Article

# Elijah - Number Ten

Eliáš – číslo desať

1856

1856

Author

Jeff Pippenger

Published

October 13, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Millerite movement was represented in Isaiah chapter seven by a sixty-five year prophecy, that began in 742 BC. Those sixty-five years that took place in the history of Isaiah represent the sixty-five years from 1798 until 1863. Alpha and Omega will always portray the end, with the beginning. The sixty-five year prophecy identifies the curse of seven times against the northern and the southern kingdoms of Israel. The first seven times against the northern kingdom began in 723 BC, nineteen years after Isaiah presented the prediction to king Ahaz. The last seven times against the southern kingdom, began at the end of the sixty-five years in 677 BC.

Milleritské hnutie bolo v siedmej kapitole Izaiáša predstavené prostredníctvom šesťdesiatpäťročného proroctva, ktoré sa začalo v roku 742 pred Kr. Týchto šesťdesiatpäť rokov, ktoré sa odohrali v dejinách Izaiáša, predstavuje šesťdesiatpäť rokov od roku 1798 do roku 1863. Alfa a Omega budú vždy znázorňovať koniec spolu so začiatkom. Proroctvo o šesťdesiatich piatich rokoch označuje kliatbu siedmich časov proti severnému i južnému kráľovstvu Izraela. Prvých sedem časov proti severnému kráľovstvu sa začalo v roku 723 pred Kr., devätnásť rokov po tom, čo Izaiáš predniesol predpoveď kráľovi Achazovi. Posledných sedem časov proti južnému kráľovstvu sa začalo na konci šesťdesiatich piatich rokov, v roku 677 pred Kr.

The first curse of seven times against Ephraim ended in 1798, which was the time of the end when the vision of the Ulai River of chapters eight and nine of Daniel was unsealed. It prophetically marked both the arrival of the first angel’s message and the prophetic beginning of the Millerite movement. The last curse of seven times against Judah ended in 1844, which was the arrival of the third angel’s message. Nineteen years later in 1863, the sixty-five years represented in the beginning of the prediction marked the end of the Millerite movement, and the beginning of the Laodicean Seventh-day Adventist church. Seven years prior to 1863, in 1856, James White began to identify that the Millerite movement had ceased to be the church of Philadelphia and had become the church of Laodicea. His grandson, when writing Ellen White’s biography, writes about the history of 1856, and the Laodicean message.

Prvé prekliatie siedmich čias proti Efraimovi sa skončilo v roku 1798, čo bol čas konca, keď bolo odpečatené videnie o rieke Ulai z ôsmej a deviatej kapitoly Daniela. Prorocky označilo tak príchod posolstva prvého anjela, ako aj prorocký začiatok milleritského hnutia. Posledné prekliatie siedmich čias proti Júdovi sa skončilo v roku 1844, čo bol príchod posolstva tretieho anjela. O devätnásť rokov neskôr, v roku 1863, šesťdesiatpäť rokov predstavených na začiatku predpovede označilo koniec milleritského hnutia a začiatok laodicejskej Cirkvi adventistov siedmeho dňa. Sedem rokov pred rokom 1863, v roku 1856, James White začal rozpoznávať, že milleritské hnutie prestalo byť filadelfskou cirkvou a stalo sa cirkvou laodicejskou. Jeho vnuk pri písaní životopisu Ellen Whiteovej píše o dejinách roku 1856 a o laodicejskom posolstve.

## “The Laodicean Message

„Laodicejské posolstvo“

> “The Sabbathkeeping Adventists had taken the position that the messages to the seven churches in Revelation 2 and 3 pictured the experience of the Christian church down through the centuries. It was their conclusion that the message to the Laodicean church applied to those they now termed nominal Adventists, those who had not accepted the seventh-day Sabbath. In a short editorial in the Review of October 9, James White raised some thought provoking questions that he introduced by stating:

> Adventisti zachovávajúci sobotu zastávali stanovisko, že posolstvá siedmim cirkvám v Zjavení 2 a 3 zobrazujú skúsenosť kresťanskej cirkvi v priebehu storočí. Dospeli k záveru, že posolstvo laodicejskej cirkvi sa vzťahuje na tých, ktorých teraz označovali za menovitých adventistov, teda na tých, ktorí neprijali sobotu siedmeho dňa. V krátkom úvodníku v Review z 9. októbra James White nastolil niekoľko podnetných otázok, ktoré uviedol slovami:

> “The inquiry is beginning to come up afresh, ‘Watchman, What of the night?’ At present there is space for only a few questions, asked to call attention to the subject to which they relate. A full answer, we trust, will soon be given.—Review and Herald, Oct. 9, 1856.

> „Otázka sa znovu začína vynárať: ,Strážca, čo z noci?‘ Zatiaľ je priestor iba na niekoľko otázok, položených preto, aby upriamili pozornosť na predmet, ktorého sa týkajú. Dúfame, že úplná odpoveď bude čoskoro podaná. — Review and Herald, 9. októbra 1856.

> “Of the eleven questions he asked, it is the sixth that zeroed in on the Laodiceans.

> „Z jedenástich otázok, ktoré položil, sa šiesta zamerala priamo na Laodicejčanov.“

> “6. Does not the state of the Laodiceans (lukewarm, and neither cold nor hot) fitly illustrate the condition of the body of those who profess the third angel’s message?—Ibid.

> „6. Neznázorňuje stav Laodicejských (vlažní a ani studení, ani horúci) výstižne stav zástupu tých, ktorí vyznávajú posolstvo tretieho anjela? — Ibid.“

> “The last question lays the matter open:

> „Posledná otázka odhaľuje podstatu veci:

> “11. If this be our condition as a people, have we any real grounds to hope for the favor of God unless we heed the ‘counsel’ of the True Witness? I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. Revelation 3:18–21.—Ibid.

