Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-Four

Skrytá história štyridsiateho verša – dvadsiateho štvrtého čísla

Ezekiel Number Five

Ezechiel číslo päť

Author

Jeff Pippenger

Published

August 10, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage from Testimonies¸ volume five, which we have been considering for a few articles now; we are informed of the vision of the temple given to Ezekiel, Isaiah and John:

V pasáži z Testimonies, zväzok päť, ktorou sa už niekoľko článkov zaoberáme, sme oboznámení s videním chrámu, ktoré bolo dané Ezechielovi, Izaiášovi a Jánovi:

> “These lessons are for our benefit. We need to stay our faith upon God, for there is just before us a time that will try men’s souls. Christ, upon the Mount of Olives, rehearsed the fearful judgments that were to precede His second coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars.’ ‘Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places. All these are the beginning of sorrows.’ While these prophecies received a partial fulfillment at the destruction of Jerusalem, they have a more direct application to the last days.”

> „Tieto poučenia sú pre náš úžitok. Potrebujeme upevniť svoju vieru v Boha, lebo bezprostredne pred nami je čas, ktorý vyskúša ľudské duše. Kristus na Olivovom vrchu opísal hrozné súdy, ktoré mali predchádzať Jeho druhému príchodu: ‚Budete počuť o vojnách a chýroch o vojnách.‘ ‚Povstane národ proti národu a kráľovstvo proti kráľovstvu; a budú hlady, morové nákazy a zemetrasenia na rozličných miestach. To všetko je začiatok bolestí.‘ Hoci sa tieto proroctvá čiastočne naplnili pri zničení Jeruzalema, majú ešte priamejšie uplatnenie na posledné dni.“

## The Ninth of Av

Deviaty deň mesiaca av

Tisha B’Av, which means “the Ninth of Av” in Hebrew is the Jewish day that commemorates the destruction of both the First Temple by the Babylonians in 586 BC and the Second Temple by Titus in the year 70. Both destruction's occurred on the same calendar date—the 9th day of the Hebrew month of Av (usually falling in July or August on the Gregorian calendar). When Sister White aligns the destruction of Jerusalem to the “time that will try men’s souls” in the last days, she is identifying two destructions which both illustrate the soon-coming Sunday law.

Tiša be-Av, čo v hebrejčine znamená „deviaty deň mesiaca av“, je židovský deň pripomínajúci zničenie Prvého chrámu Babylončanmi v roku 586 pred Kr. i Druhého chrámu Titom v roku 70. Obe zničenia nastali v ten istý kalendárny deň — 9. deň hebrejského mesiaca av (ktorý podľa gregoriánskeho kalendára zvyčajne pripadá na júl alebo august). Keď sestra Whiteová spája zničenie Jeruzalema s „časom, ktorý bude skúšať duše ľudí“ v posledných dňoch, poukazuje na dve zničenia, ktoré obe znázorňujú čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon.

Verse sixteen of Daniel eleven represents that Sunday law, and aligns with verse forty-one. In Ezekiel the destruction of Jerusalem is used to illustrate the separation of the wise and foolish virgins at the Sunday law. Ezekiel was a captive in Babylon when he was miraculously transported to Jerusalem to view that very separation in chapter eight through eleven.

Šestnásty verš jedenástej kapitoly Daniela predstavuje ten nedeľný zákon a zodpovedá štyridsiatemu prvému veršu. V Ezechielovi sa zničenie Jeruzalema používa na znázornenie oddelenia múdrych a pochabých panien pri nedeľnom zákone. Ezechiel bol zajatcom v Babylone, keď bol zázračne prenesený do Jeruzalema, aby v ôsmej až jedenástej kapitole sledoval práve toto oddelenie.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. Ezekiel 8:1–3.

