlo im, že predmet ich rozhovoru kráča po ich boku; lebo Kristus hovoril o sebe, akoby bol inou osobou. Mysleli si, že je jedným z tých, ktorí sa zúčastnili na veľkom sviatku a ktorí sa teraz vracajú do svojho domova. Kráčal rovnako opatrne ako oni po drsných kameňoch a tu i tam sa s nimi na chvíľu zastavil, aby si odpočinuli. Takto postupovali po horskej ceste, zatiaľ čo Ten, ktorý mal čoskoro zaujať svoje miesto po pravici Božej a ktorý mohol povedať: ‚Daná mi je všetka moc na nebi i na zemi,‘ kráčal vedľa nich. Matúš 28,18.

> “During the journey the sun had gone down, and before the travelers reached their place of rest, the laborers in the fields had left their work. As the disciples were about to enter their home, the stranger appeared as though He would continue His journey. But the disciples felt drawn to Him. Their souls hungered to hear more from Him. ‘Abide with us,’ they said. He did not seem to accept the invitation, but they pressed it upon Him, urging, ‘It is toward evening, and the day is far spent.’ Christ yielded to this entreaty and ‘went in to tarry with them.’

> „Počas cesty slnko zapadlo a skôr než pútnici dosiahli miesto svojho odpočinku, robotníci na poliach opustili svoju prácu. Keď sa učeníci chystali vojsť do svojho domu, cudzinec sa tváril, akoby chcel pokračovať vo svojej ceste. Učeníci však pociťovali, že ich k Nemu niečo priťahuje. Ich duše túžili počuť od Neho viac. ‚Zostaň s nami,‘ povedali. Zdalo sa, že pozvanie neprijíma, ale oni naň naliehali slovami: ‚Blíži sa večer a deň sa už nachýlil.‘ Kristus ustúpil tejto prosbe a ‚vošiel, aby zostal s nimi‘.“

> “Had the disciples failed to press their invitation, they would not have known that their traveling companion was the risen Lord. Christ never forces His company upon anyone. He interests Himself in those who need Him. Gladly will He enter the humblest home, and cheer the lowliest heart. But if men are too indifferent to think of the heavenly Guest, or ask Him to abide with them, He passes on. Thus many meet with great loss. They do not know Christ any more than did the disciples as He walked with them by the way.

> Keby učeníci neboli naliehavo opakovali svoje pozvanie, neboli by spoznali, že ich spoločníkom na ceste je vzkriesený Pán. Kristus nikdy nikomu nevnucuje svoju prítomnosť. Zaujíma sa o tých, ktorí Ho potrebujú. Ochotne vstúpi aj do toho najskromnejšieho príbytku a poteší aj to najponíženejšie srdce. No ak sú ľudia príliš ľahostajní na to, aby mysleli na nebeského Hosťa alebo Ho prosili, aby zostal s nimi, ide ďalej. Takto mnohí utrpia veľkú stratu. Nepoznajú Krista o nič viac, ako Ho poznali učeníci, keď s nimi kráčal po ceste.

> “The simple evening meal of bread is soon prepared. It is placed before the guest, who has taken His seat at the head of the table. Now He puts forth His hands to bless the food. The disciples start back in astonishment. Their companion spreads forth His hands in exactly the same way as their Master used to do. They look again, and lo, they see in His hands the print of nails. Both exclaim at once, It is the Lord Jesus! He has risen from the dead!

> Jednoduché večerné jedlo z chleba je čoskoro pripravené. Je predložené hosťovi, ktorý zaujal svoje miesto na čele stola. Teraz vystiera svoje ruky, aby požehnal pokrm. Učeníci v úžase cúvnu. Ich spoločník rozprestiera svoje ruky presne tým istým spôsobom, ako to zvykol robiť ich Majster. Pozrú sa znova, a hľa, na Jeho rukách vidia stopy po klincoch. Obaja naraz zvolajú: Je to Pán Ježiš! Vstal z mŕtvych!

> “They rise to cast themselves at His feet and worship Him, but He has vanished out of their sight. They look at the place which had been occupied by One whose body had lately lain in the grave, and say to each other, ‘Did not our heart burn within us, while He talked with us by the way, and while He opened to us the Scriptures?’

> Vstávajú, aby sa vrhli k Jeho nohám a klaňali sa Mu, ale On zmizol z ich dohľadu. Hľadia na miesto, ktoré zaujímal Ten, ktorého telo ešte nedávno ležalo v hrobe, a hovoria si navzájom: „Či nám nehorelo srdce, keď s nami hovoril cestou a keď nám otváral Písma?“

> “But with this great news to communicate they cannot sit and talk. Their weariness and hunger are gone. They leave their meal untasted, and full of joy immediately set out again on the same path by which they came, hurrying to tell the tidings to the disciples in the city. In some parts the road is not safe, but they climb over the steep places, slipping on the smooth rocks. They do not see, they do not know, that they have the protection of Him who has traveled the road with them. With their pilgrim staff in hand, they press on, desiring to go faster than they dare. They lose their track, but find it again. Sometimes running, sometimes stumbling, they press forward, their unseen Companion close beside them all the way.

> „No s touto veľkou zvesťou, ktorú treba oznámiť, nemôžu sedieť a rozprávať sa. Ich únava i hlad sú preč. Svoje jedlo nechávajú nedotknuté a plní radosti sa ihneď znovu vydávajú na tú istú cestu, po ktorej prišli, ponáhľajúc sa oznámiť túto zvesť učeníkom v meste. Na niektorých úsekoch cesta nie je bezpečná, ale šplhajú sa cez strmé miesta a šmýkajú sa na hladkých skalách. Nevidia, nevedia, že sú pod ochranou Toho, ktorý s nimi kráčal po tejto ceste. S pútnickou palicou v ruke sa náhlia vpred, túžiac ísť rýchlejšie, než si trúfajú. Strácajú chodník, no znova ho nachádzajú. Raz bežia, raz sa potkýnajú, no ustavične sa ženú vpred, zatiaľ čo ich neviditeľný Spoločník je po celý čas tesne po ich boku.“

> “The night is dark, but the Sun of Righteousness is shining upon them. Their hearts leap for joy. They seem to be in a new world. Christ is a living Savior. They no longer mourn over Him as dead. Christ is risen—over and over again they repeat it. This is the message they are carrying to the sorrowing ones. They must tell them the wonderful story of the walk to Emmaus. They must tell who joined them by the way. They carry the greatest message ever given to the world, a message of glad tidings upon which the hopes of the human family for time and for eternity depend.” The Desire of Ages, 795–801.

> „Noc je tmavá, ale na nich svieti Slnko spravodlivosti. Ich srdcia poskakujú od radosti. Zdá sa, akoby boli v novom svete. Kristus je živý Spasiteľ. Už nad Ním nežialia ako nad mŕtvym. Kristus vstal z mŕtvych — znovu a znovu to opakujú. Toto je posolstvo, ktoré nesú zarmúteným. Musia im povedať podivuhodný príbeh o ceste do Emauz. Musia povedať, kto sa k nim na ceste pripojil. Nesú najväčšie posolstvo, aké kedy bolo dané svetu, posolstvo radostnej zvesti, od ktorého závisia nádeje ľudskej rodiny pre časnosť i večnosť.“ The Desire of Ages, 795–801.

Back to Articles