Article

# Laodicea - Number One

Laodicea – číslo jeden

Isaiah’s Prophecy of Doom for the Valley of Vision

Izaiášovo proroctvo záhuby pre Údolie videnia

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Therefore said I, Look away from me; I will weep bitterly, labour not to comfort me, because of the spoiling of the daughter of my people. For it is a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains. Isaiah 22:1–5.

> Výrok o údolí videnia. Čo ti je teraz, že si celkom vystúpilo na strechy? Ty, ktoré si plné vzruchu, hlučné mesto, plesajúce mesto: tvoji pobití neboli pobití mečom ani nezomreli v boji. Všetci tvoji vodcovia spolu utiekli, lukostrelci ich spútali; všetci, čo sa v tebe našli, boli spolu spútaní, hoci utiekli ďaleko. Preto som povedal: Odvráťte zrak odo mňa; budem horko plakať, nenamáhajte sa ma utešovať pre spustošenie dcéry môjho ľudu. Lebo je to deň súženia a pošliapania a zmätku od Pána, Hospodina zástupov, v údolí videnia, deň búrania múrov a volania k vrchom. Izaiáš 22:1–5.

In the book of Isaiah, the word “burden” is found eighteen times. Eleven of those references are directly identifying prophecies of doom, and the other seven references refer to a burden as something that is carried upon the shoulder. Only one of the references translated as “burden” represents something that is carried on the shoulder and is also a prophecy of doom. I intend to address that one reference that is the Hebrew word identifying something that is carried, but is also a prophecy of doom, so I am identifying the distinction from the start, though we will not return to these facts until later.

V knihe Izaiáš sa slovo „bremeno“ vyskytuje osemnásťkrát. Jedenásť z týchto výskytov priamo označuje proroctvá skazy a zvyšných sedem výskytov označuje bremeno ako niečo, čo sa nesie na pleci. Iba jeden z výskytov preložených ako „bremeno“ predstavuje niečo, čo sa nesie na pleci, a zároveň je aj proroctvom skazy. Mám v úmysle venovať sa práve tomu jednému výskytu, v ktorom hebrejské slovo označuje niečo nesené, no zároveň je aj proroctvom skazy; preto toto rozlíšenie uvádzam už od začiatku, hoci sa k týmto skutočnostiam vrátime až neskôr.

The chapter is not vague about the definition of the “valley of vision” for it is identified as the “City of David” and also as “Jerusalem.” The valley of vision is a reference to Laodicean Adventism during the history of the last six verses of Daniel eleven. Isaiah set the context for this doom with the history represented in chapter twenty by describing the progressive conquering of the world by the Assyrian king who had sent a military leader named Tartan to capture a city in Egypt called Ashdod.

Kapitola nie je nejasná, pokiaľ ide o vymedzenie „údolia videnia“, lebo je označené ako „Mesto Dávidovo“ a tiež ako „Jeruzalem“. Údolie videnia je odkazom na laodicejský adventizmus počas dejín posledných šiestich veršov jedenástej kapitoly Daniela. Izaiáš zasadil kontext tejto skazy do dejín predstavených v dvadsiatej kapitole tým, že opísal postupné dobývanie sveta asýrskym kráľom, ktorý vyslal vojenského vodcu menom Tartan, aby dobyl mesto v Egypte zvané Ašdod.

The Sunday law is identified in Daniel eleven verse forty-one and it identifies three groups that “escape” the hand of the papacy at the Sunday law.

Nedeľný zákon je označený v Danielovi 11,41 a ten identifikuje tri skupiny, ktoré pri nedeľnom zákone „uniknú“ z ruky pápežstva.

> In the year that Tartan came unto Ashdod, (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it; At the same time spake the Lord by Isaiah the son of Amoz, saying, Go and loose the sackcloth from off thy loins, and put off thy shoe from thy foot. And he did so, walking naked and barefoot. And the Lord said, Like as my servant Isaiah hath walked naked and barefoot three years for a sign and wonder upon Egypt and upon Ethiopia; So shall the king of Assyria lead away the Egyptians prisoners, and the Ethiopians captives, young and old, naked and barefoot, even with their buttocks uncovered, to the shame of Egypt. And they shall be afraid and ashamed of Ethiopia their expectation, and of Egypt their glory. And the inhabitant of this isle shall say in that day, Behold, such is our expectation, whither we flee for help to be delivered from the king of Assyria: and how shall we escape? Isaiah 20:1–6.

> V roku, keď Tartan prišiel do Ašdódu, (keď ho poslal asýrsky kráľ Sargon,) a bojoval proti Ašdódu a dobyl ho, v tom čase prehovoril Hospodin skrze Izaiáša, syna Ámozovho, a povedal: Choď a zlož žinenicu zo svojich bedier a vyzuj si obuv z nôh. A on tak urobil a chodil nahý a bosý. A Hospodin povedal: Ako môj služobník Izaiáš chodil nahý a bosý tri roky na znamenie a ako predzvesť proti Egyptu a proti Etiópii, tak asýrsky kráľ odvedie Egypťanov ako zajatcov a Etiópčanov ako vyhnancov, mladých i starých, nahých a bosých, ba aj s odhalenou nahotou, na potupu Egypta. A budú sa báť a hanbiť pre Etiópiu, svoju nádej, i pre Egypt, svoju slávu. A obyvateľ tohto ostrova povie v ten deň: Hľa, takto pochodí naša nádej, ku ktorej sme utekali o pomoc, aby sme boli vyslobodení od asýrskeho kráľa; a ako unikneme my? Izaiáš 20:1–6.

The question raised by the inhabitants of the isle is how do they escape from the king of Assyria, which is also represented as the king of the north in Daniel eleven.

Otázka, ktorú kladú obyvatelia ostrova, znie: Ako uniknú pred asýrskym kráľom, ktorý je v Danielovi 11 predstavený aj ako kráľ severu.

> He [the king of the north] shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Vojde aj do nádhernej krajiny a mnohé krajiny budú porazené; ale z jeho ruky uniknú títo: Edóm, Moáb a poprední synovia Ammonovi. Daniel 11,41.

In this verse the Sunday law in the United States is identified, and there are some subtle nuances in Daniel’s passage that are worth considering. There are three verses in a row in Daniel eleven verse forty to forty-three that all identify “countries.” In verse forty the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States in 1989. Modern historians confirm this fact.

V tomto verši je označený nedeľný zákon v Spojených štátoch a v Danielovom texte sú prítomné niektoré jemné významové odtienky, ktoré stoja za zváženie. V Danielovi 11,40–43 sú tri verše za sebou, ktoré všetky označujú „krajiny“. Vo verši 40 boli krajiny predstavujúce bývalý Sovietsky zväz v roku 1989 zmietnuté pápežstvom a Spojenými štátmi. Túto skutočnosť potvrdzujú moderní historici.

Then in verse forty-two we find the word “countries” representing all the countries of planet earth, as the king of the north (the papacy) captures Egypt, representing the entire world. That is one of the nuances. The other of the two nuances I am referring to in the three verses involve the word “escape” in verse forty-one and then again in verse forty-two. They are two different Hebrew words, though both are translated as “escape.” The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two means finding no deliverance, for when the “ten kings” representing the United Nations agree to give their one-world government over to the control of the papal beast, there is no escape—no deliverance.

Potom vo verši štyridsaťdva nachádzame slovo „krajiny“, ktoré predstavuje všetky krajiny planéty Zem, keďže kráľ severu (pápežstvo) podmaňuje Egypt, predstavujúci celý svet. To je jeden z odtieňov významu. Druhý z dvoch odtieňov, na ktoré sa odvolávam v týchto troch veršoch, sa týka slova „uniknúť“ vo verši štyridsaťjeden a potom znovu vo verši štyridsaťdva. Ide o dve odlišné hebrejské slová, hoci obe sú preložené ako „uniknúť“. Hebrejské slovo preložené vo verši štyridsaťdva ako „uniknúť“ znamená, že sa nenájde nijaké vyslobodenie, lebo keď „desiati králi“, predstavujúci Organizáciu Spojených národov, súhlasia, že odovzdajú svoju celosvetovú vládu pod kontrolu pápežskej šelmy, niet úniku — niet vyslobodenia.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:12–17.

> A desať rohov, ktoré si videl, sú desiati králi, ktorí ešte neprijali kráľovstvo; ale prijmú moc ako králi na jednu hodinu so šelmou. Títo majú jednu myseľ a odovzdajú svoju moc a svoju silu šelme. Títo budú bojovať s Baránkom, ale Baránok ich premôže, lebo on je Pán pánov a Kráľ kráľov; a tí, ktorí sú s ním, sú povolaní, vyvolení a verní. A povedal mi: Vody, ktoré si videl, kde sedí smilnica, sú ľudia a zástupy a národy a jazyky. A desať rohov, ktoré si videl na šelme, budú nenávidieť smilnicu a spustošia ju a obnažia, a budú jesť jej telo a spália ju ohňom. Lebo Boh vložil do ich sŕdc, aby vykonali jeho vôľu, a aby sa zjednotili, a odovzdali svoje kráľovstvo šelme, dokiaľ sa nenaplnia slová Božie. Zjavenie 17:12–17.

These “ten kings” are referenced repeatedly in God’s word and in the story of Elijah, Ahab, the king of Israel was the head of ten tribes, and he was married to Jezebel. Jezebel is the papacy at the end of the world, Elijah is the messengers of the third angel’s message and Ahab is the head of a ten-king alliance. Ahab represents the United States as the leader of the United Nations during the prophetic history of the Sunday law. When Egypt is captured by Assyria, the king of the north in Daniel eleven forty-two has just forced the ten kings to agree to surrender their kingdom unto the papal power.

Títo „desiati králi“ sú opakovane spomínaní v Božom slove a v príbehu o Eliášovi bol Achab, kráľ Izraela, hlavou desiatich kmeňov a bol ženatý s Jezábeľou. Jezábeľ predstavuje pápežstvo na konci sveta, Eliáš predstavuje poslov posolstva tretieho anjela a Achab je hlavou spojenectva desiatich kráľov. Achab predstavuje Spojené štáty ako vodcu Organizácie Spojených národov počas prorockých dejín nedeľného zákona. Keď je Egypt zajatý Asýriou, kráľ severu v Danielovi 11,42 práve prinútil desiatich kráľov, aby súhlasili s odovzdaním svojho kráľovstva pápežskej moci.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> „Ako sa približujeme k poslednej kríze, je nanajvýš dôležité, aby medzi Pánovými nástrojmi panoval súlad a jednota. Svet je naplnený búrkou, vojnou a svárom. No pod jednou hlavou — pápežskou mocou — sa ľudia zjednotia, aby sa postavili proti Bohu v osobe Jeho svedkov. Toto spojenie spečaťuje veľký odpadlík. Kým sa bude usilovať zjednotiť svojich činiteľov v boji proti pravde, bude pôsobiť na to, aby jej zástancov rozdelil a rozptýlil. Žiarlivosť, zlé podozrievanie, zlomyseľné hovorenie podnecuje on, aby vyvolal nezhodu a rozkol.“ Testimonies, zväzok 7, 182.