> „11. Ak je toto naším stavom ako ľudu, máme vôbec nejaký skutočný dôvod dúfať v Božiu priazeň, ak neposlúchneme ‚radu‘ Pravého Svedka? Radím ti, aby si si odo mňa kúpil zlato prepálené v ohni, aby si zbohatol; a biele rúcho, aby si bol odetý a aby sa neukázala hanba tvojej nahoty; a pomaž si oči očnou masťou, aby si videl. Tých, ktorých milujem, karhám a trescem: buď teda horlivý a čiň pokánie. Hľa, stojím pri dverách a klopem: ak niekto počuje môj hlas a otvorí dvere, vojdem k nemu a budem s ním večerať a on so mnou. Tomu, kto zvíťazí, dám sedieť so mnou na mojom tróne, tak ako som aj ja zvíťazil a posadil som sa so svojím Otcom na jeho tróne. Zjavenie 3:18–21.—Tamže.“

> “It is clear that the truth of the matter was just dawning on the mind of James White. The next issue of the Review carried a seven-column presentation of the seven churches, under that title. In his opening remarks he declared:

> „Je zrejmé, že pravda o tejto veci len práve začínala svitať v mysli Jamesa Whitea. Nasledujúce číslo Review prinieslo sedemstĺpcové pojednanie o siedmich cirkvách pod týmto názvom. Vo svojich úvodných poznámkach vyhlásil:“

> “We must agree with some modern expositors that these seven churches should be understood as representing seven conditions of the Christian church, in seven periods of time, covering the ground of the entire Christian age.—Ibid., Oct. 16, 1856.

> „Musíme súhlasiť s niektorými modernými vykladačmi, že týchto sedem cirkví treba chápať ako predstavujúcich sedem stavov kresťanskej cirkvi v siedmich časových obdobiach, ktoré pokrývajú celé obdobie kresťanského veku. — Ibid., 16. októbra 1856.

> “He then took up the prophecy, dealing with each church separately. Coming to the seventh, the Laodicean, he declared:

> „Potom sa ujal proroctva a zaoberal sa každou cirkvou osobitne. Keď prišiel k siedmej, laodicejskej, vyhlásil:“

> “How humbling to us as a people is the sad description of this church. And is not this dreadful description a most perfect picture of our present condition? It is; and it will be of no use to try to evade the force of this searching testimony to the Laodicean church. The Lord help us to receive it, and to profit by it.—Ibid.

> „Aké pokorujúce je pre nás ako ľud toto smutné vykreslenie tejto cirkvi. A nie je tento hrozný opis nanajvýš dokonalým obrazom nášho terajšieho stavu? Je; a nebude nijako užitočné pokúšať sa vyhnúť sile tohto prenikavého svedectva laodicejskej cirkvi. Nech nám Pán pomôže prijať ho a mať z neho úžitok. — Tamže“

> “After he devoted two columns to the Laodicean church, his closing remarks made a strong appeal:

> „Keď venoval laodicejskej cirkvi dva stĺpce, jeho záverečné poznámky obsahovali naliehavú výzvu:“

> “Dear brethren, we must overcome the world, the flesh, and the devil, or we shall have no part in the kingdom of God. . . . Lay hold of this work at once, and in faith claim the gracious promises to the repenting Laodiceans. Arise in the name of the Lord, and let your light shine to the glory of His blessed name.—Ibid.

> „Drahí bratia, musíme zvíťaziť nad svetom, telom a diablom, inak nebudeme mať nijaký podiel v Božom kráľovstve.... Okamžite sa chopte tohto diela a vo viere si prisvojte milostivé zasľúbenia dané kajúcim sa Laodicejčanom. Povstaňte v mene Pánovom a nech vaše svetlo svieti na slávu Jeho požehnaného mena. —Tamže“

> “The response from the field was electrifying. Wrote G. W. Holt from Ohio on October 20:

> „Odozva z terénu bola elektrizujúca. G. W. Holt z Ohia napísal 20. októbra:“

> “Yes, I do believe that we who are in the third message with the commandments of God and the faith of Jesus are the church this language is addressed to; and we cannot be too soon in applying for tried gold and white raiment, and eyesalve, that we may see.—Ibid., Nov. 6, 1856.

> „Áno, verím, že my, ktorí sme v treťom posolstve s prikázaniami Božími a vierou Ježišovou, sme cirkvou, ktorej je tento jazyk určený; a nemôžeme sa príliš skoro usilovať o získanie prepáleného zlata, bieleho rúcha a očnej masti, aby sme mohli vidieť.—Ibid., 6. novembra 1856.

> “From the Northeast a new voice was heard on the subject, that of Stephen N. Haskell, of Princeton, Massachusetts. As a first-day Adventist he had begun to preach at the age of 20; now three years later he was in the third angel’s message. A thorough Bible student, after having seen White’s brief initial editorial introducing the question of the seven churches, he chose to write an extended piece for the Review:

> „Zo severovýchodu zaznel na túto tému nový hlas, hlas Stephena N. Haskella z Princetonu v štáte Massachusetts. Ako adventista prvého dňa začal kázať vo veku dvadsiatich rokov; a teraz, o tri roky neskôr, bol v posolstve tretieho anjela. Ako dôkladný znalec Biblie, po tom, čo si prečítal Whiteov stručný úvodný úvodník uvádzajúci otázku siedmich cirkví, rozhodol sa napísať pre Review rozsiahlejší článok:“

> “The subject referred to has been one of deep interest to me for some months past. . . . I have for some time been led to believe that the message to the Laodiceans belongs to us; i.e., to those who believe in the third angel’s message, from many reasons which I consider to be good. I will mention two.—Ibid.

> „Predmet, o ktorom bola zmienka, ma už niekoľko uplynulých mesiacov hlboko zaujíma.... Už istý čas som vedený k presvedčeniu, že posolstvo Laodicejským patrí nám; t. j. tým, ktorí veria v posolstvo tretieho anjela, z mnohých dôvodov, ktoré pokladám za dobré. Uvediem dva. — Ibid.“

> “This he does, devoting two columns to his conclusions. As he closed he declared:

> „Takto postupuje, keď svojim záverom venuje dva stĺpce. Na záver vyhlásil:

> “A theory of the third angel’s message never, no never, will save us, without the wedding garment, which is the righteousness of the saints. We must perfect holiness in the fear of the Lord.—Ibid.

> „Teória posolstva tretieho anjela nás nikdy, veru nikdy, nezachráni bez svadobného rúcha, ktorým je spravodlivosť svätých. Musíme zdokonaľovať svätosť v bázni pred Pánom. — Tamže“

> “As James White continued his editorials on the message to the Laodicean church the concepts the Sabbathkeeping Adventists were now reading in the Review were startling, but on thoughtful, prayerful consideration they were seen to be applicable. The letters to the editor showed quite general agreement and indicated that a revival was under way. That the stirring message was not the outgrowth of excitement was attested to by the first article in Testimony No. 3, published in April, 1857, titled Be Zealous and Repent. It opens, “The Lord has shown me in vision some things concerning the church in its present lukewarm state, which I will relate to you.”—1T, p. 141. In this Ellen White presented what was shown to her of Satan’s attacks on the church through earthly prosperity and possessions.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 342–344.