> A stalo sa v šiestom roku, v šiestom mesiaci, piateho dňa mesiaca, keď som sedel vo svojom dome a starší Judska sedeli predo mnou, že tam na mňa doľahla ruka Pána Hospodina. A hľadel som, a hľa, podoba ako výzor ohňa: od výzoru jeho bedier nadol oheň, a od jeho bedier nahor ako výzor jasu, ako farba jantáru. A vystrel podobu ruky a chytil ma za prameň vlasov mojej hlavy; a duch ma pozdvihol medzi zem a nebo a priviedol ma v Božích videniach do Jeruzalema, ku vchodu vnútornej brány, ktorá hľadí na sever, kde bolo sídlo obrazu žiarlivosti, ktorý popudzuje k žiarlivosti. Ezechiel 8:1–3.

The four chapters of eight through eleven are a description of the separation, and Sister White, when commenting on Ezekiel nine identifies not only that it was the same sealing as Revelation chapter seven, but that Jerusalem represents the Laodicean Seventh-day Adventist church in the latter days.

Štyri kapitoly, od ôsmej po jedenástu, sú opisom oddelenia, a sestra Whiteová pri komentári k deviatej kapitole Ezechiela uvádza nielen to, že išlo o to isté zapečaťovanie ako v siedmej kapitole Zjavenia, ale aj to, že Jeruzalem predstavuje laodicejskú Cirkev adventistov siedmeho dňa v posledných dňoch.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „Trieda ľudí, ktorá nepociťuje zármutok nad vlastným duchovným úpadkom ani nežiali nad hriechmi iných, zostane bez Božej pečate. Pán poveruje svojich poslov, mužov so zbraňami skazy v rukách: ‚Choďte za ním mestom a udierajte; nech vaše oko nešetrí a nezľutujte sa: celkom pobite starých i mladých, panny i malé deti, i ženy; ale nepriblížte sa k nijakému človeku, na ktorom je znamenie; a začnite pri mojej svätyni. Potom začali pri starcoch, ktorí boli pred domom.‘“

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> „Tu vidíme, že cirkev — Pánova svätyňa — bola prvá, ktorá pocítila úder Božieho hnevu. Starci, tí, ktorým Boh dal veľké svetlo a ktorí stáli ako strážcovia duchovných záujmov ľudu, zradili svoju dôveru. Zaujali stanovisko, že nemusíme očakávať zázraky a zjavné prejavy Božej moci ako v niekdajších dňoch. Časy sa zmenili. Tieto slová upevňujú ich neveru a hovoria: Pán neurobí dobre ani zle. Je príliš milosrdný na to, aby svoj ľud navštívil súdom. Tak sa z úst mužov, ktorí už nikdy viac nepozdvihnú svoj hlas ako trúbu, aby ukázali Božiemu ľudu jeho priestupky a domu Jákobovmu jeho hriechy, ozýva volanie: ‚Pokoj a bezpečnosť!‘ Títo nemí psi, ktorí nechceli štekať, sú práve tí, ktorí pocítia spravodlivú pomstu urazeného Boha. Muži, panny i malé deti hynú všetci spolu.“

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> „Ohavnosti, nad ktorými verní vzdychali a volali, boli všetkým, čo mohli postrehnúť obmedzené ľudské oči, no zďaleka najhoršie hriechy, tie, ktoré vzbudzovali žiarlivosť čistého a svätého Boha, zostávali neodhalené. Veľký Skúmateľ sŕdc pozná každý hriech spáchaný v tajnosti tými, ktorí páchajú neprávosť. Títo ľudia sa vo svojich klamstvách cítia bezpečne a pre Jeho zhovievavosť hovoria, že Pán nevidí, a potom konajú, akoby opustil zem. On však odhalí ich pokrytectvo a pred očami iných vyjaví tie hriechy, ktoré sa tak starostlivo usilovali ukryť.