In verse forty-one we find the word “escape” and we also find the word “escape” in verse forty-two, but they are two different Hebrew words. The word translated as “escape” in verse forty-one means to escape as if by slipperiness. This is the word translated as “escape” in verse six of Isaiah chapter twenty. “In that day” “the inhabitant of this isle” ask how they can escape from the Assyrian who “in that day” is progressively conquering the world as illustrated in Daniel eleven and several other passages of Scripture.

Vo verši štyridsaťjeden nachádzame slovo „uniknúť“ a slovo „uniknúť“ nachádzame aj vo verši štyridsaťdva, no ide o dve odlišné hebrejské slová. Slovo preložené ako „uniknúť“ vo verši štyridsaťjeden znamená uniknúť akoby vykĺznutím. Toto je slovo preložené ako „uniknúť“ v šiestom verši dvadsiatej kapitoly Izaiáša. „V ten deň“ sa „obyvateľ tohto ostrova“ pýta, ako môže uniknúť pred Asýrčanom, ktorý „v ten deň“ postupne dobýva svet, ako je to znázornené v Danielovi jedenásť a na viacerých iných miestach Písma.

In Daniel eleven verse forty-one when the papacy, or as Daniel represents him, the king of the north, or as Isaiah represents him the Assyrian, is conquering the “glorious land” representing the United States, there are two groups that are identified.

V Danielovi 11,41, keď pápežstvo, alebo ako ho predstavuje Daniel, kráľ severu, alebo ako ho predstavuje Izaiáš, Asýrčan, dobýva „nádhernú krajinu“, predstavujúcu Spojené štáty, sú identifikované dve skupiny.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Vojde aj do slávnej krajiny a mnohé krajiny budú podrobené záhube; z jeho ruky však uniknú títo: Edóm, Moáb a poprední zo synov Ammónových. Daniel 11,41.

One is the “many” who are overthrown and the other group is represented as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” At the Sunday law, Revelation eighteen verse four, calls those still in Babylon to “come out.”

Jedni sú „mnohí“, ktorí budú zvrhnutí, a druhá skupina je predstavená ako „Edom, Moáb a poprední zo synov Ammonových“. Pri nedeľnom zákone Zjavenie osemnásta kapitola, štvrtý verš, vyzýva tých, ktorí sú ešte v Babylone, aby „vyšli von“.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:4.

> A počul som iný hlas z neba, ktorý hovoril: Vyjdite z nej, ľud môj, aby ste neboli účastní jej hriechov a aby ste neprijali z jej rán. Zjavenie 18,4.

Edom, Moab and the chief of the children of Ammon are those who escape by slipperiness, as the peoples of the isle in Isaiah twenty are hoping to do.

Edom, Moáb a poprední zo synov Amónových sú tí, ktorí unikajú úlisnosťou, ako v Izaiášovi dvadsať dúfajú učiniť národy ostrova.

In verse forty-one the other nuance I am referring to is that in verse forty, forty-one and forty-two we find the word “countries,” but in verse forty-one it is a supplied word, not in the original words of Daniel and does not belong there. Many countries were overthrown in fulfillment of verse forty at the collapse of the Soviet Union and many countries are captured when the papacy takes over the United Nations. But at the Sunday law in the United States the “many” who are overthrown, are not many countries, they can only be Seventh-day Adventists.

V štyridsiatom prvom verši ďalší významový odtieň, na ktorý sa odvolávam, spočíva v tom, že vo veršoch štyridsať, štyridsaťjeden a štyridsaťdva nachádzame slovo „krajiny“, avšak vo verši štyridsaťjeden ide o doplnené slovo, ktoré sa v pôvodných Danielových slovách nenachádza a nepatrí tam. Mnohé krajiny boli zvrhnuté pri naplnení štyridsiateho verša pri rozpade Sovietskeho zväzu a mnohé krajiny sú podmanené, keď pápežstvo prevezme kontrolu nad Organizáciou Spojených národov. No pri nedeľnom zákone v Spojených štátoch tí „mnohí“, ktorí sú zvrhnutí, nie sú mnohé krajiny; môžu to byť jedine adventisti siedmeho dňa.

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the Word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place? When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Ak vám bolo predložené svetlo pravdy, ktoré odhaľuje sobotu štvrtého prikázania a ukazuje, že v Božom slove niet nijakého základu pre zachovávanie nedele, a predsa sa stále pridŕžate falošnej soboty a odmietate svätiť sobotu, ktorú Boh nazýva ‚Môj svätý deň,‘ prijímate znamenie šelmy. Kedy sa to deje? Keď poslúchnete nariadenie, ktoré vám prikazuje zdržať sa práce v nedeľu a uctievať Boha, hoci viete, že v Biblii niet ani slova, ktoré by ukazovalo, že nedeľa je niečím iným než obyčajným pracovným dňom, súhlasíte s prijatím znamenia šelmy a odmietate pečať Božiu.“ Review and Herald, 13. júla 1897.

Any member of the Seventh-day Adventist church accepted the Sabbath doctrine when they first became baptized members of the church and they are held accountable to the “light of truth” concerning the Sabbath.

Každý člen Cirkvi adventistov siedmeho dňa prijal učenie o sobote, keď sa po prvý raz stal pokrsteným členom cirkvi, a je zodpovedný za „svetlo pravdy“ týkajúce sa soboty.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Romish church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> „Zmena soboty je znamením alebo znakom autority rímskej cirkvi. Tí, ktorí, rozumejúc nárokom štvrtého prikázania, zvolia zachovávanie falošnej soboty namiesto pravej, tým vzdávajú poctu tej moci, ktorou jedinou je to prikázané. Znamením šelmy je pápežská sobota, ktorú svet prijal namiesto dňa ustanoveného Bohom.

> “No one has yet received the mark of the beast. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.

> „Nikto ešte neprijal znak šelmy. Čas skúšky ešte nenastal. V každej cirkvi sú praví kresťania, nevynímajúc ani rímskokatolícke spoločenstvo. Nikto nie je odsúdený, kým nedostal svetlo a nespoznal záväznosť štvrtého prikázania. Keď však vyjde nariadenie vynucujúce falošný sabat a hlasné volanie tretieho anjela bude varovať ľudí pred uctievaním šelmy a jej obrazu, hranica medzi falošným a pravým bude jasne vytýčená. Potom tí, ktorí budú naďalej zotrvávať v prestúpení, prijmú znak šelmy.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Manuscript 51, 1899.

> „Rýchlymi krokmi sa blížime k tomuto obdobiu. Keď sa protestantské cirkvi spoja so svetskou mocou, aby podporovali falošné náboženstvo, pre odpor proti ktorému ich predkovia znášali najprudšie prenasledovanie, vtedy bude pápežský sabat vynucovaný spojenou autoritou cirkvi a štátu. Nastane národné odpadnutie, ktoré sa skončí iba národnou skazou.“ Manuscript 51, 1899.

At the Sunday law the only people held accountable for the light of the third angel is Seventh-day Adventists, for it is only then that those outside of Adventism will have the test of the third angel presented to them. The “many” overthrown at the Sunday law are Laodicean Adventists, for “judgment begins at the house of God.”

Pri nedeľnom zákone budú za svetlo tretieho anjela zodpovední iba adventisti siedmeho dňa, lebo až vtedy bude tým, ktorí sú mimo adventizmu, predložená skúška tretieho anjela. Tých „mnohých“, ktorí padnú pri nedeľnom zákone, tvoria laodicejskí adventisti, lebo „súd sa začína od domu Božieho“.

> So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen. Matthew 20:16.

> A tak budú poslední prvými a prví poslednými; lebo mnohí sú povolaní, ale málo vyvolených. Matúš 20,16.

Isaiah is a “sign and a wonder” for Egypt and Ethiopia concerning the papacies progressive conquering of the world. Egypt is the United Nations; Ethiopia is the United States and Assyria is the papacy. In the setting of that prophetic history Isaiah begins to set forth a series of prophecies of doom. Chapter twenty-two is about the Laodiceans that are overthrown at the Sunday law and the Philadelphians that call “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon” out of Babylon.

Izaiáš je „znamením a divom“ pre Egypt a Etiópiu vo veci postupného dobývania sveta pápežstvom. Egyptom je Organizácia Spojených národov; Etiópiou sú Spojené štáty a Asýriou je pápežstvo. V rámci tejto prorockej histórie Izaiáš začína predkladať sériu proroctiev o záhube. Dvadsiata druhá kapitola je o Laodicejských, ktorí sú zvrhnutí pri nedeľnom zákone, a o Filadelfských, ktorí vyvolávajú „Edom, Moáb a popredných zo synov Ammonových“ z Babylonu.

Laodicean Adventism lacks the necessary character to be saved, and they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. I note this fact, only to emphasize the next point. Isaiah twenty-two represents another reason that Laodicea is lost, for the prophecy of doom is against the valley of “vision.” There are two primary Hebrew words that are translated as “vision.” One represents the prophetic sequence of events and the other represents a vision of Christ. One is external to the church and the other is internal to the church. The word in chapter twenty-two is the vision representing prophetic events, and it is the same word translated as “vision” in the book of Proverbs.

Laodicejský adventizmus postráda nevyhnutný charakter na to, aby bol spasený, a pri nedeľnom zákone je vypľutý z úst Pána. Túto skutočnosť uvádzam iba preto, aby som zdôraznil nasledujúci bod. Izaiáš dvadsaťdva predstavuje ďalší dôvod, prečo je Laodicea stratená, lebo proroctvo záhuby je namierené proti údoliu „videnia“. Existujú dve hlavné hebrejské slová, ktoré sa prekladajú ako „videnie“. Jedno označuje prorockú postupnosť udalostí a druhé označuje videnie Krista. Jedno je vonkajšie voči cirkvi a druhé je vnútorné v cirkvi. Slovo v dvadsiatej druhej kapitole je videnie predstavujúce prorocké udalosti a je to to isté slovo, ktoré je v knihe Prísloví preložené ako „videnie“.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Kde niet videnia, ľud hynie; ale blahoslavený je ten, kto zachováva zákon. Príslovia 29,18.

The “burden of the valley of vision” is the prophecy identifying two classes of worshippers in God’s church at the end of the world. One class represented by Shebna is Laodicea and the other class is Philadelphia represented by Eliakim the son of Hilkiah. The distinction between the two classes in the chapter is of course the same distinction as the parable of the ten virgins. One class has the oil at midnight and the other class does not. The “oil” as a symbol represents different truths depending on the context where it is found, but in Isaiah twenty-two the “oil” of the ten virgins is represented by the word “vision.” One class has the “oil” the other does not.