> „Keď James White pokračoval vo svojich úvodníkoch o posolstve laodicejskému zboru, myšlienky, ktoré teraz adventisti zachovávajúci sobotu čítali v časopise Review, boli zarážajúce, no pri premyslenom a modlitebnom uvažovaní sa ukázalo, že sú použiteľné. Listy redakcii preukazovali pomerne všeobecný súhlas a naznačovali, že prebieha prebudenie. O tom, že toto burcujúce posolstvo nebolo výplodom vzrušenia, svedčil prvý článok v Testimony No. 3, vydanom v apríli 1857, s názvom Buď horlivý a kajaj sa. Začína sa slovami: „Pán mi vo videní ukázal niektoré veci týkajúce sa cirkvi v jej terajšom vlažnom stave, ktoré vám budem rozprávať.“ —1T, s. 141. Ellen Whiteová tu predstavila to, čo jej bolo ukázané o satanových útokoch na cirkev prostredníctvom pozemskej prosperity a majetku.“ Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, zväzok 1, 342–344.

The Millerite movement began prophetically as the Philadelphian church, and in 1856 it became the Laodicean church. Seven years later the movement ended, and the Seventh-day Adventist church began as the Laodicean church and will remain so, until it is spewed out of the mouth of the Lord. The movement of the one hundred and forty-four thousand came out of the fold of the Laodicean church, just as the Millerite movement came out of the fold of the church of Sardis. The movement of the one hundred and forty-four thousand parallels the Millerite movement in that the first movement changed from Philadelphia to Laodicea and the last movement changes from Laodicea to Philadelphia. The point of transition from Philadelphia unto Laodicea in Millerite history is specifically marked as 1856, so the point of transition must also be marked in the last movement, for God never changes. The point of transition is identified in Revelation eleven with the two prophets that are slain in the streets.

Milleritské hnutie sa prorocky začalo ako filadelfský zbor a v roku 1856 sa stalo laodicejským zborom. O sedem rokov neskôr sa toto hnutie skončilo a Cirkev adventistov siedmeho dňa sa začala ako laodicejský zbor a takou zostane, až kým nebude vypľutá z úst Pána. Hnutie stoštyridsaťštyritisíc vyšlo z lona laodicejského zboru, tak ako milleritské hnutie vyšlo z lona cirkvi v Sardách. Hnutie stoštyridsaťštyritisíc je paralelou milleritského hnutia v tom, že prvé hnutie sa zmenilo z Filadelfie na Laodiceu a posledné hnutie sa mení z Laodicey na Filadelfiu. Bod prechodu od Filadelfie k Laodicei je v milleritských dejinách výslovne označený rokom 1856, takže aj bod prechodu musí byť označený v poslednom hnutí, lebo Boh sa nikdy nemení. Bod prechodu je označený v jedenástej kapitole Zjavenia dvoma prorokmi, ktorí sú zabití na uliciach.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. Revelation 11:7, 8.

> A keď dokončia svoje svedectvo, šelma, ktorá vystupuje z bezodnej priepasti, povedie proti nim vojnu, premôže ich a zabije ich. A ich mŕtve telá budú ležať na ulici veľkého mesta, ktoré sa duchovne nazýva Sodoma a Egypt, kde bol ukrižovaný aj náš Pán. Zjavenie 11:7, 8.

The last movement would die, then stand and thereafter be resurrected as the ensign. In so doing it would align with the Republican horn. The Republican horn forms an image to the beast, and the beast that it forms the image of is addressed in Revelation seventeen, and that beast is identified as the fifth head that received a deadly wound, that would be resurrected as the eighth head. It would be resurrected as the eighth that was of the seven.

Posledné hnutie by zomrelo, potom by sa postavilo a následne by bolo vzkriesené ako zástava. Týmto by sa zosúladilo s republikánskym rohom. Republikánsky roh vytvára obraz šelmy a šelma, ktorej obraz vytvára, je opísaná v sedemnástej kapitole Zjavenia; táto šelma je stotožnená s piatou hlavou, ktorá utrpela smrteľnú ranu a ktorá by bola vzkriesená ako ôsma hlava. Bola by vzkriesená ako ôsma, ktorá bola z tých siedmich.

> And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:11.

> A šelma, ktorá bola a nie je, je i ôsma, a je zo siedmich, a ide do zatratenia. Zjavenie 17:11.

The Republican horn would form an image of that beast, and it therefore would be killed and then resurrected. When it was resurrected it would be the eighth head that was of the seven previous heads. The Protestant horn, rides upon the same earth beast as the Republican horn and would need to possess the same prophetic dynamics. The transition from Philadelphia to Laodicea in the Millerite movement prefigures the transition from the Laodicea to Philadelphia in the last movement.

Republikánsky roh by vytvoril obraz tej šelmy, a preto by bol usmrtený a potom vzkriesený. Keď by bol vzkriesený, bol by ôsmou hlavou, ktorá bola z predchádzajúcich siedmich hláv. Protestantský roh jazdí na tej istej pozemskej šelme ako republikánsky roh, a preto by musel niesť tú istú prorockú dynamiku. Prechod od Filadelfie k Laodicei v milleritskom hnutí predobrazuje prechod od Laodicey k Filadelfii v poslednom hnutí.

When the last movement received a deadly wound on July 18, 2020, it died as Laodicea. When, as represented in Revelation eleven it transitioned to Philadelphia, it would represent the eighth church, that is of the seven. The death in the year 2020, was paralleled by the Republican horn, for since the time of the end in 1989, there had been six presidents. The sixth president received a deadly wound, that will be healed in 2024. That head will then be the eighth head of the United States since the time of the end in 1989, and it will be of the seven. Both horns were the sixth that becomes the eighth. This truth is a large part of the message of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before the close of probation.

Keď posledné hnutie 18. júla 2020 utrpelo smrteľnú ranu, zomrelo ako Laodicea. Keď, ako je znázornené v jedenástej kapitole Zjavenia, prešlo do Filadelfie, predstavovalo by ôsmu cirkev, teda jednu zo siedmich. Smrť v roku 2020 mala svoju paralelu v republikánskom rohu, lebo od času konca v roku 1989 bolo šesť prezidentov. Šiesty prezident utrpel smrteľnú ranu, ktorá bude uzdravená v roku 2024. Táto hlava potom bude ôsmou hlavou Spojených štátov od času konca v roku 1989 a bude jednou zo siedmich. Oba rohy boli šiestym, ktorý sa stáva ôsmym. Táto pravda je veľkou súčasťou posolstva Zjavenia Ježiša Krista, ktoré je odpečatené tesne pred ukončením doby milosti.