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> „Žiadna prevaha hodnosti, dôstojnosti ani svetskej múdrosti, nijaké postavenie v posvätnom úrade neuchráni ľudí pred obetovaním zásad, ak sú ponechaní svojim vlastným ľstivým srdciam. Tí, ktorí boli pokladaní za hodných a spravodlivých, sa ukazujú ako hlavní vodcovia odpadnutia a príklady ľahostajnosti i zneužívania Božích milostí. Ich bezbožné počínanie už nebude ďalej trpieť a vo svojom hneve s nimi naloží bez milosti.“

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> „Pán len s nevôľou odníma svoju prítomnosť tým, ktorí boli požehnaní veľkým svetlom a ktorí pocítili moc slova pri službe druhým. Kedysi boli Jeho vernými služobníkmi, požívali priazeň Jeho prítomnosti a vedenia; no odvrátili sa od Neho a zaviedli iných do bludu, a preto sa dostávajú pod Božiu nepriazeň.“ Testimonies, zväzok 5, 211, 212.

The entire book of Ezekiel is set within the context of the destruction of Jerusalem. In Ezekiel’s testimony the siege of Nebuchadnezzar that lasted a year and a half is specifically marked, but the “more direct application” of Jesus' warning in Matthew twenty-four is in the latter days. In Ezekiel that line of truth is found in chapter twenty-four.

Celá kniha Ezechiela je zasadená do kontextu zničenia Jeruzalema. V Ezechielovom svedectve je osobitne vyznačené obliehanie Nabuchodonozora, ktoré trvalo rok a pol, no „priamejšie uplatnenie“ Ježišovho varovania v Matúšovi dvadsaťštyri sa vzťahuje na posledné dni. U Ezechiela sa táto línia pravdy nachádza v dvadsiatej štvrtej kapitole.

## January 15, 588 BC

15. január 588 pred Kr.

> Again in the ninth year, in the tenth month, in the tenth day of the month, the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, write thee the name of the day, even of this same day: the king of Babylon set himself against Jerusalem this same day. Ezekiel 24:1, 2.

> A znova, v deviatom roku, v desiatom mesiaci, desiateho dňa mesiaca, zaznelo ku mne slovo Hospodinovo takto: Synu človeka, zapíš si meno tohto dňa, práve tohto dňa; v ten istý deň sa babylonský kráľ postavil proti Jeruzalemu. Ezechiel 24:1, 2.

On this date, which is also established on other biblical witnesses, a siege of eighteen months began. The word of the Lord that came to Ezekiel on that date consisted of the parable of the bloody city that is illustrated with a boiling pot followed by a great fire. The parable clearly is representing the judgment upon Jerusalem, and it is followed in the same chapter with Ezekiel’s wife being laid to rest by a stroke as a symbol that the siege that would ultimately destroy the sanctuary had begun.

V tento dátum, ktorý je potvrdený aj inými biblickými svedectvami, sa začalo osemnásťmesačné obliehanie. Slovo Hospodinovo, ktoré prišlo k Ezechielovi v ten deň, pozostávalo z podobenstva o krvavom meste, znázorneného vriacim hrncom, po ktorom nasleduje veľký oheň. Podobenstvo zjavne predstavuje súd nad Jeruzalemom a v tej istej kapitole po ňom nasleduje uloženie Ezechielovej manželky do pokoja ranou ako znamenie, že sa začalo obliehanie, ktoré malo napokon zničiť svätyňu.

> Also the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, behold, I take away from thee the desire of thine eyes with a stroke: yet neither shalt thou mourn nor weep, neither shall thy tears run down. Forbear to cry, make no mourning for the dead, bind the tire of thine head upon thee, and put on thy shoes upon thy feet, and cover not thy lips, and eat not the bread of men. So I spake unto the people in the morning: and at even my wife died; and I did in the morning as I was commanded. Ezekiel 24:15–18.

> A opäť zaznelo ku mne slovo Hospodinovo: Syn človeka, hľa, jedným úderom ti odnímam žiadosť tvojich očí; ale nebudeš smútiť ani plakať, ani ti nepotečú slzy. Vzdychaj potichu, nevykonávaj smútočný obrad za mŕtvych, uviaž si turban na hlavu a obuj si obuv na nohy, nezakrývaj si fúzy a nejedz chlieb od ľudí. A hovoril som ľudu ráno; večer potom zomrela moja žena, a ráno som urobil tak, ako mi bolo prikázané. Ezechiel 24:15–18.