„Bremeno údolia videnia“ je proroctvo, ktoré označuje dve triedy uctievačov v Božej cirkvi na konci sveta. Jedna trieda, predstavovaná Šebnom, je Laodicea, a druhá trieda je Filadelfia, predstavovaná Eljakímom, synom Chilkijášovým. Rozlíšenie medzi týmito dvoma triedami v tejto kapitole je, samozrejme, tým istým rozlíšením ako v podobenstve o desiatich pannách. Jedna trieda má o polnoci olej a druhá trieda ho nemá. „Olej“ ako symbol predstavuje rozličné pravdy v závislosti od kontextu, v ktorom sa nachádza, ale v Izaiášovi dvadsaťdva je „olej“ desiatich panien predstavovaný slovom „videnie“. Jedna trieda má „olej“, druhá ho nemá.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Pomazaní, ktorí stoja pri Pánovi celej zeme, majú postavenie, ktoré bolo kedysi dané Satanovi ako zatieniacemu cherubovi. Prostredníctvom svätých bytostí obklopujúcich jeho trón Pán udržiava neustále spojenie s obyvateľmi zeme. Zlatý olej predstavuje milosť, ktorou Boh udržiava lampy veriacich zásobené, aby neblikali a nezhasli. Keby sa tento svätý olej nevylieval z neba v posolstvách Božieho Ducha, nástroje zla by mali nad ľuďmi úplnú kontrolu.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Boh je zneucťovaný, keď neprijímame posolstvá, ktoré nám posiela. Tak odmietame zlatý olej, ktorý by vylial do našich duší, aby bol odovzdávaný tým, čo sú v temnote. Keď zaznie volanie: ‚Hľa, ženích prichádza; vyjdite mu v ústrety,‘ tí, ktorí neprijali svätý olej, ktorí vo svojich srdciach nepestovali Kristovu milosť, zistia podobne ako bláznivé panny, že nie sú pripravení stretnúť svojho Pána. Nemajú sami v sebe moc získať olej a ich životy sú stroskotané. Ale ak prosíme o Božieho Svätého Ducha, ak naliehame, ako naliehal Mojžiš: ‚Ukáž mi svoju slávu,‘ Božia láska bude vyliata v našich srdciach. Zlatými rúrami bude k nám privádzaný zlatý olej. ‚Nie mocou ani silou, ale mojím Duchom, hovorí Hospodin zástupov.‘ Prijímaním jasných lúčov Slnka spravodlivosti Božie deti žiaria ako svetlá vo svete.“ Review and Herald, 20. júla 1897.

The spirits of the prophets agree with one another, and Zechariah’s two anointed ones are also the two witnesses of Revelation eleven.

Duchovia prorokov sú vo vzájomnej zhode a Zachariášovi dvaja pomazaní sú zároveň aj dvaja svedkovia zo Zjavenia jedenástej kapitoly.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament. Both are important testimonies to the origin and perpetuity of the law of God. Both are witnesses also to the plan of salvation. The types, sacrifices, and prophecies of the Old Testament point forward to a Saviour to come. The Gospels and Epistles of the New Testament tell of a Saviour who has come in the exact manner foretold by type and prophecy.” The Great Controversy, 267.

> „O týchto dvoch svedkoch prorok ďalej vyhlasuje: ‚To sú tie dve olivy a dva svietniky, ktoré stoja pred Bohom zeme.‘ ‚Tvoje slovo,‘ povedal žalmista, ‚je sviecou mojim nohám a svetlom môjmu chodníku.‘ Zjavenie 11,4; Žalm 119,105. Títo dvaja svedkovia predstavujú Písma Starého a Nového zákona. Obe sú významným svedectvom o pôvode a večnej trvácnosti Božieho zákona. Obe sú tiež svedkami plánu spasenia. Predobrazy, obete a proroctvá Starého zákona ukazujú vopred na Spasiteľa, ktorý mal prísť. Evanjeliá a epištoly Nového zákona hovoria o Spasiteľovi, ktorý prišiel presne tak, ako to predpovedal predobraz a proroctvo.“ Veľký spor, 267.

Zechariah’s two anointed ones represent the communication process that is illustrated in Revelation chapter one. The “oil” which is the prophetic “vision” of historical events is conveyed through the Old and New Testaments. In Revelation eleven these two witnesses are identified by context as Moses and Elijah. Moses and Elijah are a symbol unto themselves.

Zachariášovi dvaja pomazaní predstavujú komunikačný proces, ktorý je znázornený v prvej kapitole Zjavenia. „Olej“, ktorým je prorocké „videnie“ historických udalostí, je sprostredkovávaný prostredníctvom Starého a Nového zákona. V jedenástej kapitole Zjavenia sú títo dvaja svedkovia podľa kontextu stotožnení s Mojžišom a Eliášom. Mojžiš a Eliáš sú symbolom samých seba.

When represented together as at the Mount of Transfiguration or Revelation eleven they are symbols of two different truths. At the mount they represent the martyrs during the Sunday law crisis and the one hundred and forty-four thousand, whereas in Revelation eleven they represent the Old and New Testaments. But for Adventism they represent even more. The two witnesses for the Jews were the “law and the prophets” representing the Old Testament, and the two witnesses for Christians were the Old and New Testaments, but for Adventism the two witnesses are the word of God and the testimony of Jesus. This is why John was in Patmos.

Keď sú predstavení spolu, ako na Vrchu premenenia alebo v Zjavení jedenásť, sú symbolmi dvoch odlišných právd. Na vrchu predstavujú mučeníkov počas krízy nedeľného zákona a stoštyridsaťštyritisíc, zatiaľ čo v Zjavení jedenásť predstavujú Starý a Nový zákon. Pre adventizmus však predstavujú ešte viac. Dvaja svedkovia pre Židov boli „zákon a proroci“, predstavujúci Starý zákon, a dvaja svedkovia pre kresťanov boli Starý a Nový zákon, no pre adventizmus sú dvaja svedkovia slovo Božie a svedectvo Ježišovo. Preto bol Ján na Patmose.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Ja Ján, ktorý som aj vaším bratom a spoluúčastníkom v súžení, v kráľovstve a v trpezlivosti Ježiša Krista, bol som na ostrove zvanom Patmos pre slovo Božie a pre svedectvo Ježiša Krista. Zjavenie 1,9.

In Isaiah twenty-two the two witnesses of Moses and Elijah are represented, though it can only be recognized if you apply the principle of Alpha and Omega to the chapter. Consider where Jesus started His explanation of the “vision” of prophetic events to His disciples on the road to Emmaus.

V Izaiášovi dvadsiatej druhej kapitole sú predstavení dvaja svedkovia, Mojžiš a Eliáš, hoci to možno rozpoznať iba vtedy, ak na túto kapitolu uplatníte princíp Alfa a Omega. Uvažujte, kde Ježiš začal svojim učeníkom na ceste do Emauz vysvetľovať „videnie“ prorockých udalostí.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” Desire of Ages, 796.

> „Začínajúc Mojžišom, samotnou Alfou biblických dejín, Kristus vykladal vo všetkých Písmach to, čo sa týkalo Jeho samého.“ Túžba vekov, 796.

Elijah is the prophet that appears before the great and dreadful day of the Lord, with a message based upon the principle of Alpha and Omega, turning the hearts of the fathers (alpha) unto the children (omega). Moses and Elijah represent the alpha and omega of Bible prophecy. If you can hear it Moses was William Miller. Both Moses and Miller died, and both were identified by inspiration as saved. Moses is of course resurrected right after his death, but angels are waiting around the grave of Miller until his resurrection. Elijah represents the last messenger before the coming of the great and dreadful day of the Lord.

Eliáš je prorok, ktorý sa zjavuje pred veľkým a hrozným dňom Hospodinovým s posolstvom založeným na princípe Alfy a Omegy, obracajúc srdcia otcov (alfa) k deťom (omega). Mojžiš a Eliáš predstavujú alfu a omegu biblického proroctva. Ak to môžete počuť, Mojžiš bol William Miller. Mojžiš aj Miller zomreli a obaja boli skrze inšpiráciu označení za spasených. Mojžiš je, samozrejme, vzkriesený hneď po svojej smrti, ale anjeli čakajú okolo Millerovho hrobu až do jeho vzkriesenia. Eliáš predstavuje posledného posla pred príchodom veľkého a hrozného dňa Hospodinovho.

> “The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the Word of God; but prophecy must be fulfilled. The Lord says, ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord’ (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> „Židia sa pokúšali zastaviť zvestovanie posolstva, ktoré bolo predpovedané v Božom slove; no proroctvo sa musí naplniť. Pán hovorí: ‚Hľa, pošlem vám proroka Eliáša pred príchodom veľkého a hrozného dňa Hospodinovho‘ (Malachiáš 4:5). Niekto má prísť v duchu a moci Eliáša, a keď sa objaví, ľudia môžu povedať: ‚Ste príliš horlivý, nevykladáte Písma správnym spôsobom. Dovoľte mi povedať vám, ako máte svoje posolstvo učiť.‘“

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth, Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now’ ( John 16:12). They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them. Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ (Isaiah 2:22). You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley, when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s Word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of Heaven guide you into all truth.” Selected Messages, book 1, 412.

> „Mnohí nedokážu rozlíšiť medzi dielom Božím a dielom človeka. Poviem pravdu tak, ako mi ju dáva Boh, a teraz hovorím: Ak budete naďalej hľadať chyby a pestovať ducha sváru, nikdy nepoznáte pravdu. Ježiš povedal svojim učeníkom: ‚Ešte vám mám mnoho čo povedať, ale teraz to nemôžete zniesť‘ (Ján 16,12). Neboli v stave oceniť sväté a večné veci; ale Ježiš zasľúbil, že pošle Tešiteľa, ktorý ich naučí všetkému a pripomenie im všetko, čo im povedal. Bratia, nesmieme skladať svoju dôveru v človeka. ‚Prestaňte sa spoliehať na človeka, ktorého dych je v jeho nozdrách; lebo za čo ho možno pokladať?‘ (Izaiáš 2,22). Svoje bezmocné duše musíte zavesiť na Ježiša. Neprislúcha sa nám piť z prameňa v údolí, keď je prameň na vrchu. Opusťme nižšie toky; poďme k vyšším prameňom. Ak jestvuje bod pravdy, ktorému nerozumiete a v ktorom sa nezhodujete, skúmajte, porovnávajte Písmo s Písmom, spúšťajte šachtu pravdy hlboko do bane Božieho slova. Musíte položiť seba i svoje názory na oltár Boží, odložiť svoje vopred utvorené predstavy a dovoliť Duchu nebies, aby vás viedol do všetkej pravdy.“ Selected Messages, kniha 1, 412.

In Isaiah twenty-two Shebna and Eliakim represent the wise and foolish within Adventism at the end of the world when the king of the north is marching upon Jerusalem. Eliakim the son of Hilkiah possessed the “vision,” Shebna didn’t.

V Izaiášovi dvadsiatej druhej kapitole Šebna a Eljakím predstavujú múdrych a bláznivých v adventizme na konci sveta, keď kráľ severu pochoduje proti Jeruzalemu. Eljakím, syn Chilkijášov, mal „videnie“, Šebna nie.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Kde niet videnia, ľud hynie; ale blahoslavený je ten, kto zachováva zákon. Príslovia 29,18.

The prophetic message, that is the “vision” of this verse addresses two things. You understand the increase of prophetic light and you live, and if you don’t—you die. If you don’t understand, then you cannot be prepared to keep the Sabbath at the Sunday law test. It will be, “too late.” When Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law, they reject the law because they rejected the “vision of truth.” They have no oil, they do not understand the increase of knowledge that is unsealed just before probation closes.