For this reason, it is important to be clear about the Millerite history that typifies our current history. Sister White confirmed James White’s application of Laodicea upon the movement in 1856, so this is not an application that is derived by human logic. Seven years before the Seventh-day Adventist church was legally connected with the Republican horn, it was identified by inspiration as the Laodicean church. This means there has never been one day in the history of the Seventh-day Adventist church when it was anything other than naked, poor, blind, miserable and wretched. This prophetic reality provides the context and justification for recognizing the four escalating abominations of Ezekiel chapter eight as the four generations of Adventism.

Z tohto dôvodu je dôležité mať jasno v dejinách milleritov, ktoré sú predobrazom našich súčasných dejín. Sestra Whiteová v roku 1856 potvrdila použitie Jakuba Whitea na hnutie v súvislosti s Laodiceou, takže nejde o použitie odvodené z ľudskej logiky. Sedem rokov predtým, než sa Cirkev adventistov siedmeho dňa právne spojila s republikánskym rohom, bola inšpiráciou označená ako laodicejská cirkev. To znamená, že v dejinách Cirkvi adventistov siedmeho dňa nikdy nebol ani jediný deň, keď by bola niečím iným než nahá, chudobná, slepá, úbohá a biedna. Táto prorocká skutočnosť poskytuje kontext a oprávnenie na rozpoznanie štyroch stupňujúcich sa ohavností v ôsmej kapitole Ezechiela ako štyroch generácií adventizmu.

When the Millerite history is approached from the structure of Isaiah seven’s sixty-five years, it is to be recognized that the prophecy of the seven times is the prophetic umbrella that covers the entire history of the Millerite movement. In 1856, the message to the Laodicean church became present truth for Millerite Adventism. The one who presents the message of Laodicea was not James or Ellen White, it was the Faithful and True Witness.

Keď sa k dejinám milleritského hnutia pristupuje zo štruktúry šesťdesiatich piatich rokov siedmej kapitoly Izaiáša, treba rozpoznať, že proroctvo o siedmich časoch je prorockým zastrešujúcim rámcom, ktorý pokrýva celé dejiny milleritského hnutia. V roku 1856 sa posolstvo laodicejskej cirkvi stalo prítomnou pravdou pre milleritský adventizmus. Tým, kto predkladá posolstvo Laodicei, nebol James ani Ellen Whiteová, ale Verný a Pravdivý Svedok.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:14–22.

> Anjelovi laodicejského zboru napíš: Toto hovorí Amen, verný a pravdivý svedok, počiatok stvorenia Božieho: Poznám tvoje skutky, že nie si ani studený, ani horúci. Kiež by si bol studený alebo horúci! A tak, pretože si vlažný, a nie si ani studený, ani horúci, vypľujem ťa zo svojich úst. Pretože hovoríš: Som bohatý, zbohatol som a nič nepotrebujem; a nevieš, že si biedny, poľutovaniahodný, chudobný, slepý a nahý. Radím ti, aby si si odo mňa kúpil zlato prepálené v ohni, aby si zbohatol, i biele rúcho, aby si sa odel a aby sa neukázala hanba tvojej nahoty; a pomaž si oči masťou na oči, aby si videl. Ja všetkých, ktorých milujem, karhám a trescem; rozhorli sa teda a čiň pokánie. Hľa, stojím pri dverách a klopem; ak niekto počuje môj hlas a otvorí dvere, vojdem k nemu a budem s ním večerať, a on so mnou. Tomu, kto zvíťazí, dám sedieť so mnou na mojom tróne, ako som aj ja zvíťazil a posadil som sa so svojím Otcom na jeho tróne. Kto má ucho, nech počuje, čo Duch hovorí zborom. Zjavenie 3:14–22.

The True Witness identifies that if any man would “hear” His voice, He would come in and “sup with him.” If Laodicea would open the door, Christ would come in and sup with them. If Christ is allowed to enter, he brings a message, for the symbolism of eating represents the reception of a message. The message can be generalized as simply the Laodicean message, but that is a shallow consideration of what the message He offers represents. In 1856, Hiram Edson set forth a series of eight articles that contained the prophetic information that expands the understanding of the very first “time prophecy” the angels of God led William Miller to recognize and proclaim. In those eight articles, Edson correctly identifies the sixty-five years of Isaiah seven.

Pravý Svedok uvádza, že ak by niekto „počul“ Jeho hlas, vošiel by k nemu a „večeral by s ním“. Ak by Laodicea otvorila dvere, Kristus by vošiel k nim a večeral by s nimi. Ak je Kristovi dovolené vstúpiť, prináša posolstvo, lebo symbolika jedenia predstavuje prijatie posolstva. Posolstvo možno vo všeobecnosti označiť jednoducho ako laodicejské posolstvo, no to je povrchné zhodnotenie toho, čo predstavuje posolstvo, ktoré ponúka. Roku 1856 Hiram Edson predložil sériu ôsmich článkov, ktoré obsahovali prorocké informácie rozširujúce porozumenie vôbec prvého „časového proroctva“, ktoré anjeli Boží viedli Williama Millera rozpoznať a ohlasovať. V týchto ôsmich článkoch Edson správne identifikuje šesťdesiatpäť rokov zo siedmej kapitoly Izaiáša.

The beginning of Miller’s work was the discovery of the seven times, and seven years before the movement named after his service was to end, a deeper revelation of that very prophecy was offered to Millerite Adventism. It was offered in the same year they were identified by inspiration as Laodiceans. Prophetically, twenty-five hundred and twenty days later in 1863, Miller’s first discovery of prophetic time was rejected. The Laodicean message for the Advent movement arrived in 1856, and the Lord knocked on the door eight times, with eight articles to see if He could find entrance. At the ending of the movement, the True Witness wished to sup together with His people by dining upon the very first message of time from the beginning of the movement. His people refused to eat, and seven years, or twenty-five hundred and twenty prophetic days later, His people shut the door that had been opened with the key of David that had been placed into the hand of William Miller. They returned to an old Samaritan prophet who fed them a lie, sealing their fate to die between an ass and a lion.

