Article

# Panium - Number Six

Panium – číslo šesť

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Prorocké medzníky v Danielovi 11: kolaps ZSSR, nedeľný zákon a vzostup moderného Ríma

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

Pádom ZSSR sa v roku 1989 naplnil štyridsiaty verš jedenástej kapitoly Daniela. Štyridsiaty prvý verš je nedeľný zákon v Spojených štátoch, tak ako je ním aj šestnásty verš. Od roku 1989 až po nedeľný zákon v Spojených štátoch je štyridsiaty verš prázdny. Pád ZSSR v roku 1989 bol takisto označený v desiatom verši jedenástej kapitoly Daniela, ktorý sa pôvodne naplnil na Antiochovi Magnovi.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Antiochus III. Veľký, seleukovský „kráľ severu“, vládol v rokoch 223–187 pred Kr. a usiloval sa znovu získať územia stratené v prospech Ptolemaiovcov („kráľa juhu“) po tretej sýrskej vojne (246–241 pred Kr.). Jeho ťaženie vo štvrtej sýrskej vojne (219–217 pred Kr.) smerovalo k opätovnému dobytiu Koilé-Sýrie, Fenície a Palestíny. V roku 219 pred Kr. Antiochus tiahol na juh, dobyl Seleukiu v Pierii, Týros a Ptolemaidu (Akkon) a znovu získal pobrežné pevnosti. V roku 218 pred Kr. postúpil ďalej, obsadil Filadelfiu (Amman) a tlačil sa k hranici Egypta s úmyslom znovu získať stratené seleukovské územia až po Gazu. Antiochus v roku 218 pred Kr. zastavil svoj pochod, upevnil svoje zisky a pripravoval sa na rozhodujúci úder. Ptolemaios IV. Filopatór, ptolemaiovský kráľ, zhromaždil vojsko, aby sa s ním stretol, posilnené egyptskými oddielmi. Desiaty verš jedenástej kapitoly Daniela predkladá tento pohyb Antiocha, čím tak predobrazuje rozpad ZSSR v roku 1989 a typologicky zodpovedá štyridsiatemu veršu.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Jeho synovia sa však rozhnevajú a zhromaždia množstvo veľkých vojsk; a jeden istotne príde, rozvodní sa a prejde ďalej; potom sa vráti a opäť sa rozhorlí až po svoju pevnosť. Daniel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Keď sa kráľ severu vo verši štyridsať „prevalí a prejde ďalej“, zhoduje sa to s kráľom severu z desiateho verša, ktorý sa „prevalí a prejde“. V oboch veršoch ide o totožné hebrejské slová, ktoré sú len preložené trochu odlišne. Je to ten istý výraz, aký sa nachádza v Izaiášovi 8,8.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> A prejde Judskom; rozvodní sa a preleje sa, dosiahne až po šiju; a rozpätie jeho krídel naplní šírku tvojej krajiny, ó Immanuel. Izaiáš 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Každý z týchto troch veršov označuje južného kráľa, ktorý je porazený severným kráľom. Antiochos, severný kráľ, víťazí nad Ptolemaiom, južným kráľom, tak ako Senacherib zvíťazil nad Júdom, južným kráľom, a tak ako severný kráľ vo verši štyridsať v roku 1989 zmietol ZSSR. Tri verše spolu s tromi historickými naplneniami týchto veršov určujú „čas konca“ v roku 1989. Teda verš desať je rokom 1989 a verš šestnásť je nedeľným zákonom v Spojených štátoch, tak ako aj verš štyridsaťjeden.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Verše jedenásť až pätnásť predstavujú úsek Písma, ktorý má aj historické naplnenie a ktorý určuje konkrétne prorocké medzníky v rámci skrytých dejín štyridsiateho verša. Pred nedeľným zákonom v Spojených štátoch, ale po roku 1989, je vo veršoch jedenásť a dvanásť predstavená bitka pri Rafii a jej následky, a vo veršoch trinásť až pätnásť je predstavená bitka pri Paniu.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Nedeľný zákon je určený čas; lebo práve vtedy sa uzdravuje smrteľná rana pápežstva a pápež sa vracia na trón zeme. Toto zmocnenie bolo predobrazené intronizáciou pápežstva v roku 538 a intronizáciou pohanského Ríma v bitke pri Aktiu. Keď bol pohanský Rím prorocky intronizovaný, vládol zvrchovane 360 rokov. Keď bolo pápežstvo intronizované v roku 538, vládlo zvrchovane tisícdvestošesťdesiat rokov. Keď sa pri nedeľnom zákone uzdraví smrteľná rana, pápežstvo bude zvrchovane vládnuť symbolických 42 mesiacov.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> A videl som jednu z jeho hláv akoby smrteľne ranenú; a jeho smrteľná rana bola uzdravená. A celý svet sa v úžase obrátil za šelmou. A klaňali sa drakovi, ktorý dal šelme moc; a klaňali sa šelme a hovorili: Kto je ako šelma? Kto môže s ňou bojovať? A boli jej dané ústa, hovoriace veľké veci a rúhania; a bola jej daná moc pôsobiť štyridsaťdva mesiacov. Zjavenie 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Verš 27 hovorí o týchto dvoch kráľoch:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> A srdcia oboch týchto kráľov budú naklonené páchať zlo a pri jednom stole budú hovoriť lži; ale nepodarí sa to, lebo koniec ešte len príde v určenom čase. Daniel 11,27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