Prorocké posolstvo, to jest „videnie“ tohto verša, oslovuje dve veci. Rozumiete nárastu prorockého svetla a žijete; a ak nie — zomierate. Ak nerozumiete, potom nemôžete byť pripravení zachovávať sobotu pri skúške nedeľného zákona. Bude „príliš neskoro“. Keď sú laodicejskí adventisti pri nedeľnom zákone zvrhnutí, odmietajú zákon, pretože odmietli „videnie pravdy“. Nemajú olej; nerozumejú nárastu poznania, ktoré je odpečatené tesne pred uzavretím doby milosti.

> Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:17.

> Lebo hovoríš: Som bohatý, zbohatol som a nič nepotrebujem; a nevieš, že si biedny, úbohý, chudobný, slepý a nahý. Zjavenie 3:17.

Isaiah’s sign is that he walked naked and barefoot for three years. He did so to warn those who would be warned by his prophetic message, that if you do not understand the vision of prophetic events, you will come to the Sunday law and become a captive that is led off in a wretched, miserable, poor, blind and naked condition. Isaiah was a sign and wonder for Isaiah’s history, but more so for the end of the world.

Izaiášovým znamením bolo, že tri roky chodil nahý a bosý. Urobil to, aby varoval tých, ktorí sa dajú varovať jeho prorockým posolstvom, že ak neporozumiete videniu prorockých udalostí, dospejete k nedeľnému zákonu a stanete sa zajatcami odvádzanými v biednom, úbohom, chudobnom, slepom a nahom stave. Izaiáš bol znamením a divom pre dejiny Izaiáša, no ešte viac pre koniec sveta.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> A toto všetko sa im prihodilo ako predobrazy a bolo to napísané na naše napomenutie, na ktorých prišiel koniec vekov. 1 Korinťanom 10,11.

In the first five verses of chapter twenty-two Jerusalem, the city of David is identified as a “tumultuous,” “joyous city” that is full of “stirs.” A classic biblical statement that is even employed by worldlings is used in this chapter to represent the “joyful” “tumultuous” city that is full of “stirs,” when those in verse thirteen joyfully say, “let us eat and drink; for tomorrow we shall die.” Yet, though they are joyous, their men are slain, but not with a sword, nor in battle, and therefore Isaiah poses the question, “What aileth thee?”

V prvých piatich veršoch dvadsiatej druhej kapitoly je Jeruzalem, mesto Dávidovo, označený ako „hlučné“, „veselé mesto“, ktoré je plné „rozruchu“. V tejto kapitole je na znázornenie „veselého“ „hlučného“ mesta, plného „rozruchu“, použitý klasický biblický výrok, ktorý používajú aj svetskí ľudia, keď tí vo verši trinástom radostne hovoria: „jedzme a pime, lebo zajtra zomrieme.“ No hoci sú veselí, ich mužovia sú pobití, ale nie mečom ani v boji, a preto Izaiáš kladie otázku: „Čo ti je?“

Whatever ails them, it has caused them to go to the housetops. Housetops is a symbol of worshipping the sun, moon and stars, it’s a symbol of spiritualism. Adventism is under a spiritual delusion in the passage.

Čokoľvek ich sužuje, spôsobilo, že vystúpili na strechy domov. Strechy domov sú symbolom uctievania slnka, mesiaca a hviezd; sú symbolom spiritualizmu. Adventizmus je v tomto úseku pod duchovným klamom.

> And them that worship the host of heaven upon the housetops; and them that worship and that swear by the Lord, and that swear by Malcham; And them that are turned back from the Lord; and those that have not sought the Lord, nor inquired for him.

> A tých, čo sa klaňajú zástupom nebies na strechách; aj tých, čo sa klaňajú a prisahajú na Hospodina, a prisahajú na Malchama; aj tých, čo sa odvrátili od Hospodina; a tých, čo nehľadali Hospodina ani sa na neho nedopytovali.

> Hold thy peace at the presence of the Lord God: for the day of the Lord is at hand: for the Lord hath prepared a sacrifice, he hath bid his guests. And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. Zephaniah 1:5–9.

> Mlč v prítomnosti Pána Hospodina, lebo deň Hospodinov je blízko; lebo Hospodin pripravil obetu, pozval svojich hostí. A stane sa v deň Hospodinovej obety, že potrestám kniežatá, kráľových synov a všetkých, čo sú odetí do cudzieho rúcha. V ten istý deň potrestám aj všetkých tých, čo preskakujú prah, ktorí napĺňajú domy svojich pánov násilím a ľsťou. Sofoniáš 1:5–9.

At the Sunday law crisis Adventism, represented as Jerusalem are in “the valley of vision.” Those who reject the prophetic message represented by the “oil” or “vision” are practicing spiritualism, which is addressed by Paul in Second Thessalonians. There we also find those (Shebna) that received not the love of the truth.

V čase krízy nedeľného zákona sa adventizmus, znázornený ako Jeruzalem, nachádza v „údolí videnia“. Tí, ktorí odmietajú prorocké posolstvo, znázornené „olejom“ alebo „videním“, praktizujú špiritizmus, o ktorom hovorí Pavol v Druhom liste Tesaloničanom. Tam tiež nachádzame tých (Šebna), ktorí neprijali lásku k pravde.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2: 11, 12.

> A preto im Boh Boh pošle mocné poblúdenie, aby verili lži, aby boli odsúdení všetci, ktorí neuverili pravde, ale našli záľubu v neprávosti. 2 Tesaloničanom 2, 11. 12.

Of course, the word “truth” that Paul employs is the Greek word that is taken from the Hebrew word “truth” that is created by combining the three Hebrew letters that represent the Alpha and Omega. The rejection of the “truth” represented as the principle of Alpha and Omega, brings strong delusion upon the Laodiceans, and that delusion is spiritualism.

Samozrejme, slovo „pravda“, ktoré Pavol používa, je grécke slovo odvodené z hebrejského slova „pravda“, ktoré vzniká spojením troch hebrejských písmen predstavujúcich Alfu a Omegu. Odmietnutie „pravdy“ predstavenej ako princíp Alfy a Omegy privádza na Laodicejských mocný blud, a tým bludom je špiritizmus.

> “Says the prophet Isaiah: ‘When they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Isaiah 8:19, 20. If men had been willing to receive the truth so plainly stated in the Scriptures concerning the nature of man and the state of the dead, they would see in the claims and manifestations of spiritualism the working of Satan with power and signs and lying wonders. But rather than yield the liberty so agreeable to the carnal heart, and renounce the sins which they love, multitudes close their eyes to the light and walk straight on, regardless of warnings, while Satan weaves his snares about them, and they become his prey. ‘Because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ therefore ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie.’ 2 Thessalonians 2:10, 11.” The Great Controversy, 559.

> „Prorok Izaiáš hovorí: ‚Keď vám povedia: Dopytujte sa duchov mŕtvych a veštcov, ktorí šepcú a mumlú, či sa nemá ľud dopytovať svojho Boha? Či sa má pre živých dopytovať mŕtvych? K zákonu a svedectvu! Ak nehovoria podľa tohto slova, niet v nich svetla.‘ Izaiáš 8:19, 20. Keby boli ľudia ochotní prijať pravdu tak jasne vyjadrenú v Písmach o povahe človeka a stave mŕtvych, videli by v tvrdeniach a prejavoch špiritizmu pôsobenie satana s mocou, znameniami a lživými zázrakmi. Ale radšej než by sa vzdali slobody tak príťažlivej telesnému srdcu a zriekli sa hriechov, ktoré milujú, zástupy zatvárajú oči pred svetlom a kráčajú priamo ďalej bez ohľadu na výstrahy, zatiaľ čo satan okolo nich splieta svoje osídla a oni sa stávajú jeho korisťou. ‚Pretože neprijali lásku pravdy, aby boli spasení,‘ preto ‚im Boh pošle mocné pôsobenie bludu, aby uverili lži.‘ 2 Tesalonickým 2:10, 11.“ Veľký spor, 559.

In Isaiah twenty-two the men of the joyous city are slain, but not by battle or the sword, they are bound together and slain with the leaders who have fled.

V Izaiášovi dvadsiatej druhej kapitole sú muži plesajúceho mesta pobití, no nie v boji ani mečom; sú zviazaní pospolu a pobití s vodcami, ktorí utiekli.

> “If the church pursue a course similar to that of the world, they will share the same fate. Nay, rather, as they have received greater light, their punishment will be greater than that of the impenitent.

> „Ak cirkev bude nasledovať cestu podobnú ceste sveta, bude mať rovnaký údel. Ba skôr, keďže prijala väčšie svetlo, jej trest bude väčší než trest nekajúcnych.

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> „My ako ľud vyznávame, že máme pravdu v predstihu pred každým iným národom na zemi. Potom by náš život a charakter mali byť v súlade s takouto vierou. Deň je už bezprostredne pred nami, keď spravodliví budú poviazaní ako vzácne obilie do snopov pre nebeskú stodolu, zatiaľ čo bezbožní budú ako kúkoľ zhromaždení pre ohne posledného veľkého dňa. Ale pšenica i kúkoľ ‚rastú spolu až do žatvy.‘“ Testimonies, zväzok 5, 100.

The leadership in Isaiah twenty-two has been bound together by “the archers.” Shebna is identified as a leader over the house, and his position will be given to Eliakim, the son of Hilkiah. In Isaiah twenty-two the prophetic message represented by the “vision” of prophetic events has produced two classes of worshippers in Jerusalem as the king of the north approaches. One class is being bound for the heavenly garner and the other for the fires of the last days. What has bound the wicked is “the archers,” which is one of the many symbols of Islam in God’s Word.

Vodcovstvo v Izaiášovi dvadsiatej druhej kapitole bolo zviazané „lukostrelcami“. Šebna je označený ako správca domu a jeho postavenie bude dané Eljakímovi, synovi Chilkiju. V Izaiášovi dvadsiatej druhej kapitole prorocké posolstvo predstavované „videním“ prorockých udalostí vytvorilo v Jeruzaleme dve triedy uctievačov, keď sa približuje kráľ severu. Jedna trieda je viazaná pre nebeskú stodolu a druhá pre ohne posledných dní. To, čo zviazalo bezbožných, sú „lukostrelci“, čo je jeden z mnohých symbolov islamu v Božom slove.

> And the residue of the number of archers, the mighty men of the children of Kedar, shall be diminished: for the Lord God of Israel hath spoken it. Isaiah 21:17.

> A zvyšok počtu lukostrelcov, udatných mužov synov Kédara, sa zmenší, lebo to prehovoril Hospodin, Boh Izraela. Izaiáš 21:17.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> A toto sú mená synov Izmaela, podľa ich mien, podľa ich rodov: prvorodený Izmaelov Nebajot; a Kédar, a Adbeel, a Mibsam, a Mišma, a Dúma, a Massa, Hadar a Téma, Jetúr, Nafíš a Kedma. Toto sú synovia Izmaela a toto sú ich mená, podľa ich miest a podľa ich táborísk; dvanásť kniežat podľa ich národov. Genezis 25:13–16.

The leadership of Adventism was bound by archers when they rejected the message that Islam attacked the United States on September 11, 2001, in fulfillment of Bible prophecy. The attack on 9/11 was the confirmation of the message that was unsealed in 1989, at the collapse of the Soviet Union. Islam’s attack on 9/11 paralleled August 11, 1840, when a prophecy about Islam being restrained empowered the first angels’ message by confirming Miller’s primary prophetic rule, that a day represented a year. August 11, 1840 was a fulfillment of a predicted event that was based upon the day for a year principle. When it was fulfilled the first angels’ message was carried to every mission station in the world.