Začiatkom Millerovho diela bolo objavenie siedmich časov a sedem rokov predtým, ako sa malo skončiť hnutie pomenované podľa jeho služby, bolo Milleritskému adventizmu ponúknuté hlbšie zjavenie práve tohto proroctva. Bolo mu ponúknuté v tom istom roku, v ktorom boli inšpiráciou označení za Laodicejských. Prorocky, o dvetisícpäťstodvadsať dní neskôr, v roku 1863, bolo Millerovo prvé objavenie prorockého času odmietnuté. Posolstvo Laodicei pre adventné hnutie prišlo v roku 1856 a Pán klopal na dvere osemkrát, ôsmimi článkami, aby zistil, či nájde vstup. Pri ukončení hnutia si Verný Svedok želal večerať spolu so svojím ľudom pri pokrme z úplne prvého posolstva času zo začiatku hnutia. Jeho ľud odmietol jesť a o sedem rokov, čiže o dvetisícpäťstodvadsať prorockých dní neskôr, jeho ľud zatvoril dvere, ktoré boli otvorené kľúčom Dávidovým, vloženým do ruky Williama Millera. Vrátili sa k starému samaritánskemu prorokovi, ktorý ich kŕmil lžou, a tak spečatili svoj údel zomrieť medzi oslom a levom.

In 1856, the Protestant horn was in the crisis of the valley of vision, for where there is no vision, the people perish. In 1856, the Republican horn was also in a crisis.

V roku 1856 sa protestantský roh nachádzal v kríze údolia videnia, lebo kde niet videnia, ľud hynie. V roku 1856 sa v kríze nachádzal aj republikánsky roh.

1856, marked a continuation of the violent conflict known as Bleeding Kansas, the Kansas-Missouri Border War. The struggle was over whether Kansas would enter the Union as a free state or a slave state. The conflict included violent clashes between pro-slavery and anti-slavery settlers.

Rok 1856 bol pokračovaním násilného konfliktu známeho ako Krvácajúci Kansas, pohraničná vojna Kansasu a Missouri. Zápas sa týkal toho, či Kansas vstúpi do Únie ako slobodný štát alebo ako otrokársky štát. Konflikt zahŕňal násilné zrážky medzi osadníkmi podporujúcimi otroctvo a osadníkmi vystupujúcimi proti otroctvu.

On May 22, 1856, a violent incident also occurred in the United States Senate chamber, when Congressman Preston Brooks, a pro-slavery advocate from South Carolina, brutally attacked Senator Charles Sumner of Massachusetts with his cane. Sumner had delivered an anti-slavery speech titled The Crime Against Kansas, which deeply offended Brooks. The caning incident highlighted the growing tensions between North and South over the issue of slavery.

22. mája 1856 došlo k násilnému incidentu aj v zasadačke Senátu Spojených štátov, keď kongresman Preston Brooks, zástanca otroctva z Južnej Karolíny, brutálne napadol senátora Charlesa Sumnera z Massachusetts svojou palicou. Sumner predniesol protiotrokársky prejav s názvom Zločin proti Kansasu, ktorý Brooksa hlboko urazil. Tento incident s palicovaním poukázal na rastúce napätie medzi Severom a Juhom v otázke otroctva.

In 1856, the Republican Party was founded as a response to the political turmoil caused by the Kansas-Nebraska Act, passed in 1854, which produced the growing opposition to the spread of slavery into new territories. The party’s first national convention was held in Philadelphia, and John C. Fremont was chosen as their first presidential candidate in the 1856 election.

V roku 1856 vznikla Republikánska strana ako reakcia na politické otrasy spôsobené zákonom Kansas-Nebraska, prijatým v roku 1854, ktorý vyvolal rastúci odpor proti rozširovaniu otroctva na nové územia. Prvý celoštátny zjazd strany sa konal vo Philadelphii a John C. Fremont bol zvolený za jej prvého prezidentského kandidáta vo voľbách roku 1856.

The Kansas-Nebraska Act organized the territories of Kansas and Nebraska and allowed the settlers in those territories to decide whether they would allow slavery within their borders. This concept, known as “popular sovereignty,” effectively repealed the Missouri Compromise of 1820, which had prohibited slavery north of the 36°30’ parallel in the Louisiana Territory. The act had a profound impact on the issue of slavery in the territories. It reignited sectional tensions because it opened the possibility that slavery could expand into areas that were previously considered free soil, such as Kansas. The passage of the Kansas-Nebraska Act led to a rush of pro-slavery and anti-slavery settlers into the Kansas Territory, each hoping to influence the outcome of the popular sovereignty vote. This competition for control of the territory led to violent clashes and a period of lawlessness known as Bleeding Kansas in 1856.

Kansas-nebraský zákon zriadil teritóriá Kansas a Nebraska a umožnil osadníkom na týchto územiach rozhodnúť, či na svojom území pripustia otroctvo. Tento koncept, známy ako „ľudová zvrchovanosť“, fakticky zrušil Missourský kompromis z roku 1820, ktorý zakazoval otroctvo severne od rovnobežky 36°30’ na území Louisiany. Tento zákon mal hlboký dosah na otázku otroctva v teritóriách. Znovu rozdúchal napätie medzi jednotlivými časťami krajiny, pretože otvoril možnosť, že otroctvo sa rozšíri do oblastí, ktoré sa predtým považovali za slobodnú pôdu, ako napríklad Kansas. Prijatie Kansas-nebraského zákona viedlo k prílevu osadníkov podporujúcich otroctvo aj odporujúcich otroctvu do Teritória Kansas, pričom každá strana dúfala, že ovplyvní výsledok hlasovania o ľudovej zvrchovanosti. Toto súperenie o kontrolu nad teritóriom viedlo k násilným zrážkam a k obdobiu bezprávia známemu ako Krvácajúci Kansas v roku 1856.

The presidential election of 1856 was a significant political event. It featured a three-way race between Democrat James Buchanan, Republican John C. Fremont, and former President Millard Fillmore of the American Party. James Buchanan won the election and became the 15th President of the United States.

Prezidentské voľby v roku 1856 boli významnou politickou udalosťou. Išlo o trojstranný súboj medzi demokratom Jamesom Buchananom, republikánom Johnom C. Fremontom a bývalým prezidentom Millardom Fillmorom za Americkú stranu. James Buchanan vo voľbách zvíťazil a stal sa pätnástym prezidentom Spojených štátov.

James Buchanan’s presidency is primarily known for its failure to effectively address the growing tensions and divisions between the North and the South, ultimately culminating in the outbreak of the American Civil War shortly after he left office. His presidency is often viewed as one of the least successful presidency in American history, due to these significant failures in leadership and crisis management.