Then the people around Ezekiel asked the meaning of the parable and his wife’s death.

Potom sa ľud okolo Ezechiela pýtal na význam podobenstva a smrti jeho manželky.

> And the people said unto me, Wilt thou not tell us what these things are to us, that thou doest so? Then I answered them, The word of the Lord came unto me, saying, Speak unto the house of Israel, Thus saith the Lord God; Behold, I will profane my sanctuary, the excellency of your strength, the desire of your eyes, and that which your soul pitieth; and your sons and your daughters whom ye have left shall fall by the sword. Ezekiel 24:19–21.

> A ľud mi povedal: „Nepovieš nám, čo to pre nás znamená, že tak robíš?“ Vtedy som im odpovedal: „Stalo sa mi slovo Hospodinovo a povedalo: Povedz domu Izraela: Takto vraví Pán Hospodin: Hľa, znesvätím svoju svätyňu, pýchu vašej sily, žiadosť vašich očí a to, čo ľutuje vaša duša; a vaši synovia i vaše dcéry, ktorých ste tam zanechali, padnú mečom.“ Ezechiel 24:19–21.

Ezekiel’s wife and the sanctuary are both identified as the “desire of your eyes” in the passage. Biblical historians identify the siege lasted eighteen months, whereas the sieges of Cestius and Titus lasted four years from the year 66 unto the year 70. A close count of the time from the first siege of Cestius unto the destruction is three and a half years, but when applying “inclusive reckoning,” which is the most often employed application in the Bible, it is four-years. Knowing that both reckonings are valid allows us to see both three and a half years from Cestius to Titus and also four years.

Ezechielova manželka i svätyňa sú v tomto úryvku obe označené ako „túžba tvojich očí“. Biblickí historici uvádzajú, že obliehanie trvalo osemnásť mesiacov, zatiaľ čo obliehania Cestia a Títa trvali štyri roky, od roku 66 až do roku 70. Presné počítanie času od prvého obliehania Cestia až po zničenie predstavuje tri a pol roka, no pri použití „inkluzívneho počítania“, ktoré je v Biblii najčastejšie uplatňovaným spôsobom počítania, sú to štyri roky. Poznanie, že oba spôsoby počítania sú platné, nám umožňuje vidieť tak tri a pol roka od Cestia po Títa, ako aj štyri roky.

We have two witnesses of the Sunday law in the two destruction's of Jerusalem, and the details of both histories are to be applied to the soon-coming Sunday law—where Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord. The beginning of the siege of Nebuchadnezzar is marked by the death of Ezekiel’s wife. At her death, Ezekiel was commanded not to openly mourn, for he was the sign of the Jews being carried away into captivity.

Máme dve svedectvá o nedeľnom zákone v dvoch skazách Jeruzalema a podrobnosti oboch dejín sa majú vzťahovať na čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon — kde je Laodicea vypľutá z úst Pánových. Začiatok obliehania Nabuchodonozora je označený smrťou Ezechielovej manželky. Pri jej smrti bolo Ezechielovi prikázané, aby otvorene nesmútil, lebo bol znamením Židov odvádzaných do zajatia.

The beginning of the four-year period of 66 to 70 is marked by the sign of the abomination of desolation, which was the sign for the Christians in Jerusalem to flee.

Začiatok štvorročného obdobia od 66 do 70 je označený znamením ohavnosti spustošenia, ktoré bolo znamením pre kresťanov v Jeruzaleme, aby utiekli.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:15,16.

> Keď teda uvidíte ohavnosť spustošenia, o ktorej hovoril prorok Daniel, stáť na svätom mieste, (kto číta, nech rozumie:) vtedy tí, čo sú v Judsku, nech utečú do hôr. Matúš 24:15,16.