Vedenie adventizmu bolo spútané lučištníkmi, keď odmietlo posolstvo, že islam zaútočil na Spojené štáty 11. septembra 2001 ako naplnenie biblického proroctva. Útok z 11. septembra bol potvrdením posolstva, ktoré bolo odpečatené v roku 1989 pri rozpade Sovietskeho zväzu. Útok islamu z 11. septembra bol paralelou k 11. augustu 1840, keď proroctvo o tom, že islam bude zadržaný, dodalo moc posolstvu prvého anjela tým, že potvrdilo Millerovo základné prorocké pravidlo, že jeden deň predstavuje jeden rok. Dňa 11. augusta 1840 sa naplnila predpovedaná udalosť založená na princípe deň za rok. Keď sa to naplnilo, posolstvo prvého anjela bolo nesené na každú misijnú stanicu na svete.

9/11 confirmed the primary rule of the “vision” given to Adventism to proclaim. That rule is that history repeats. When the day for a year principle was confirmed on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended marking the empowerment of Miller’s judgment hour message, thus typifying when the angel of Revelation eighteen descended on 9/11.

11. september potvrdil základné pravidlo „videnia“, ktoré bolo adventizmu dané na ohlasovanie. Týmto pravidlom je, že dejiny sa opakujú. Keď bol 11. augusta 1840 potvrdený princíp dňa za rok, zostúpil mocný anjel zo Zjavenia desať, čím označil zmocnenie Millerovho posolstva o hodine súdu, a tak predobrazil čas, keď 11. septembra zostúpil anjel zo Zjavenia osemnásť.

> “How comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Ako vznikla správa, že som vyhlásila, že New York má byť zmietnutý prílivovou vlnou? To som nikdy nepovedala. Povedala som, keď som sa dívala na tie veľké budovy, ktoré tam vyrastali, poschodie za poschodím: ‚Aké strašné výjavy nastanú, keď Pán povstane, aby hrozne zatriasol zemou! Potom sa naplnia slová zo Zjavenia 18,1–3.‘ Celá osemnásta kapitola Zjavenia je varovaním pred tým, čo príde na zem. Nemám však nijaké osobitné svetlo, pokiaľ ide o to, čo príde na New York, ibaže viem, že jedného dňa budú tamojšie veľké budovy zvrhnuté obrátením a prevrátením Božej moci. Zo svetla, ktoré mi bolo dané, viem, že vo svete je skaza. Jediné slovo od Pána, jediný dotyk jeho mocnej sily — a tieto mohutné stavby padnú. Nastanú výjavy, ktorých hrôzostrašnosť si ani nevieme predstaviť.“ Review and Herald, 5. júla 1906.

There is of course much more to say about Islam, but Shebna represents those who reject the “vision” of prophetic history that is based upon the repetition of history, accompanied with the primary truth of the repetition of history—that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The restraint of Islam on August 11, 1840 brought the angel of Revelation ten down and the release of Islam on 9/11 brought the angel of Revelation eighteen down.

Samozrejme, o islame by sa dalo povedať omnoho viac, ale Šebna predstavuje tých, ktorí odmietajú „videnie“ prorockých dejín, ktoré je založené na opakovaní dejín, sprevádzanom prvotnou pravdou opakovania dejín — že začiatok nejakej veci znázorňuje koniec tejto veci. Zadržanie islamu 11. augusta 1840 priviedlo dolu anjela zo Zjavenia desať a uvoľnenie islamu 11. septembra priviedlo dolu anjela zo Zjavenia osemnásť.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Then shall they cry unto the Lord, but he will not hear them: he will even hide his face from them at that time, as they have behaved themselves ill in their doings. Thus saith the Lord concerning the prophets that make my people err, that bite with their teeth, and cry, Peace; and he that putteth not into their mouths, they even prepare war against him. Therefore night shall be unto you, that ye shall not have a vision; and it shall be dark unto you, that ye shall not divine; and the sun shall go down over the prophets, and the day shall be dark over them. Then shall the seers be ashamed, and the diviners confounded: yea, they shall all cover their lips; for there is no answer of God. But truly I am full of power by the spirit of the Lord, and of judgment, and of might, to declare unto Jacob his transgression, and to Israel his sin. Hear this, I pray you, ye heads of the house of Jacob, and princes of the house of Israel, that abhor judgment, and pervert all equity. They build up Zion with blood, and Jerusalem with iniquity. The heads thereof judge for reward, and the priests thereof teach for hire, and the prophets thereof divine for money: yet will they lean upon the Lord, and say, Is not the Lord among us? none evil can come upon us. Micah 3:1–11.

> I riekol som: Čujte, prosím, vy, hlavy Jákobove, a vy, kniežatá domu Izraelovho: Či nie je vašou povinnosťou poznať súd? Vy, ktorí nenávidíte dobro a milujete zlo; ktorí im sťahujete kožu z tela a mäso z kostí; ktorí aj požierate mäso môjho ľudu a zdierate z nich kožu; lámate im kosti a sekáte ich na kusy ako do hrnca, ako mäso do kotla. Potom budú volať k Hospodinovi, ale on ich nevyslyší; v tom čase pred nimi skryje svoju tvár, pretože zle konali vo svojich skutkoch. Takto hovorí Hospodin o prorokoch, ktorí zvádzajú môj ľud, ktorí hryzú svojimi zubami a volajú: Pokoj; ale proti tomu, kto im nič nevloží do úst, vyhlasujú vojnu. Preto na vás príde noc, takže nebudete mať videnie; príde na vás tma, takže nebudete veštiť; slnko zapadne nad prorokmi a deň sa nad nimi zatmie. Vtedy sa hanbiť budú vidiaci a veštci budú zahanbení; všetci si zakryjú pery, lebo nebude odpovede od Boha. Ale ja som naplnený mocou skrze Ducha Hospodinovho, súdom a silou, aby som oznámil Jákobovi jeho priestupok a Izraelovi jeho hriech. Čujte teda, prosím, toto, vy, hlavy domu Jákobovho a kniežatá domu Izraelovho, ktorí sa protivíte súdu a prevraciate všetku spravodlivosť. Sion stavajú krvou a Jeruzalem neprávosťou. Jeho hlavy súdia za úplatok, jeho kňazi učia za mzdu a jeho proroci veštia za peniaze; a predsa sa opierajú o Hospodina a hovoria: Či nie je Hospodin medzi nami? Nepríde na nás nijaké zlo. Micheáš 3:1–11.

> And the multitude of all the nations that fight against Ariel [Jerusalem], even all that fight against her and her munition, and that distress her, shall be as a dream of a night vision. It shall even be as when an hungry man dreameth, and, behold, he eateth; but he awaketh, and his soul is empty: or as when a thirsty man dreameth, and, behold, he drinketh; but he awaketh, and, behold, he is faint, and his soul hath appetite: so shall the multitude of all the nations be, that fight against mount Zion. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:7–16.

> A množstvo všetkých národov, ktoré bojujú proti Arielu [Jeruzalemu], totiž všetci, ktorí bojujú proti nemu i proti jeho pevnosti a súžujú ho, bude ako sen nočného videnia. Bude to ako keď hladný človek sníva, a hľa, je; ale prebudí sa a jeho duša je prázdna; alebo ako keď smädný človek sníva, a hľa, pije; ale prebudí sa, a hľa, je zmorený a jeho duša túži: tak bude množstvo všetkých národov, ktoré bojujú proti vrchu Sion. Zastavte sa a žasnite; kričte a volajte: sú opití, ale nie vínom; potácajú sa, ale nie od opojného nápoja. Lebo Hospodin vylial na vás ducha hlbokého spánku a zavrel vaše oči; prorokov a vašich vodcov, vidiacich, zakryl. A každé videnie sa vám stalo ako slová zapečatenej knihy, ktorú podávajú učenému so slovami: Čítaj toto, prosím; a on povie: Nemôžem, lebo je zapečatená. A kniha sa podáva neučenému so slovami: Čítaj toto, prosím; a on povie: Nie som učený. Preto Pán povedal: Pretože tento ľud sa ku mne približuje svojimi ústami a svojimi perami ma ctí, ale svoje srdce vzdialil ďaleko odo mňa a jeho bázeň predo mnou je naučená podľa ľudského príkazu, preto, hľa, budem ďalej konať s týmto ľudom podivuhodné dielo, áno podivuhodné dielo a zázrak; lebo múdrosť jeho múdrych zahynie a rozumnosť jeho rozumných bude skrytá. Beda tým, čo sa hlboko skrývajú, aby ukryli svoju radu pred Hospodinom, a ich skutky sú v tme, a hovoria: Kto nás vidí? a kto o nás vie? Veru, vaše prevracanie vecí naruby sa bude pokladať za hrnčiarovu hlinu; či azda povie dielo o tom, kto ho urobil: Neurobil ma? alebo povie utvorené o tom, kto ho utvoril: Nemal porozumenie? Izaiáš 29:7–16.

The valley of vision, according to Isaiah is “a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains.” Isaiah therefore weeps bitterly, just as did Jesus.

Údolie videnia je podľa Izaiáša „dňom súženia, pošliapania a zmätku od Pána, Hospodina zástupov, v údolí videnia, búrania múrov a volania k vrchom.“ Izaiáš preto horko plače, tak ako aj Ježiš.

> “The tears of Jesus were not in anticipation of His own suffering. Just before Him was Gethsemane, where soon the horror of a great darkness would overshadow Him. The sheepgate also was in sight, through which for centuries the beasts for sacrificial offerings had been led. This gate was soon to open for Him, the great Antitype, toward whose sacrifice for the sins of the world all these offerings had pointed. Nearby was Calvary, the scene of His approaching agony. Yet it was not because of these reminders of His cruel death that the Redeemer wept and groaned in anguish of spirit. His was no selfish sorrow. The thought of His own agony did not intimidate that noble, self-sacrificing soul. It was the sight of Jerusalem that pierced the heart of Jesus—Jerusalem that had rejected the Son of God and scorned His love, that refused to be convinced by His mighty miracles, and was about to take His life. He saw what she was in her guilt of rejecting her Redeemer, and what she might have been had she accepted Him who alone could heal her wound. He had come to save her; how could He give her up?