Prezidentstvo Jamesa Buchanana je známe predovšetkým tým, že nedokázalo účinne riešiť narastajúce napätie a rozpory medzi Severom a Juhom, čo napokon vyvrcholilo vypuknutím americkej občianskej vojny krátko po tom, ako opustil úrad. Jeho prezidentstvo sa pre tieto závažné zlyhania vo vedení a zvládaní krízy často považuje za jedno z najmenej úspešných prezidentstiev v amerických dejinách.

The infamous Dred Scott Decision in 1857, declared that slaves whether enslaved or free were not citizens and could not sue in federal courts. It also declared that Congress could not prevent slavery in the territories of the United States. The Democrat Buchanan publicly endorsed the pro-slavery Dred Scott Decision.

Neslávne známe rozhodnutie vo veci Dred Scott z roku 1857 vyhlásilo, že otroci, či už zotročení alebo slobodní, nie sú občanmi a nemôžu podávať žaloby na federálnych súdoch. Takisto vyhlásilo, že Kongres nemôže zabrániť otroctvu na územiach Spojených štátov. Demokrat Buchanan verejne podporil prootrokárske rozhodnutie Dred Scott.

Not only did the pro-slavery position of the Democrat Buchanan allow tensions to escalate into Civil War, but his inability to manage the economics of the country led to the Panic of 1857, which was one of the greatest economic downturns in American history prior to the great depression. The Panic of 1857 resulted in a severe economic depression that lasted several years. Businesses and banks closed, unemployment increased and the stock market declined.

Nielenže prootrokársky postoj demokrata Buchanana umožnil, aby napätie prerástlo do občianskej vojny, ale jeho neschopnosť riadiť hospodárstvo krajiny viedla aj k Panike roku 1857, ktorá bola jedným z najväčších hospodárskych poklesov v amerických dejinách pred Veľkou hospodárskou krízou. Panika roku 1857 vyústila do ťažkej hospodárskej depresie, ktorá trvala niekoľko rokov. Podniky a banky zatvárali, nezamestnanosť rástla a akciový trh klesal.

During Buchanan’s presidency the Southern states began their process of seceding from the Union, and they broke away in response to the election of the Republican Abraham Lincoln, in 1860. Buchanan took a passive approach to the secession crisis, arguing that the federal government lacked the authority to forcibly prevent secession. This lack of decisive action allowed the secession movement to gain momentum. His lack of strong leadership and his reluctance to take decisive action to address the secession crisis contributed to the South’s perception that it could leave the Union without facing military opposition.

Počas Buchananovho prezidentstva začali južné štáty proces svojho odtrhnutia od Únie a odtrhli sa v reakcii na zvolenie republikána Abrahama Lincolna v roku 1860. Buchanan zaujal voči kríze odtrhnutia pasívny postoj a tvrdil, že federálna vláda nemá právomoc násilne zabrániť odtrhnutiu. Tento nedostatok rozhodného konania umožnil hnutiu za odtrhnutie nabrať na sile. Jeho nedostatok pevného vodcovstva a neochota podniknúť rozhodné kroky na riešenie krízy odtrhnutia prispeli k presvedčeniu Juhu, že môže opustiť Úniu bez toho, aby čelil vojenskému odporu.

In 1860, Abraham Lincoln the first Republican president, was elected. On January 1, 1863, President Lincoln signed and issued the final Emancipation Proclamation, which declared that all enslaved people in Confederate-held territory were to be set free. This executive order had a significant impact on the Civil War as it turned the conflict into a struggle not only to preserve the Union, but also to end slavery. The Emancipation Proclamation did not immediately free all enslaved individuals. It applied specifically to Confederate-held territory, where the Union had limited authority. As Union forces advanced and gained control over Confederate territory, the proclamation was enforced, and enslaved people in those areas were set free. The Emancipation Proclamation was a crucial step toward the eventual abolition of slavery in the United States and paved the way for the passage of the Thirteenth Amendment to the U.S. Constitution, which was passed and ratified on December 6, 1865.

V roku 1860 bol zvolený Abraham Lincoln, prvý republikánsky prezident. Dňa 1. januára 1863 prezident Lincoln podpísal a vydal konečné Vyhlásenie o emancipácii, ktoré vyhlásilo, že všetci zotročení ľudia na území ovládanom Konfederáciou majú byť oslobodení. Toto výkonné nariadenie malo významný vplyv na občiansku vojnu, keďže zmenilo konflikt na zápas nielen za zachovanie Únie, ale aj za ukončenie otroctva. Vyhlásenie o emancipácii neoslobodilo okamžite všetkých zotročených jednotlivcov. Vzťahovalo sa osobitne na územie ovládané Konfederáciou, kde mala Únia obmedzenú právomoc. Ako postupovali sily Únie a získavali kontrolu nad územím Konfederácie, vyhlásenie sa začalo uplatňovať a zotročení ľudia v týchto oblastiach boli oslobodzovaní. Vyhlásenie o emancipácii bolo rozhodujúcim krokom k napokon dosiahnutému zrušeniu otroctva v Spojených štátoch a pripravilo cestu na prijatie trinásteho dodatku k Ústave Spojených štátov, ktorý bol prijatý a ratifikovaný 6. decembra 1865.

The Republican horn from the 1850’s onward was in the crisis of the issue of slavery. Two primary divisions in the country represented by two primary classes of political thought. A separation process began in 1856 as anti and pro slavery groups moved into the Kansas territory in attempt to uphold their views of slavery, at the very time Philadelphia was being separated from Laodicea. Democrats were pro-slavery and Republicans were anti-slavery.

Republikánsky roh od 50. rokov 19. storočia vstúpil do krízy v otázke otroctva. Dve hlavné rozdelenia v krajine predstavovali dve základné triedy politického myslenia. Proces oddeľovania sa začal v roku 1856, keď sa protiotrokárske a prootrokárske skupiny presúvali na územie Kansasu v snahe presadiť svoje názory na otroctvo, práve v tom čase, keď sa Filadelfia oddeľovala od Laodicey. Demokrati boli prootrokárski a republikáni boli protiotrokárski.

In 1856, Bleeding Kansas represented a microcosm of the impending war. In that year a pro-slavery Democrat was elected as head of the Republican horn, and his ineffective leadership became the symbol of an ineffective presidency, until these recent last days. He preceded the first Republican president that was forced to clean up the mess left by Buchanan’s presidency.