Two sieges that clearly align with each other, and both sieges contain a “sign” at the beginning of the siege. When Ezekiel explains what was meant by the death of his wife and the lack of mourning on his part, he explained and then recorded:

Dve obliehania, ktoré si navzájom zreteľne zodpovedajú, a obe obliehania obsahujú na začiatku obliehania „znamenie“. Keď Ezechiel vysvetľuje, čo znamenala smrť jeho manželky a jeho neprejavovanie smútku, vysvetlil to a potom zaznamenal:

> Thus Ezekiel is unto you a sign: according to all that he hath done shall ye do: and when this cometh, ye shall know that I am the Lord God. Ezekiel 24:24.

> Tak vám bude Ezechiel znamením: podľa všetkého, čo urobil, tak budete robiť; a keď sa to stane, poznáte, že ja som Pán Hospodin. Ezechiel 24,24.

The sign of the death of Ezekiel’s wife was an identification of the soon-coming destruction of Jerusalem and the temple and the following captivity in Babylon. The sign of the abomination of desolation, spoken of by Daniel was a warning to escape the destruction, but both sieges have a sign at the beginning.

Znamenie smrti Ezechielovej manželky bolo stotožnením s čoskoro prichádzajúcim zničením Jeruzalema a chrámu a s následným zajatím v Babylone. Znamenie ohavnosti spustošenia, o ktorom hovoril Daniel, bolo varovaním, aby unikli skaze, no obe obliehania majú na svojom začiatku znamenie.

There will be a prophetic siege before the soon-coming Sunday law and Ezekiel’s wife’s death is the symbol that the Laodicean Seventh-day Adventist church has been fully passed by, whereas; Ezekiel is a symbol of the one hundred and forty-four thousand, and is the symbol of the ensign that is lifted up at the beginning of the siege. Ezekiel is the ensign of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the siege of Babylon and the sign of the abomination of desolation at the beginning is the “sign” of Rome. One sign speaks to an internal warning and the other to an external warning. There was certainly a warning to the Christians in the year 66, but the warning sign was Rome. The sign in the destruction of Babylon was Ezekiel's wife. Rome is the class who receive the mark of the beast and Ezekiel the sign of those who receive the seal of God.

Pred blížiacim sa nedeľným zákonom nastane prorocké obliehanie a smrť Ezechielovej manželky je symbolom toho, že laodicejská cirkev adventistov siedmeho dňa bola úplne pominutá, zatiaľ čo Ezechiel je symbolom sto štyridsiatich štyroch tisíc a je symbolom zástavy, ktorá je pozdvihnutá na začiatku obliehania. Ezechiel je zástavou sto štyridsiatich štyroch tisíc na začiatku obliehania Babylona a znamením ohavnosti spustošenia na začiatku je „znamenie“ Ríma. Jedno znamenie hovorí o vnútornom varovaní a druhé o vonkajšom varovaní. V roku 66 bolo kresťanom nepochybne dané varovanie, avšak varovným znamením bol Rím. Znamením pri zničení Babylona bola Ezechielova manželka. Rím je triedou tých, ktorí prijímajú znamenie šelmy, a Ezechiel znamením tých, ktorí prijímajú pečať Božiu.

## Two Ending Periods

Dve záverečné obdobia

The first siege lasted eighteen months and the second siege lasted four years. Both sieges find their “more direct” fulfillment in the latter days, and both sieges are directly connected with the prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days located in Revelation nine verse fifteen.

Prvé obliehanie trvalo osemnásť mesiacov a druhé obliehanie trvalo štyri roky. Obe obliehania nachádzajú svoje „priamejšie“ naplnenie v posledných dňoch a obe obliehania sú priamo spojené s proroctvom o tristo deväťdesiatich jednom roku a pätnástich dňoch, ktoré sa nachádza v Zjavení 9,15.