> „Ježišove slzy neboli vyvolané očakávaním Jeho vlastného utrpenia. Priamo pred Ním ležala Getsemane, kde Ho čoskoro mal zatieniť des veľkej tmy. V dohľade bola aj Ovčia brána, ktorou po stáročia vodili zvieratá určené na obetné dary. Táto brána sa mala čoskoro otvoriť aj pre Neho, veľký Predobraz, ku ktorého obeti za hriechy sveta smerovali všetky tieto obete. Nablízku bola aj Golgota, miesto Jeho blížiacej sa muky. Predsa však Vykupiteľ neplakal a nestonal v úzkosti ducha pre tieto pripomienky Jeho krutej smrti. Jeho zármutok nebol sebecký. Myšlienka na Jeho vlastnú agóniu nezastrašila tú vznešenú, sebaobetujúcu sa dušu. Bol to pohľad na Jeruzalem, ktorý prenikol Ježišovo srdce — na Jeruzalem, ktorý zavrhol Syna Božieho a pohŕdol Jeho láskou, ktorý sa nedal presvedčiť Jeho mocnými zázrakmi a chystal sa Mu vziať život. Videl, čím sa stal vo svojej vine za zavrhnutie svojho Vykupiteľa, a čím sa mohol stať, keby prijal Toho, ktorý jediný mohol uzdraviť jeho ranu. Prišiel ho zachrániť; ako by sa ho mohol vzdať?“

> “Israel had been a favored people; God had made their temple His habitation; it was ‘beautiful for situation, the joy of the whole earth.’ Psalm 48:2. The record of more than a thousand years of Christ’s guardian care and tender love, such as a father bears his only child, was there. In that temple the prophets had uttered their solemn warnings. There had the burning censers waved, while incense, mingled with the prayers of the worshipers, had ascended to God. There the blood of beasts had flowed, typical of the blood of Christ. There Jehovah had manifested His glory above the mercy seat. There the priests had officiated, and the pomp of symbol and ceremony had gone on for ages. But all this must have an end.

> „Izrael bol vyvoleným ľudom; Boh učinil ich chrám svojím príbytkom; bol ‚krásny svojou polohou, radosť celej zeme‘. Žalm 48,2. Bol tam záznam viac ako tisíc rokov Kristovej ochrannej starostlivosti a nežnej lásky, akú otec prechováva k svojmu jedinému dieťaťu. V tom chráme proroci vyslovovali svoje slávnostné varovania. Tam sa vlnili horiace kadidelnice, zatiaľ čo kadidlo, zmiešané s modlitbami ctiteľov, vystupovalo k Bohu. Tam tiekla krv zvierat, predobraz Kristovej krvi. Tam Jehova zjavoval svoju slávu nad zľutovnicou. Tam kňazi vykonávali službu a okázalosť symbolu i obradu pokračovala po celé veky. No tomu všetkému musel nastať koniec.

> “Jesus raised His hand,—that had so often blessed the sick and suffering,—and waving it toward the doomed city, in broken utterances of grief exclaimed: ‘If thou hadst known, even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace!—’ Here the Saviour paused, and left unsaid what might have been the condition of Jerusalem had she accepted the help that God desired to give her,—the gift of His beloved Son. If Jerusalem had known what it was her privilege to know, and had heeded the light which Heaven had sent her, she might have stood forth in the pride of prosperity, the queen of kingdoms, free in the strength of her God-given power. There would have been no armed soldiers standing at her gates, no Roman banners waving from her walls. The glorious destiny that might have blessed Jerusalem had she accepted her Redeemer rose before the Son of God. He saw that she might through Him have been healed of her grievous malady, liberated from bondage, and established as the mighty metropolis of the earth. From her walls the dove of peace would have gone forth to all nations. She would have been the world’s diadem of glory.

> „Ježiš pozdvihol svoju ruku, — ktorá tak často žehnala chorým a trpiacim, — a mávajúc ňou smerom k odsúdenému mestu, v prerývaných výkrikoch žiaľu zvolal: ‚Keby si bola poznala, aspoň v tento svoj deň, čo slúži tvojmu pokoju! —‘ Tu sa Spasiteľ odmlčal a nevypovedal, aký mohol byť stav Jeruzalema, keby bol prijal pomoc, ktorú mu Boh túžil dať, — dar svojho milovaného Syna. Keby bol Jeruzalem poznal to, čo bolo jeho výsadou poznať, a poslúchol svetlo, ktoré mu poslalo nebo, mohol by sa bol skvieť v pýche blahobytu, ako kráľovná kráľovstiev, slobodný v sile svojej Bohom darovanej moci. Pri jeho bránach by neboli stáli ozbrojení vojaci, z jeho hradieb by nevejali rímske zástavy. Pred Synom Božím vystúpil slávny údel, ktorý mohol požehnať Jeruzalem, keby bol prijal svojho Vykupiteľa. Videl, že skrze Neho mohol byť uzdravený zo svojho ťažkého neduhu, oslobodený z otroctva a upevnený ako mocná metropola zeme. Z jeho hradieb by bola vyletela holubica pokoja ku všetkým národom. Bol by korunou slávy sveta.“

> “But the bright picture of what Jerusalem might have been fades from the Saviour’s sight. He realizes what she now is under the Roman yoke, bearing the frown of God, doomed to His retributive judgment. He takes up the broken thread of His lamentation: ‘But now they are hid from thine eyes. For the days shall come upon thee, that thine enemies shall cast a trench about thee, and compass thee round, and keep thee in on every side, and shall lay thee even with the ground, and thy children within thee; and they shall not leave in thee one stone upon another; because thou knewest not the time of thy visitation.’

> „No jasný obraz toho, čím mohol byť Jeruzalem, sa Spasiteľovi vytráca z dohľadu. Uvedomuje si, čím je teraz pod rímskym jarmom, nesúc Božiu nepriazeň, odsúdený na jeho odplatný súd. Znovu nadväzuje na prerušenú niť svojho náreku: ‚Ale teraz je to skryté pred tvojimi očami. Lebo prídu na teba dni, keď tvoji nepriatelia navŕšia okolo teba val, obkľúčia ťa a zovrú ťa zo všetkých strán, zrovnajú ťa so zemou i tvoje deti v tebe; a nenechajú v tebe kameň na kameni, pretože si nepoznal čas svojho navštívenia.‘“

> “Christ came to save Jerusalem with her children; but Pharisaical pride, hypocrisy, jealousy, and malice had prevented Him from accomplishing His purpose. Jesus knew the terrible retribution which would be visited upon the doomed city. He saw Jerusalem encompassed with armies, the besieged inhabitants driven to starvation and death, mothers feeding upon the dead bodies of their own children, and both parents and children snatching the last morsel of food from one another, natural affection being destroyed by the gnawing pangs of hunger. He saw that the stubbornness of the Jews, as evinced in their rejection of His salvation, would also lead them to refuse submission to the invading armies. He beheld Calvary, on which He was to be lifted up, set with crosses as thickly as forest trees. He saw the wretched inhabitants suffering torture on the rack and by crucifixion, the beautiful palaces destroyed, the temple in ruins, and of its massive walls not one stone left upon another, while the city was plowed like a field. Well might the Saviour weep in agony in view of that fearful scene.

> „Kristus prišiel zachrániť Jeruzalem s jeho deťmi; no farizejská pýcha, pokrytectvo, žiarlivosť a zlomyseľnosť Mu zabránili uskutočniť Jeho zámer. Ježiš vedel o strašnej odplate, ktorá mala postihnúť toto odsúdené mesto. Videl Jeruzalem obkľúčený vojskami, obliehaných obyvateľov hnaných k hladu a smrti, matky živiace sa mŕtvymi telami vlastných detí a rodičov i deti, ako si navzájom vytrhávajú posledný kúsok pokrmu, zatiaľ čo prirodzenú náklonnosť ničí hryzúca bolesť hladu. Videl, že zatvrdilosť Židov, prejavená v odmietnutí Jeho spasenia, ich povedie aj k tomu, že odmietnu podrobiť sa útočiacim vojskám. Uzrel Kalváriu, na ktorej mal byť vyzdvihnutý, posiatu krížmi tak husto ako lesnými stromami. Videl úbohých obyvateľov trpieť mukami na mučidle i ukrižovaním, nádherné paláce zničené, chrám v troskách a z jeho mohutných múrov nezostal kameň na kameni, zatiaľ čo mesto bolo zorané ako pole. Spasiteľ veru mohol v mukách zaplakať pri pohľade na tú strašnú scénu.“

> “Jerusalem had been the child of His care, and as a tender father mourns over a wayward son, so Jesus wept over the beloved city. How can I give thee up? How can I see thee devoted to destruction? Must I let thee go to fill up the cup of thine iniquity? One soul is of such value that, in comparison with it, worlds sink into insignificance; but here was a whole nation to be lost. When the fast westering sun should pass from sight in the heavens, Jerusalem’s day of grace would be ended. While the procession was halting on the brow of Olivet, it was not yet too late for Jerusalem to repent. The angel of mercy was then folding her wings to step down from the golden throne to give place to justice and swift-coming judgment. But Christ’s great heart of love still pleaded for Jerusalem, that had scorned His mercies, despised His warnings, and was about to imbrue her hands in His blood. If Jerusalem would but repent, it was not yet too late. While the last rays of the setting sun were lingering on temple, tower, and pinnacle, would not some good angel lead her to the Saviour’s love, and avert her doom? Beautiful and unholy city, that had stoned the prophets, that had rejected the Son of God, that was locking herself by her impenitence in fetters of bondage,—her day of mercy was almost spent!” Desire of Ages, 576–578.

> „Jeruzalem bol dieťaťom Jeho starostlivosti, a ako nežný otec žiali nad blúdiacim synom, tak Ježiš plakal nad milovaným mestom. Ako by som sa ťa mohol vzdať? Ako by som sa mohol dívať, že si vydané na záhubu? Musím ťa nechať, aby si naplnilo čašu svojej neprávosti? Jedna duša má takú hodnotu, že v porovnaní s ňou svety upadajú do bezvýznamnosti; no tu mal byť stratený celý národ. Keď sa rýchlo zapadajúce slnko stratí z oblohy, deň milosti Jeruzalema sa skončí. Kým sa sprievod zastavil na úbočí Olivovej hory, pre Jeruzalem ešte nebolo neskoro činiť pokánie. Anjel milosrdenstva práve skladal svoje krídla, aby zostúpil zo zlatého trónu a uvoľnil miesto spravodlivosti a rýchlo prichádzajúcemu súdu. No Kristovo veľké srdce lásky sa ešte stále prihováralo za Jeruzalem, ktorý pohrdol Jeho milosrdenstvami, opovrhol Jeho výstrahami a chystal sa zamočiť svoje ruky v Jeho krvi. Keby sa Jeruzalem len kajal, ešte nebolo neskoro. Kým posledné lúče zapadajúceho slnka ešte zotrvávali na chráme, veži a cimburí, či by ho nejaký dobrý anjel neprviedol k Spasiteľovej láske a neodvrátil jeho záhubu? Krásne a nesväté mesto, ktoré kameňovalo prorokov, ktoré zavrhlo Božieho Syna, ktoré sa svojou nekajúcnosťou samo uzatváralo do pút otroctva — jeho deň milosrdenstva bol už takmer vyčerpaný!“ Túžba vekov, 576–578.

As the warfare against Jerusalem is described by Isaiah in chapter twenty-two those attacking “set themselves in array at the gate.” Elam and Kir are at the gate with weapons ready and they then discover Jerusalem’s covering. In Isaiah the “covering” that is discovered by the enemies at the gate is the shadow of Egypt.

Keď Izaiáš v dvadsiatej druhej kapitole opisuje boj proti Jeruzalemu, tí, čo útočia, „zoradili sa pri bráne“. Élam a Kír stoja pri bráne s pripravenými zbraňami a potom odhaľujú prikrývku Jeruzalema. U Izaiáša je „prikrývkou“, ktorú nepriatelia pri bráne odhaľujú, tieň Egypta.