V roku 1856 predstavoval Krvácajúci Kansas mikrosvet nastávajúcej vojny. V tom roku bol za hlavu republikánskeho rohu zvolený demokrat podporujúci otroctvo a jeho neúčinné vedenie sa až do týchto nedávnych posledných dní stalo symbolom neúčinného prezidentstva. Predchádzal prvému republikánskemu prezidentovi, ktorý bol prinútený upratať chaos zanechaný Buchananovým prezidentstvom.

By 1863, the Republican horn made the most significant executive order in the history of the earth beast of Revelation thirteen. The executive order was addressing slavery. One paragraph of the proclamation states, “That on the first day of January, in the year of our Lord one thousand eight hundred and sixty-three, all persons held as slaves within any State or designated part of a State, the people whereof shall then be in rebellion against the United States, shall be then, thenceforward, and forever free; and the Executive Government of the United States, including the military and naval authority thereof, will recognize and maintain the freedom of such persons, and will do no act or acts to repress such persons, or any of them, in any efforts they may make for their actual freedom.” Though the resolution of the problem of slavery was historically incomplete at that point, the essence of the Constitution is recognized when Lincoln wrote, “all persons held as slaves within any state … shall be then, thenceforward, and forever free.”

Do roku 1863 republikánsky roh vydal najvýznamnejšie výkonné nariadenie v dejinách zeme podobnej šelmy zo Zjavenia trinástej kapitoly. Toto výkonné nariadenie sa týkalo otroctva. Jeden odsek vyhlásenia uvádza: „Že prvého dňa januára, v roku nášho Pána tisíc osemsto šesťdesiattri, všetky osoby držané ako otroci v ktoromkoľvek štáte alebo v určenej časti štátu, ktorého ľud bude vtedy v vzbure proti Spojeným štátom, budú vtedy, od toho času a navždy slobodné; a výkonná vláda Spojených štátov, vrátane jej vojenskej a námornej moci, uzná a zachová slobodu takýchto osôb a nevykoná nijaký čin ani činy na potlačenie takýchto osôb alebo ktorejkoľvek z nich v akomkoľvek úsilí, ktoré môžu vynaložiť na dosiahnutie svojej skutočnej slobody.“ Hoci vyriešenie problému otroctva bolo v tom bode z historického hľadiska neúplné, podstata Ústavy je rozpoznaná vtedy, keď Lincoln napísal: „všetky osoby držané ako otroci v ktoromkoľvek štáte … budú vtedy, od toho času a navždy slobodné.“

Lincoln was returning to the foundational principle expressed in the Constitution, which identifies that “all men are created equal.” Lincoln was returning to the foundational truths at the same time the Protestant horn was rejecting its foundational prophecy, which is the prophecy of slavery. Therefore, at the very time the Republican horn was making its most significant “executive order” in history concerning slavery, the Protestant horn made the most significant executive order in its prophetic history concerning the prophecy of slavery, represented by Moses’ oath and curse. The Republican horn chose to return to the foundations, the Protestant horn chose to reject its foundation and return to those it had been instructed to never return unto.

Lincoln sa vracal k základnej zásade vyjadrenej v Ústave, ktorá uvádza, že „všetci ľudia sú stvorení si rovní“. Lincoln sa vracal k základným pravdám práve v tom istom čase, keď protestantský roh odmietal svoje základné proroctvo, ktorým je proroctvo o otroctve. Preto práve v tom čase, keď republikánsky roh vydával najvýznamnejšie „výkonné nariadenie“ vo svojej histórii týkajúce sa otroctva, protestantský roh vydal najvýznamnejšie výkonné nariadenie vo svojej prorockej histórii týkajúce sa proroctva o otroctve, znázorneného Mojžišovou prísahou a kliatbou. Republikánsky roh sa rozhodol vrátiť k základom, protestantský roh sa rozhodol odmietnuť svoj základ a vrátiť sa k tým, ku ktorým mu bolo nariadené, aby sa k nim nikdy nevracal.

In 1863, the Republican horn had been divided into two camps, as was ancient Israel’s kingdom divided in the time of Jeroboam and Rehoboam. In 1863, the Protestant horn became legally attached to the Republican horn, as represented by Jeroboam’s two altars at Bethel and Dan. The two horns move through history in parallel to each other, and the history of 1863, especially represents the history of the last days.

V roku 1863 bol republikánsky roh rozdelený na dva tábory, tak ako bolo v časoch Jeroboama a Rechabeáma rozdelené kráľovstvo starovekého Izraela. V roku 1863 sa protestantský roh stal právne pripútaným k republikánskemu rohu, čo je znázornené Jeroboamovými dvoma oltármi v Bételi a v Dane. Oba rohy sa dejinami pohybujú navzájom paralelne a dejiny roku 1863 obzvlášť predstavujú dejiny posledných dní.

Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand with a few prophetic caveats. One of those caveats is that the target audience in Millerite history was first those outside the movement, and thereafter the movement itself. In the movement of the one hundred and forty-four thousand the two voices of Revelation eighteen, identify two target audiences, but those targets are in reverse of Millerite history. The first target is God’s people and the second voice is God’s other flock, that are still in Babylon.

Milleritské dejiny sa opakujú v dejinách stoštyridsiatichštyritisíc s niekoľkými prorockými výhradami. Jedna z týchto výhrad spočíva v tom, že cieľovým publikom v milleritských dejinách boli najprv tí, čo stáli mimo hnutia, a potom samotné hnutie. V hnutí stoštyridsiatichštyritisíc však dva hlasy zo Zjavenia osemnástej kapitoly označujú dve cieľové skupiny, no tieto ciele sú v opačnom poradí než v milleritských dejinách. Prvým cieľom je Boží ľud a druhým hlasom je Božie iné stádo, ktoré je ešte stále v Babylone.

Another prophetic caveat is that though both histories transcend from one church unto another, the Millerites moved from Philadelphia to Laodicea, and the mighty movement of the third angel moves from Laodicea unto Philadelphia. This identifies that the Millerites went from the sixth unto the seventh church and the one hundred and forty-four thousand go from the seventh church unto the eighth church, which is of the seven.

Ďalšou prorockou výhradou je, že hoci obe dejiny prechádzajú z jednej cirkvi do druhej, milleriti prešli z Filadelfie do Laodicey a mocné hnutie tretieho anjela prechádza z Laodicey do Filadelfie. To ukazuje, že milleriti prešli zo šiestej do siedmej cirkvi a stoštyridsaťštyritisíc prechádzajú zo siedmej cirkvi do ôsmej cirkvi, ktorá je z tých siedmich.