The beginning of the five months of Revelation nine, verse ten included a history that marks a thirty-eight-year period that culminates in a four-year siege, that is associated with the number thirty-eight, and identified the rising up of Islam. That four-year siege finds its counterpart in the history that began when the (five months) one hundred and fifty years concluded and the three hundred and ninety-one years and fifteen days began. It began on July 27, 1449 and four years later, Islam brought a siege of fifty-five days against Constantinople that concluded on 29 May 1453.

Začiatok piatich mesiacov zo zjavenia deviatej kapitoly, desiateho verša zahŕňal dejiny, ktoré vyznačujú obdobie tridsiatich ôsmich rokov, vrcholiace v štvorročnom obliehaní, ktoré je spojené s číslom tridsaťosem, a označili povstanie islamu. Toto štvorročné obliehanie nachádza svoj protipól v dejinách, ktoré sa začali, keď sa skončilo sto päťdesiat rokov (piatich mesiacov) a začalo sa tristo deväťdesiatjeden rokov a pätnásť dní. Začalo sa 27. júla 1449 a o štyri roky neskôr islam priviedol proti Konštantínopolu obliehanie trvajúce päťdesiatpäť dní, ktoré sa skončilo 29. mája 1453.

When the time prophecy that began on July 27, 1449 concluded on August 11, 1844, the four years of the movement of the first and second angels from 1840 unto 1844 aligned with the four-year siege of 1333 unto 1337, and also the four-year period from 1449 unto 1453. Those three witnesses, which are all directly part of the same prophetic line, represent a symbolic four-year period when the first and second angel’s movement of 1840 unto 1844 is repeated in the history of the movement of the third angel. Those three witnesses typify a four-year siege in the history of the one hundred and forty-four thousand. That four-year period is also illustrated by the sieges of Jerusalem in 66 and 70.

Keď sa časové proroctvo, ktoré sa začalo 27. júla 1449, skončilo 11. augusta 1844, štyri roky hnutia prvého a druhého anjela od roku 1840 do roku 1844 sa zosúladili so štvorročným obliehaním od roku 1333 do roku 1337, a tiež so štvorročným obdobím od roku 1449 do roku 1453. Títo traja svedkovia, ktorí sú všetci priamou súčasťou tej istej prorockej línie, predstavujú symbolické štvorročné obdobie, keď sa hnutie prvého a druhého anjela z rokov 1840 až 1844 opakuje v dejinách hnutia tretieho anjela. Títo traja svedkovia predobrazujú štvorročné obliehanie v dejinách stoštyridsiatich štyroch tisícov. Toto štvorročné obdobie je znázornené aj obliehaniami Jeruzalema v rokoch 66 a 70.

The beginning of the four-year siege by Cestius in 66, and then the ending by Titus in 70 produces an alpha symbol and an omega symbol to a period of four years. That same period is also a represented as three and a half years, which in turn aligns with the three and a half prophetic years that papal Rome trampled down the sanctuary.

Začiatok štvorročného obliehania Cestiom v roku 66 a potom jeho ukončenie Titom v roku 70 vytvárajú symbol alfa a symbol omega pre obdobie štyroch rokov. To isté obdobie je zároveň predstavené aj ako tri a pol roka, čo sa zasa zhoduje s tromi a pol prorockými rokmi, počas ktorých pápežský Rím pošliapal svätyňu.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11: 2, 3.

> Ale nádvoria, ktoré je mimo chrámu, vynechaj a nemeraj ho, lebo je dané pohanom; a sväté mesto budú šliapať nohami štyridsaťdva mesiacov. A dám moc svojim dvom svedkom, a budú prorokovať tisícdvestošesťdesiat dní, odetí do vrecoviny. Zjavenie 11, 2. 3.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> A padnú ostrím meča a budú odvedení do zajatia medzi všetky národy; a Jeruzalem bude pošliapavaný pohanmi, dokiaľ sa nenaplnia časy pohanov. Lukáš 21:24.

It is essential to note that I am employing both “inclusive” and “exclusive” reckoning to the period represented by the alpha symbol of Cestius unto the omega symbol of Titus. This identifies that two applications of time are represented with one history. We have already dealt with this biblical principle when we considered (many articles ago), the time between Jesus’ visit to Caesarea-Philippi (Panium) and His trip to the Mount of Transfiguration. Two biblical authors record six days and one eight days.