> Woe to the rebellious children, saith the Lord, that take counsel, but not of me; and that cover with a covering, but not of my spirit, that they may add sin to sin: That walk to go down into Egypt, and have not asked at my mouth; to strengthen themselves in the strength of Pharaoh, and to trust in the shadow of Egypt! Isaiah 30:1, 2.

> Beda vzbúrnym synom, hovorí Hospodin, ktorí robia poradu, ale nie odo mňa, a prikrývajú sa prikrývkou, ale nie z môjho Ducha, aby pridávali hriech k hriechu; ktorí sa vydávajú, aby zostúpili do Egypta, a nepýtali sa z mojich úst; aby sa upevnili v sile faraóna a dúfali v tôňu Egypta! Izaiáš 30:1, 2.

It is recognized by Jerusalem’s enemies that those represented by Shebna have placed their trust in Egypt, thinking Egypt would protect them, whereas those represented by Eliakim the son of Hilkiah trust not in the “shadow of Egypt” but are covered with covering of God’s Spirit and trust in the “shadow of the Most High.”

Nepriatelia Jeruzalema uznávajú, že tí, ktorých predstavuje Šebna, vložili svoju dôveru v Egypt v domnení, že ich Egypt ochráni, zatiaľ čo tí, ktorých predstavuje Eljakím, syn Chilkijov, nedôverujú „tieňu Egypta“, ale sú prikrytí prikrytím Ducha Božieho a dôverujú „tieňu Najvyššieho“.

> He that dwelleth in the secret place of the most High shall abide under the shadow of the Almighty. I will say of the Lord, He is my refuge and my fortress: my God; in him will I trust. Psalms 91:1, 2.

> Kto prebýva v skrýši Najvyššieho, bude odpočívať v tôni Všemohúceho. Poviem o Hospodinovi: On je moje útočisko a moja pevnosť; môj Boh, v neho budem dúfať. Žalmy 91, 1. 2.

At the Sunday law crisis, the wise virgins represented by Eliakim the son of Hilkiah are trusting the shadow of the most High, and the foolish virgins represented by Shebna are trusting in the shadow of Egypt. The word translated as “discovered” means to strip down and take into captivity. The enemies at the gate recognize that the protection of Jerusalem has been removed, and Shebna and his cohorts then begin to try and save themselves, for they see “the breaches of the city of David” and they see there are many breaches that will allow the enemy to enter. In a panic, as represented in the parable of the ten virgins, the foolish begin to search for protection, but they have none.

V čase krízy nedeľného zákona múdre panny, predstavované Eljakímom, synom Chilkijášovým, dôverujú tôni Najvyššieho, kým bláznivé panny, predstavované Šebnom, dôverujú tôni Egypta. Slovo preložené ako „odhalené“ znamená obnažiť a odviesť do zajatia. Nepriatelia pri bráne rozpoznávajú, že ochrana Jeruzalema bola odstránená, a Šebna i jeho druhovia sa potom začínajú usilovať zachrániť sami seba, lebo vidia „trhliny mesta Dávidovho“ a vidia, že je mnoho trhlín, ktoré nepriateľovi umožnia vstúpiť. V panike, ako je to znázornené v podobenstve o desiatich pannách, bláznivé začínajú hľadať ochranu, ale nijakú nemajú.

Shebna looks to the “the armour of the forest” to save him, but it is too late. He counts the houses in Jerusalem and begins to tear them down to fortify the wall, but it is too late. They gather together water from the lower pool and try to connect with the water of the old pool, but it is too late. Water being a primary symbol of the Holy Spirit identifies that they are desperately looking for oil, but its too late. In all their efforts they forgot the Creator of the pools, and that he made those “pools” of truth long ago. They forgot that it was the Rock of Ages that provided the message in the old times. They chose not to walk in the old paths, represented by the foundations that were established through the work of William Miller.

Šebna hľadí na „lesnú zbrojnicu“, aby ho zachránila, ale je už neskoro. Počíta domy v Jeruzaleme a začína ich búrať, aby opevnil múr, ale je už neskoro. Zhromažďujú vodu zo spodnej nádrže a pokúšajú sa prepojiť ju s vodou starej nádrže, ale je už neskoro. Voda ako prvoradý symbol Ducha Svätého ukazuje, že zúfalo hľadajú olej, ale je už neskoro. Vo všetkom svojom úsilí zabudli na Stvoriteľa nádrží a na to, že tieto „nádrže“ pravdy vytvoril už dávno. Zabudli, že to bola Skala vekov, ktorá poskytla posolstvo v dávnych časoch. Rozhodli sa nekráčať po starých chodníkoch, znázornených základmi, ktoré boli položené prostredníctvom diela Williama Millera.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> „Nepriateľ sa usiluje odviesť mysle našich bratov a sestier od diela prípravy ľudu, aby obstál v týchto posledných dňoch. Jeho sofistiky sú zámerne namierené na to, aby odvrátili mysle od nebezpečenstiev a povinností tejto hodiny. Za nič pokladajú svetlo, ktoré Kristus prišiel z neba dať Jánovi pre svoj ľud. Učia, že udalosti, ktoré sú bezprostredne pred nami, nie sú natoľko dôležité, aby si zasluhovali osobitnú pozornosť. Zbavujú účinnosti pravdu nebeského pôvodu a okrádajú Boží ľud o jeho minulú skúsenosť, pričom mu namiesto nej podávajú falošnú vedu.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Takto hovorí Hospodin: Zastavte sa na cestách a hľaďte, pýtajte sa na dávne chodníky, kde je dobrá cesta, a choďte po nej.“ Jeremiáš 6,16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> „Nech sa nikto neusiluje vytrhnúť základy našej viery — základy, ktoré boli položené na začiatku nášho diela modlitebným štúdiom Slova a zjavením. Na týchto základoch budujeme už posledných päťdesiat rokov. Ľudia sa môžu domnievať, že našli novú cestu a že môžu položiť pevnejší základ než ten, ktorý bol položený. To je však veľký klam. Iný základ totiž nikto nemôže položiť okrem toho, ktorý je položený.“

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> „V minulosti sa mnohí podujali budovať novú vieru a ustanovovať nové zásady. Ale ako dlho obstála ich stavba? Čoskoro padla, lebo nebola založená na Skale.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> „Nemuseli sa aj prví učeníci stretnúť s výrokmi ľudí? Nemuseli počúvať falošné teórie a potom, keď všetko vykonali, pevne stáť a hovoriť: ‚Iný základ totiž nik nemôže položiť okrem toho, ktorý je položený‘? 1 Korinťanom 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Preto máme pevne zachovávať počiatok svojej dôvery až do konca. Slová moci boli poslané od Boha a od Krista tomuto ľudu, aby ho bod po bode vyvádzali zo sveta do jasného svetla prítomnej pravdy. So rtami dotknutými svätým ohňom Boží služobníci zvestovali posolstvo. Božský výrok pripojil svoju pečať k pravosti hlásanej pravdy.“ Testimonies, zväzok 8, 296, 297.

The “day” which that all this takes place is the biblical “day” which Isaiah identifies as the that the Lord God of Hosts called for “weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding of sackcloth.”

„Deň“, v ktorý sa toto všetko odohráva, je ten biblický „deň“, ktorý Izaiáš označuje ako deň, v ktorý Pán, Hospodin zástupov, volal „k plaču a k náreku, k oholeniu hlavy a k opásaniu vrecovinou.“

> And the Lord spake unto Moses, saying, Also on the tenth day of this seventh month there shall be a day of atonement: it shall be an holy convocation unto you; and ye shall afflict your souls, and offer an offering made by fire unto the Lord. And ye shall do no work in that same day: for it is a day of atonement, to make an atonement for you before the Lord your God. For whatsoever soul it be that shall not be afflicted in that same day, he shall be cut off from among his people. And whatsoever soul it be that doeth any work in that same day, the same soul will I destroy from among his people. Ye shall do no manner of work: it shall be a statute forever throughout your generations in all your dwellings. It shall be unto you a sabbath of rest, and ye shall afflict your souls: in the ninth day of the month at even, from even unto even, shall ye celebrate your sabbath. Leviticus 23:26–32.

> A Hospodin hovoril Mojžišovi a povedal: Aj desiateho dňa tohto siedmeho mesiaca bude Deň zmierenia; bude vám svätým zhromaždením; budete ponižovať svoje duše a prinesiete Hospodinovi ohňovú obeť. V ten istý deň nebudete konať nijakú prácu, lebo je to Deň zmierenia, aby sa za vás vykonalo zmierenie pred Hospodinom, vaším Bohom. Lebo každá duša, ktorá by sa v ten istý deň neponižovala, bude vyhladená spomedzi svojho ľudu. A každú dušu, ktorá by v ten istý deň konala nejakú prácu, tú dušu vyhubím spomedzi jej ľudu. Nebudete konať nijakú prácu; to bude večné ustanovenie po vaše pokolenia vo všetkých vašich príbytkoch. Bude vám to sobotou odpočinku a budete ponižovať svoje duše; deviateho dňa mesiaca večer, od večera do večera, budete svätiť svoju sobotu. Leviticus 23:26–32.

The day that is illustrated by Shebna and Eliakim the son of Hilkiah is the antitypical Day of Atonement, which covers the history of 1844 until Michael stands up. In that period of time Adventism has been called to “afflict” their souls, or as Isaiah represents it is call “to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth.”

Dňom, ktorý je znázornený Šebnom a Eljakímom, synom Chilkijovým, je antitypický Deň zmierenia, ktorý zahŕňa dejiny od roku 1844 až dovtedy, kým sa Michael postaví. V tomto časovom období bol adventizmus povolaný „trápiť“ svoje duše, alebo, ako to predstavuje Izaiáš, je povolaný „k plaču a k náreku, k oholeniu hlavy a k opásaniu vrecovinou“.

> “In 1844 our great High Priest entered the most holy place of the heavenly sanctuary, to begin the work of the investigative judgment. The cases of the righteous dead have been passing in review before God. When that work shall be completed, judgment is to be pronounced upon the living. How precious, how important are these solemn moments! Each of us has a case pending in the court of heaven. We are individually to be judged according to the deeds done in the body. In the typical service, when the work of atonement was performed by the high priest in the most holy place of the earthly sanctuary, the people were required to afflict their souls before God, and confess their sins, that they might be atoned for and blotted out. Will any less be required of us in this antitypical day of atonement, when Christ in the sanctuary above is pleading in behalf of His people, and the final, irrevocable decision is to be pronounced upon every case?

> „V roku 1844 náš veľký Veľkňaz vstúpil do svätyne svätých nebeskej svätyne, aby začal dielo vyšetrujúceho súdu. Prípady spravodlivých mŕtvych prechádzajú preskúmaním pred Bohom. Keď bude toto dielo dokončené, má byť súd vyrieknutý nad živými. Aké vzácne, aké dôležité sú tieto slávnostné chvíle! Každý z nás má prípad prejednávaný na nebeskom súde. Každý z nás bude súdený podľa skutkov vykonaných v tele. V predobraznej službe, keď veľkňaz konal dielo zmierenia vo svätyni svätých pozemskej svätyne, ľud bol povinný pokoriť svoje duše pred Bohom a vyznať svoje hriechy, aby za ne bolo vykonané zmierenie a aby boli zahladené. Bude sa azda od nás vyžadovať menej v tomto protipredobraznom dni zmierenia, keď Kristus vo svätyni hore prihovára sa za svoj ľud a nad každým prípadom má byť vyrieknuté konečné, neodvolateľné rozhodnutie?“

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.” Selected Messages, book 1, 124, 125.