Dvaja králi vo verši dvadsaťsedem sú králi uvedení v predchádzajúcich dvoch veršoch, ktorí potom zviedli bitku pri Aktiu.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> A vzbudí svoju silu a svoju odvahu proti kráľovi juhu s veľkým vojskom; a kráľ juhu bude podnietený do boja s veľmi veľkým a mocným vojskom; ale neobstojí, lebo proti nemu vymyslia úklady. Áno, tí, čo jedia z podielu jeho pokrmu, ho zničia, a jeho vojsko sa rozleje ako povodeň; a mnohí padnú pobití. Daniel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Dvadsiaty siedmy verš teda vytvára anomáliu, ktorú treba pochopiť skôr, ako budeme pokračovať. Vo verši dvadsaťštyri „čas“ predstavuje obdobie 360 rokov, ktoré sa začína bitkou pri Aktiu a končí v určenom čase v roku 330.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Kráľom juhu v tomto boji bola Kleopatra, ktorá bola v spojenectve s Markom Antóniom. Octavius bol kráľom severu, ktorý porazil ich oboch. V určenom čase (31 pred Kr.) sa títo dvaja králi, ktorí predtým sedeli za jedným stolom a navzájom si hovorili lži, stretli v bitke pri Aktiu.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

Dvaja králi pri stole sú v súlade s dejinami bitky pri Paniu (verše 13 až 15), kde existovalo spojenectvo Antiocha Magna a Filipa Macedónskeho. Toto historické spojenectvo zodpovedá symbolickému spojenectvu predstavenému v názve Pania v Kristovom čase — Cézarea Filipova. Toto spojenectvo je takisto predstavené vo verši štyridsať, keď je ZSSR v roku 1989 zmietnutý prostredníctvom spojenectva medzi Reaganom a pápežom Jánom Pavlom II. Dvaja králi si navzájom hovoria lži pred rokom 31 pred Kr., čo je v súlade s nedeľným zákonom v Spojených štátoch, a preto sa ich lži odohrávajú pred veršom šestnásť, počas dejín predstavených vo veršoch trinásť až pätnásť, ktoré sa naplnili v bitke pri Paniu sedemnásť rokov po bitke pri Ráfii a sto tridsaťsedem rokov predtým, než Pompeius dobyl Jeruzalem v naplnení verša šestnásť.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