Je nevyhnutné poznamenať, že na obdobie reprezentované symbolom alfa Cestia až po symbol omega Tita používam počítanie „vrátane“ aj „bez zahrnutia“. To poukazuje na to, že v rámci jednej dejinnej udalosti sú predstavené dve aplikácie času. Tento biblický princíp sme už rozoberali, keď sme sa (pred mnohými článkami) zaoberali časom medzi Ježišovou návštevou Cézarey Filipovej (Panea) a Jeho cestou na vrch Premenenia. Dvaja biblickí autori zaznamenávajú šesť dní a jeden osem dní.

> And after six days Jesus taketh Peter, James, and John his brother, and bringeth them up into an high mountain apart. Matthew 17:1.

> A po šiestich dňoch vzal Ježiš Petra, Jakuba a jeho brata Jána a vyviedol ich na vysoký vrch do samoty. Matúš 17:1.

> And after six days Jesus taketh with him Peter, and James, and John, and leadeth them up into an high mountain apart by themselves: and he was transfigured before them. Mark 9:2.

> A po šiestich dňoch vzal Ježiš so sebou Petra, Jakuba a Jána a vyviedol ich na vysoký vrch do samoty, len ich samých; a bol premenený pred nimi. Marek 9,2.

> And it came to pass about an eight days after these sayings, he took Peter and John and James, and went up into a mountain to pray. Luke 9:28.

> A stalo sa asi o osem dní po týchto slovách, že vzal Petra, Jána a Jakuba a vystúpil na vrch modliť sa. Lukáš 9:28.

The destruction of Jerusalem has a “more direct” application to the latter days, and that destruction is two witnesses represented by Babylon and Rome. The two witnesses align with one another but provide different and essential prophetic characteristics in order to amplify the truth. The siege by Rome (66 to 70) was four years that also represents three and a half years. The three and a half years connects with the trampling down of the sanctuary and host accomplished by both paganism and papalism. The trampling down by papalism was for three and a half symbolic years as typified by a literal three and a half years in the siege by Rome.

Zničenie Jeruzalema má „priamejšie“ uplatnenie na posledné dni a týmto zničením sú dve svedectvá, predstavené Babylonom a Rímom. Tieto dve svedectvá sa navzájom zhodujú, no poskytujú odlišné a podstatné prorocké charakteristiky, aby zosilnili pravdu. Oblehanie Rímom (66 až 70) trvalo štyri roky, čo zároveň predstavuje tri a pol roka. Tri a pol roka súvisia s pošliapaním svätyne a zástupu, uskutočneným tak pohanstvom, ako aj pápežstvom. Pošliapanie pápežstvom trvalo tri a pol symbolického roka, ako to predznačovali doslovné tri a pol roka obliehania Rímom.

That four-year siege also connects with the four-year periods associated with the prophetic line that identifies the lifting up of Islam and thereafter the lifting up of the movement of both the first and second and then the third angels. Cestius to Titus intersects with the wheel of papal Rome and also the wheel of Islam. The wheel of Rome and the three and a half years of Cestius and Titus intersects with papal Rome’s three and a half symbolic years, thus identifying the two entities of pagan and papal Rome. The wheel of Islam is connected by the same history as understood as four years, but just as with the wheel of Rome in that history, Islam is associated with a second power subject to the wheel of Islam—that being Adventism. The period of three and a half years represents Rome in both its phases, and the four-year period represents Islam and Adventism. Pagan and papal Rome cannot be separated prophetically and neither can Islam and Adventism.