The Republican horn began its movement from a pro-slavery nation unto an anti-slavery nation in the history surrounding 1863. The crisis of that history established two political parties that are the same antagonists in these “last days.” Just as the first Republican president from that history was assassinated just days after the war ended, the last Republican president was symbolically assassinated and left in the street as dead while the world rejoiced. He was assassinated, not just days after the Civil War ended, but just before the final civil war begins.

Republikánsky roh začal svoj pohyb od otrokárskeho národa k protiotrokárskemu národu v dejinách okolo roku 1863. Kríza týchto dejín ustanovila dve politické strany, ktoré sú tými istými protivníkmi aj v týchto „posledných dňoch“. Tak ako bol prvý republikánsky prezident z týchto dejín zavraždený len niekoľko dní po skončení vojny, aj posledný republikánsky prezident bol symbolicky zavraždený a ponechaný na ulici ako mŕtvy, zatiaľ čo svet sa radoval. Bol zavraždený nie len niekoľko dní po skončení Občianskej vojny, ale tesne predtým, ako sa začne posledná občianska vojna.

The first Republican president was preceded by the most ineffective president of American history, and the last Republican president will be preceded by the same. The ineffectiveness of the Democratic president that preceded the first Republican president precipitated the crisis that evolved into the civil war, and the same ineffectiveness is now taking place. The Democratic president that precedes the last Republican president managed the economy in such a fashion that it produced the greatest economic crash in American history up until that point in time. The two horns run parallel unto the Sunday law. In 1863, the first generation of both horns began, and for both horns the fourth and final generation will be facing the east, and bowing down to the sun.

Prvému republikánskemu prezidentovi predchádzal najneefektívnejší prezident v amerických dejinách a poslednému republikánskemu prezidentovi bude predchádzať ten istý. Neefektívnosť demokratického prezidenta, ktorý predchádzal prvému republikánskemu prezidentovi, urýchlila krízu, ktorá prerástla do občianskej vojny, a tá istá neefektívnosť sa odohráva aj teraz. Demokratický prezident, ktorý predchádza poslednému republikánskemu prezidentovi, riadil hospodárstvo takým spôsobom, že to až do toho času vyústilo do najväčšieho hospodárskeho krachu v amerických dejinách. Oba rohy prebiehajú rovnobežne až po nedeľný zákon. V roku 1863 sa začala prvá generácia oboch rohov a pri oboch rohoch bude štvrtá a posledná generácia obrátená na východ a bude sa klaňať slnku.

The Elijah message is always accompanied with the judgments of God confirming the message of warning. The society of the world is now living as the people before the flood. They are eating, drinking and expecting the globalist techno-giants to solve any problem that might arise. God’s Word is identifying that the world is now on the verge of a tremendous crisis.

Posolstvo Eliášovo je vždy sprevádzané Božími súdmi, ktoré potvrdzujú posolstvo varovania. Spoločnosť sveta dnes žije ako ľudia pred potopou. Jedia, pijú a očakávajú, že globalistickí technologickí giganti vyriešia každý problém, ktorý by mohol vzniknúť. Božie Slovo ukazuje, že svet je teraz na pokraji obrovskej krízy.

> “‘What of the night?’ Do I discern the import of these messages? Do I understand the place they occupy in the closing work of the great remedial system? Am I so familiar with the ‘sure word of prophecy’ that I can see in the events transpiring around me positive evidence that the coming King is even at the door? Do I sense the responsibility that rests upon me, in view of the light God has given? Am I using every talent entrusted to me as his steward, in well-directed effort to rescue the perishing? or am I lukewarm and indifferent, partly mixed up with a wicked world, using the means and ability God has given me, largely in self-gratification, caring more for my own ease and comfort than for the advancement of his cause? Am I by my course strengthening ‘the conviction that has been gaining ground in the world that Seventh-day Adventists are giving the trumpet an uncertain sound, and are following in the path of worldlings’?

> „‚Čo z noci?‘ Rozpoznávam význam týchto posolstiev? Rozumiem miestu, ktoré zaujímajú v záverečnom diele veľkého nápravného systému? Som natoľko oboznámený s ‚pevným prorockým slovom‘, že v udalostiach odohrávajúcich sa okolo mňa vidím jasný dôkaz, že prichádzajúci Kráľ je už predo dvermi? Uvedomujem si zodpovednosť, ktorá na mne spočíva vzhľadom na svetlo, ktoré mi Boh dal? Využívam každý talent, ktorý mi bol zverený ako jeho správcovi, v správne zameranom úsilí zachraňovať hynúcich? Alebo som vlažný a ľahostajný, čiastočne pomiešaný s bezbožným svetom, používajúc prostriedky a schopnosti, ktoré mi Boh dal, prevažne na uspokojovanie seba samého, dbajúc viac o svoje vlastné pohodlie a pohodlnosť než o napredovanie jeho diela? Upevňujem svojím konaním ‚presvedčenie, ktoré sa vo svete čoraz viac šíri, že adventisti siedmeho dňa vydávajú neurčitý zvuk trúby a kráčajú po ceste svetských ľudí‘?“

> “We hear the footsteps of an approaching God to punish the world for their iniquity. The end of time is close upon us. The world’s inhabitants are being bound in bundles to be burned. Shall you be bound up with the tares? Do you realize that every year thousands and thousands and ten times ten thousand souls are perishing, dying in their sins? The plagues and judgments of God are already doing their work, and souls are going to ruin because the light of truth has not been flashed upon their pathway.” General Conference Daily Bulletin, April 1, 1897.

> „Počujeme kroky prichádzajúceho Boha, ktorý má potrestať svet za jeho neprávosť. Koniec času je tesne pred nami. Obyvatelia sveta sú zväzovaní do snopov, aby boli spálení. Máš byť aj ty zviazaný s kúkoľom? Uvedomuješ si, že každoročne hynú tisíce a tisíce a desaťtisíckrát desaťtisíce duší, umierajúc vo svojich hriechoch? Rany a súdy Božie už konajú svoje dielo a duše smerujú do záhuby, pretože svetlo pravdy nezasvietilo na ich cestu.“ General Conference Daily Bulletin, 1. apríla 1897.

> With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:9.

> Svojou dušou som po tebe túžil v noci; áno, svojím duchom vo svojom vnútri ťa budem včasne hľadať; lebo keď sú tvoje súdy na zemi, obyvatelia sveta sa učia spravodlivosti. Izaiáš 26:9.

Back to Articles