Vo verši dvadsaťosem sa Octavián, víťaz nad Kleopatrou (kráľom juhu) i Marcom Antoniom, „vráti do svojej krajiny s veľkým bohatstvom; a jeho srdce bude proti svätej zmluve; a bude konať mocné skutky a vráti sa do svojej vlastnej krajiny.“ Uriah Smith stotožňuje tieto dve víťazstvá s Akciom v roku 31 pred Kr. a so zničením Jeruzalema v roku 70 po Kr. Verš dvadsaťosem teda označuje dejiny, ktoré sa začínajú bitkou pri Akciu, čo je začiatok 360 rokov, a zničením Jeruzalema v roku 70 po Kr.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> A potom sa vráti do svojej krajiny s veľkým bohatstvom; a jeho srdce bude proti svätej zmluve; a bude konať mocné činy, a vráti sa do svojej vlastnej krajiny. Daniel 11,28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

Posledná veta verša dvadsiateho štvrtého („až do určeného času“) a nasledujúce verše predstavujú dejinnú líniu, ktorá sa začala v roku 31 pred Kr. a končí sa v poslednej vete verša tridsiateho prvého („a postaví ohavnosť, ktorá pôsobí spustošenie“), čo sa naplnilo v roku 538. Táto línia sa začína bitkou pri Aktiu, ktorá označuje začiatok obdobia, keď pohanský Rím vládol zvrchovane tristošesťdesiat rokov. Línia sa končí v roku 538, keď pápežský Rím začína zvrchovane vládnuť tisícdvestošesťdesiat rokov. V rámci týchto veršov a dejín, ktoré tieto verše naplnili, určený čas v roku 330 predstavuje rozdelenie v dejinách pohanského Ríma ako štvrtého kráľovstva biblického proroctva. Po počiatočnom období zvrchovanej vlády tristošesťdesiat rokov nasleduje dvestoosem rokov rozkladu ríše predtým, než pápežstvo zaujme trón vo verši tridsaťjeden v roku 538. V slede týchto ôsmich veršov iba verš dvadsaťsedem označuje dejinné naplnenie, ku ktorému došlo pred bitkou pri Aktiu v roku 31 pred Kr.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Dvadsiaty siedmy verš označuje stretnutie medzi dvoma kráľmi pred „ustanoveným časom“ a dvadsiaty deviaty verš označuje „ustanovený čas“. „Ustanovený čas“ v dvadsiatom siedmom verši je začiatkom obdobia tristošesťdesiatich rokov a „ustanovený čas“ v dvadsiatom deviatom verši je ukončením obdobia tristošesťdesiatich rokov. Začiatok i koniec predstavujú „ustanovený čas“.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Moc pohanského Ríma sa začala, keď dobyl tretiu geografickú prekážku, ako je znázornená v Danielovi 8,9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> A z jedného z nich vyšiel malý roh, ktorý sa preveľmi vzmohol smerom na juh a smerom na východ i k utešenej krajine. Daniel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Zmocnenie sa začalo pri bitke pri Aktione a následným podrobením kráľa juhu (Egypta) v deviatom verši ôsmej kapitoly.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Koniec vlády pohanského Ríma ako štvrtého kráľovstva biblického proroctva nastal v roku 538, keď pápežský Rím prekonal svoju tretiu zemepisnú prekážku. Celé obdobie päťsto šesťdesiatich ôsmich rokov od bitky pri Aktione až do roku 538 sa začína tým, že pohanský Rím dobýva svoju tretiu prekážku a stáva sa štvrtým kráľovstvom biblického proroctva, a končí sa tým, že pápežský Rím dobýva svoju tretiu zemepisnú prekážku.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

Ako štvrté kráľovstvo biblického proroctva označujú dejiny, ktoré sú tu predstavené, dve obdobia: prvé, keď sa Rím povyšuje, po ktorom nasleduje obdobie opisujúce pád Ríma. Začiatok prvého obdobia povýšenia je zároveň začiatkom celého obdobia, počas ktorého pohanský Rím vládol ako štvrté kráľovstvo biblického proroctva. Prvé obdobie rímskeho povýšenia sa začína aj končí určeným časom a takisto sa začína spojením severného a južného kráľovstva. Končí sa rozdelením na východné kráľovstvo a západné kráľovstvo. Tým, že sa začína a končí určeným časom, a svojím začiatkom i koncom predstavuje štyri rozdelenia Alexandrovej ríše.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