To štvorročné obliehanie sa spája aj so štvorročnými obdobiami súvisiacimi s prorockou líniou, ktorá označuje vyzdvihnutie islamu a následne vyzdvihnutie hnutia najprv prvého a druhého a potom tretieho anjela. Obdobie od Cestia po Tita sa pretína s kolesom pápežského Ríma a tiež s kolesom islamu. Koleso Ríma a tri a pol roka Cestia a Tita sa pretínajú s tromi a pol symbolickými rokmi pápežského Ríma, čím sa označujú dve entity pohanského a pápežského Ríma. Koleso islamu je spojené s tým istým dejinným obdobím chápaným ako štyri roky, ale rovnako ako pri kolese Ríma v tomto období, aj islam je spojený s druhou mocnosťou podriadenou kolesu islamu — a tou je adventizmus. Obdobie troch a pol roka predstavuje Rím v oboch jeho fázach a štvorročné obdobie predstavuje islam a adventizmus. Pohanský a pápežský Rím nemožno prorocky oddeliť a rovnako nemožno oddeliť ani islam a adventizmus.

This demands prophetically that when we consider the siege of Babylon that two understandings of time should be seen in the illustration of the eighteen-month siege. Two representations of time in the siege brought by Rome, prophetically demand two representations of time in the siege brought by Nebuchadnezzar. Nebuchadnezzar’s siege of eighteen months also can be understood as a symbol of one and a half years. Eighteen months is one and a half years, and one and a half can be expressed as 1.5 years. The siege of Nebuchadnezzar was both eighteen months and one point five (1.5) years.

To prorocky vyžaduje, aby sme pri uvažovaní o obliehaní Babylonu videli v obraze osemnásťmesačného obliehania dve chápania času. Dve znázornenia času v obliehaní privedenom Rímom prorocky vyžadujú dve znázornenia času v obliehaní privedenom Nabuchodonozorom. Nabuchodonozorovo osemnásťmesačné obliehanie možno tiež chápať ako symbol jedného a pol roka. Osemnásť mesiacov je jeden a pol roka a jeden a pol možno vyjadriť ako 1,5 roka. Obliehanie Nabuchodonozora bolo zároveň osemnásť mesiacov aj jeden celok päť desatín (1,5) roka.

The eighteen months addresses the power that was to trample down Jerusalem and the 1.5 years addresses Islam. The prophetic wheel of reckoning that identifies eighteen months identifies Babylon and the other prophetic wheel of reckoning identifies Islam. We have not yet set forth an explanation of how we arrive at the application of the 1.5 years in connection with Islam, but it should be noted that the two reckonings of time in the destruction brought by Rome connected with the prophetic wheel of Rome, (both pagan and papal), and the other reckoning connected with the prophetic wheel of Islam. These characteristics are found in both the alpha and omega destruction's of Jerusalem.

Osemnásť mesiacov označuje moc, ktorá mala pošliapať Jeruzalem, a 1,5 roka označuje islam. Prorocké koleso výpočtu, ktoré identifikuje osemnásť mesiacov, identifikuje Babylon, a druhé prorocké koleso výpočtu identifikuje islam. Ešte sme nepredložili vysvetlenie, ako dospievame k aplikácii 1,5 roka v súvislosti s islamom, no treba poznamenať, že ide o dva časové výpočty pri skaze prinesenej Rímom, spojené s prorockým kolesom Ríma (pohanského aj pápežského), a o druhý výpočet spojený s prorockým kolesom islamu. Tieto charakteristiky sa nachádzajú tak v alfa, ako aj v omega skaze Jeruzalema.

The four-year siege of Jerusalem with Cestius and Titus represent the ending of a prophetic line that began with a thirty-eight-year period that concluded with a four-years siege symbolizing the lifting up of Islam, and the final four-year period in that very same line represents the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Štvorročné obliehanie Jeruzalema za Cestia a Títa predstavuje ukončenie prorockej línie, ktorá sa začala tridsaťosemročným obdobím a skončila štvorročným obliehaním symbolizujúcim vyzdvihnutie islamu; a záverečné štvorročné obdobie v tej istej línii predstavuje vyzdvihnutie zástavy stoštyridsaťštyritisíc.

We will continue these things in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v týchto veciach.

Back to Articles