Dva ustanovené časy vo veršoch dvadsaťsedem a dvadsaťdeväť predstavujú počiatočný a záverečný orientačný bod, ktorý opisuje obdobie, keď Rím vládne zvrchovane. Pri nedeľnom zákone v Spojených štátoch, v naplnení verša štyridsaťjeden a verša šestnásť z Daniela jedenásť, sa začína obdobie, počas ktorého má novodobý Rím zvrchovane vládnuť štyridsaťdva symbolických mesiacov. Prvý ustanovený čas vo verši dvadsaťsedem je nedeľný zákon v Spojených štátoch a druhý ustanovený čas predstavuje okamih, keď posledný národ na zemi nasleduje príklad Spojených štátov a presadzuje posledný nedeľný zákon, a tým označuje celosvetové presadzovanie modloslužobnej soboty.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Týmito dvoma prorockými medzníkmi sú nedeľný zákon v Spojených štátoch až po celosvetové presadzovanie nedeľného zákona a tieto dva nedeľné zákony sú dvoma určenými časmi vo veršoch dvadsaťsedem a dvadsaťdeväť. Prvý určený čas vo verši dvadsaťsedem bol tiež predobrazene znázornený Konštantínovým nedeľným zákonom v roku 321 a pápežský nedeľný zákon na koncile v Orléanse roku 538 predstavuje celosvetový nedeľný zákon.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

V kontexte veršov trinásť až pätnásť je bitka pri Paniu dejinami, ktoré predchádzajú nedeľnému zákonu vo verši šestnásť. V rámci týchto dejín sa napĺňa stretnutie dvoch kráľov, ktorí si navzájom klamú. Verše trinásť až pätnásť sú súčasťou dejín predstavených vo veršoch desať až šestnásť. Tieto verše označujú štvrtú sýrsku vojnu vo verši desať, bitku pri Ráfii vo verši jedenásť a následky tejto bitky vo verši dvanásť. Verše trinásť až pätnásť predstavujú dejiny roku 200 pred Kr., keď sa naplnila bitka pri Paniu a keď pohanský Rím, predstavený ako lupiči z tvojho ľudu, vstupuje do prorockého rozprávania.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Daniel 11, verš 40, označuje kolaps ZSSR v roku 1989 a verš 16 označuje nedeľný zákon v Spojených štátoch. Stretnutie dvoch kráľov, ktorí si navzájom hovoria lži pred určeným časom, čo bola bitka pri Aktiu, sa odohráva v rámci dejín verša 40, ktoré nasledujú po čase konca v roku 1989 a vrcholia pri nedeľnom zákone v Spojených štátoch. Verš 27 je orientačným bodom v skrytých dejinách verša 40; nastáva po roku 1989, ale pred nedeľným zákonom. „Stretnutie“ vo verši 27 je orientačným bodom pred zmocnením Ríma pri nedeľnom zákone. Existuje niekoľko orientačných bodov, ktoré vedú k zmocneniu pápežstva v roku 538, a tieto orientačné body sa takisto vyskytujú pred určeným časom. Jedným z týchto prorockých orientačných bodov je Justiniánov dekrét z roku 533, ktorý naplnil odkaz verša 30 na „dorozumenie s tými, ktorí opúšťajú zmluvu“.

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

Ďalšími medzníkmi, ktoré vedú k určenému času v dejinách pohanského Ríma, sú rok 330, keď pohanský Rím zvrhol a zároveň odovzdal „stolicu“ pápežskej moci. Roku 496 dal Chlodovik svoju „moc“ pážstvu. Na naplnenie Daniela 7 pohanský Rím odstránil pre pážstvo „tri rohy“, pričom posledným bolo odstránenie Ostrogótov z mesta Ríma v roku 538. Roku 508 bolo náboženstvo pohanstva odložené ako zákonné náboženstvo ríše a bolo nahradené katolicizmom. Rok 538 predstavuje nedeľný zákon verša štyridsaťjeden a rok 496 predstavuje rok 1989, keď Reagan, podobne ako Chlodovik, zasvätil svoju moc rímskemu pápežovi. Rok 330 označuje nedeľný zákon, lebo práve tam sa pážstvo vracia na sídlo autority.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

To ukazuje, že roky 538 aj 330 predstavujú ustanovený čas, čo sú verše šestnásť a štyridsaťjeden. 496 predstavuje rok 1989, ktorý naplnil verš desať a verš štyridsať v Danielovi 11 a Izaiášovi 8,8. 508 označuje čas, keď je náboženstvo ríše odložené bokom v prospech katolicizmu. Počnúc Chlodovikom v roku 496 až po rok 508 bolo znázornené postupné odstraňovanie a nahrádzanie zákonného náboženstva ríše. V dejinách začínajúcich v roku 330 je postupný zánik Západného Ríma predstavený prvými štyrmi trúbami, čím sa označuje postupné ničenie, ktoré sa začína nedeľným zákonom v Spojených štátoch.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Postupný pád pohanského Ríma po Konštantínovom nedeľnom zákone z roku 321 znázorňuje pád Spojených štátov ako šiesteho kráľovstva biblického proroctva, ktoré dospieva k nedeľnému zákonu. Potom sú na Spojené štáty privedené súdy štyroch trúb, ako to identifikovala sestra Whiteová, keď uvádza, že „národné odpadnutie bude nasledované národnou skazou.“ Ezechiel pridáva svedectvo o štvornásobnom treste.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> A znovu mi zaznelo slovo Hospodinovo: Syn človeka, keď sa krajina proti mne prehreší ťažkým previnením, vystriem proti nej svoju ruku, zlomím jej oporu chleba, zošlem na ňu hlad a vyhubím z nej človeka i zviera. A keby v nej boli títo traja muži, Noach, Daniel a Jób, svojou spravodlivosťou by zachránili iba svoje vlastné duše, hovorí Pán Hospodin. Ak by som spôsobil, aby krajinou prešli dravé šelmy a spustošili ju, takže by sa stala pustatinou, ktorou pre šelmy nik neprejde, aj keby v nej boli títo traja muži, akože žijem, hovorí Pán Hospodin, nezachránili by ani synov, ani dcéry; iba oni sami by boli zachránení, ale krajina by bola spustošená. Alebo ak by som na tú krajinu priviedol meč a povedal: Meč, prejdi krajinou, a tak z nej vyhubil človeka i zviera, aj keby v nej boli títo traja muži, akože žijem, hovorí Pán Hospodin, nezachránili by ani synov, ani dcéry, ale iba oni sami by boli zachránení. Alebo ak by som do tej krajiny poslal mor a vylial na ňu svoju prchkosť v krvi, aby som z nej vyhubil človeka i zviera, aj keby v nej boli Noach, Daniel a Jób, akože žijem, hovorí Pán Hospodin, nezachránili by ani syna, ani dcéru; svojou spravodlivosťou by zachránili iba svoje vlastné duše. Lebo takto hovorí Pán Hospodin: O čo skôr, keď pošlem na Jeruzalem svoje štyri ťažké súdy — meč, hlad, dravú šelmu a mor — aby som z neho vyhubil človeka i zviera! No hľa, zostane v ňom zvyšok, ktorý bude vyvedený, synovia i dcéry; hľa, vyjdú k vám a vy uvidíte ich cestu i ich skutky; a potešíte sa vzhľadom na zlo, ktoré som priviedol na Jeruzalem, áno, vzhľadom na všetko, čo som naň priviedol. A oni vás potešia, keď uvidíte ich cesty a ich skutky; a spoznáte, že nie bez príčiny som v ňom vykonal všetko, čo som vykonal, hovorí Pán Hospodin. Ezechiel 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

V nasledujúcom článku budeme v týchto úvahách pokračovať.

Back to Articles