> „Aký je náš stav v tomto bázlivom a slávnostnom čase? Ach, aká pýcha prevláda v cirkvi, aké pokrytectvo, aké klamstvo, aká láska k odievaniu, ľahkomyseľnosti a zábavám, aká túžba po nadradenosti! Všetky tieto hriechy zatemnili myseľ, takže večné veci neboli rozoznané. Nemáme skúmať Písma, aby sme vedeli, kde sa nachádzame v dejinách tohto sveta? Nemáme nadobudnúť porozumenie o diele, ktoré sa pre nás v tomto čase uskutočňuje, a o postavení, ktoré by sme my ako hriešnici mali zaujať, kým toto dielo zmierenia pokračuje? Ak máme akýkoľvek ohľad na spásu svojich duší, musíme urobiť rozhodnú zmenu. Musíme hľadať Pána s pravým pokáním; musíme s hlbokou skrúšenosťou duše vyznať svoje hriechy, aby mohli byť vymazané.“ Selected Messages, kniha 1, 124, 125.

> And in that day did the Lord God of hosts call to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth: And behold joy and gladness, slaying oxen, and killing sheep, eating flesh, and drinking wine: let us eat and drink; for tomorrow we shall die. Isaiah 22:12, 13.

> A v ten deň Pán, Hospodin zástupov, volal k plaču a k nariekaniu, k plešivosti a k prepásaniu vrecovinou; a hľa, radosť a veselosť, zabíjanie volov a porážanie oviec, jedenie mäsa a pitie vína: jedzme a pime, lebo zajtra zomrieme. Izaiáš 22,12.13.

The Lord called Shebna to afflict his soul, but he chose to eat and drink and party on. The Lord “revealed” in his “ears” that Shebna’s sin would not be purged. The word translated as “purged” is the word used in Leviticus for “atonement.” This sin of Laodicean Adventism will not be atoned for. Now Isaiah begins to address the relationship of Shebna (Laodicean Adventists) with Eliakim, the son of Hilkiah (Philadelphian Adventists).

Pán povolal Šebnu, aby trápil svoju dušu, no on si zvolil jesť, piť a ďalej hodovať. Pán „zjavil“ do jeho „uší“, že Šebnov hriech nebude očistený. Slovo preložené ako „očistený“ je tým istým slovom, ktoré sa v Levitikovi používa pre „zmierenie“. Tento hriech laodicejského adventizmu nebude zmierený. Teraz sa Izaiáš začína zaoberať vzťahom Šebnu (laodicejských adventistov) k Eliakimovi, synovi Chilkijovmu (filadelfských adventistov).

Shebna is the “treasurer” as was Judas. And Tobiah in the days of Nehemiah was living in God’s sanctuary in a chamber (treasury) where the offerings were to be kept. When Nehemiah cleansed the temple, he cast out Tobiah and his stuff. Shebna is also to be thrown out. Both illustrate the spewing out of Laodicean Adventism at the Sunday law.

Šebna je „správca pokladu“, ako bol aj Judáš. A Tóbijáš za dní Nehemiáša býval v Božej svätyni v komore (pokladnici), kde sa mali uchovávať obetné dary. Keď Nehemiáš očistil chrám, vyhodil Tóbijáša i jeho veci. Aj Šebna má byť vyhodený. Obaja znázorňujú vypľutie laodicejského adventizmu pri nedeľnom zákone.

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> „Pre krutosť a vierolomnosť Ammóncov a Moábcov voči Izraelu Boh prostredníctvom Mojžiša vyhlásil, že majú byť navždy vylúčení zo zhromaždenia Jeho ľudu. Pozri 5. Mojžišovu 23,3–6. V otvorenom vzdore proti tomuto slovu veľkňaz vyhodil obetné dary uskladnené v komore Božieho domu, aby uvoľnil miesto tomuto zástupcovi zavrhnutého národa. Väčšie pohŕdanie Bohom nemohlo byť prejavené, než keď sa takáto priazeň preukázala tomuto nepriateľovi Boha a Jeho pravdy.“

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> „Po návrate z Perzie sa Nehemiáš dozvedel o tomto smelom znesvätení a bezodkladne podnikol kroky, aby votrelca vyhnal. ‚Veľmi ma to zarmútilo,‘ vyhlasuje; ‚preto som dal vyhádzať všetko zariadenie Tóbijovho domu z komory. Potom som prikázal a komory očistili; a znovu som ta priniesol nádoby domu Božieho, aj pokrmovú obeť a kadidlo.‘“

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.” Prophets and Kings, 670.

> „Nielenže bol chrám znesvätený, ale aj dary boli nesprávne použité. To malo sklon odrádzať ľud od štedrosti. Stratili svoju horlivosť a vrúcnosť a zdráhali sa odvádzať svoje desiatky. Pokladnice domu Hospodinovho boli slabo zásobené; mnohí zo spevákov a iných, ktorí konali službu v chráme, keďže nedostávali dostatočnú podporu, opustili Božie dielo, aby pracovali inde.“ Proroci a králi, 670.

Shebna, Judas and Tobiah all represent Laodicean Adventists at the end of time.

Šebna, Júdas a Tóbijáš všetci predstavujú laodicejských adventistov v čase konca.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down. Isaiah 22:15–19.

> Takto hovorí Pán, Hospodin zástupov: Choď, vojdi k tomuto správcovi, k Šebnovi, ktorý je nad domom, a povedz: Čo tu máš? A koho tu máš, že si si tu vytesal hrob, ako ten, kto si vytesáva hrob vysoko, a do skaly si vyhĺbil obydlie pre seba? Hľa, Hospodin ťa mocne odnesie do zajatia a istotne ťa zahalí. Veru, násilne ťa zatočí a odhodí ako loptu do šírej krajiny; tam zomrieš a tam budú vozy tvojej slávy hanbou domu tvojho pána. A zaženiem ťa z tvojho úradu, a z tvojho postavenia ťa strhne dolu. Izaiáš 22:15–19.

As the king of the north is approaching Jerusalem, and it is to be remembered that the approach is a progressive approach which the citizens of Jerusalem knew was coming. This is what is identified in Isaiah chapter twenty when Tartan the Assyrian commander conquered Ashdod in Egypt. They knew what was coming and Shebna spent his time making himself a fancy grave. Archeologists found Shebna’s grave and removed the written statement that was upon the grave entrance, and it is now in a British Museum. Amazingly enough, when Shebna got removed and Eliakim the son of Hilkiah took over Shebna’s leadership position, Eliakim the son of Hilkiah received a royal seal that he could use to endorse his name on official documents. That seal was also found by archeologists and is in the same museum in England. Shebna is in the museum represented by his grave, the mark of death, and Eliakim, the son of Hilkiah’s is in the museum with the representation of the seal of life.

Keď sa kráľ severu približuje k Jeruzalemu, treba pamätať na to, že toto priblíženie je postupným priblížením, o ktorom občania Jeruzalema vedeli, že prichádza. To je to, čo sa identifikuje v dvadsiatej kapitole Izaiáša, keď Tartan, asýrsky veliteľ, dobyl Ašdód v Egypte. Vedeli, čo prichádza, a Šebna trávil svoj čas tým, že si zhotovoval honosný hrob. Archeológovia našli Šebnov hrob a odstránili písomný nápis, ktorý bol na vchode do hrobu; ten sa teraz nachádza v Britskom múzeu. Je pozoruhodné, že keď bol Šebna odstránený a Eljakím, syn Chilkiju, prevzal Šebnovo vedúce postavenie, Eljakím, syn Chilkiju, dostal kráľovskú pečať, ktorou mohol potvrdzovať svoje meno na úradných dokumentoch. Aj táto pečať bola nájdená archeológmi a nachádza sa v tom istom múzeu v Anglicku. Šebna je v múzeu zastúpený svojím hrobom, znakom smrti, a Eljakím, syn Chilkiju, je v múzeu zastúpený pečaťou života.

For Shebna’s rejection of the warning message concerning the king of the north, he was spewed out of the mouth of the Lord, and the word translated as “spewed” in Revelation’s warning to Laodicea actually means projectile vomiting. With Nehemiah he cast out Tobiah and his stuff and with Shebna he was violently tossed like a ball into a far country. Shebna is Laodicean Adventists who are rejecting the prophetic message that was unsealed in 1989 and preparing for the grave—the mark of the beast, and Eliakim the son of Hilkiah, is Philadelphia Adventism that receive the seal of God.

Pre Šebnovo odmietnutie výstražného posolstva týkajúceho sa kráľa severu bol vypľutý z úst Pánových a slovo preložené ako „vypľutý“ vo výstrahe Laodikei v Zjavení v skutočnosti znamená prudké vracanie. Pri Nehemiášovi vyhodil Tóbijáša i jeho veci a pri Šebnovi bol prudko vrhnutý ako lopta do ďalekej krajiny. Šebna predstavuje laodicejských adventistov, ktorí odmietajú prorocké posolstvo, ktoré bolo odpečatené v roku 1989, a pripravujú sa na hrob — na znamenie šelmy; a Eljákím, syn Chilkijášov, predstavuje filadelfský adventizmus, ktorý prijíma pečať Božiu.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. Isaiah 22:20, 21.

> A stane sa v ten deň, že povolám svojho služobníka Eljakíma, syna Chilkijovho. A oblečiem ho do tvojho rúcha a upevním ho tvojím pásom a tvoju vládu odovzdám do jeho ruky; a bude otcom obyvateľom Jeruzalema i domu Júdovmu. Izaiáš 22:20, 21.

At the Sunday law the wheat and tares of Adventism are separated, and the leadership of the church triumphant is given to Eliakim the son of Hilkiah, and the Lord then lifts up His church as an ensign as the third angel’s message swells to a loud cry. I have been perhaps too redundant by including the phrase “the son of Hilkiah,” when I could simply say Eliakim. But together the father and his child are a symbol of the Elijah message before the seven last plagues. Elijah’s message employs the symbolism of fathers and children to represent the first (father) and the last (son). This prophetic relationship contributes to the final riddles in chapter twenty-two. The promise to Eliakim, the son of Hilkiah is that the Lord would lay upon his shoulder the key of the house of David.

Pri nedeľnom zákone sa pšenica a kúkoľ adventizmu oddelia a vedenie víťaznej cirkvi je zverené Eliakímovi, synovi Chilkijášovmu; potom Pán pozdvihne svoju cirkev ako zástavu, keď posolstvo tretieho anjela zosilnie do mocného volania. Azda som bol príliš redundantný, keď som zahrnul výraz „syn Chilkijášov“, hoci by som mohol jednoducho povedať Eliakím. Otec a jeho syn sú však spolu symbolom Eliášovho posolstva pred siedmimi poslednými ranami. Eliášovo posolstvo používa symboliku otcov a detí na znázornenie prvého (otca) a posledného (syna). Tento prorocký vzťah prispieva k záverečným hádankám v dvadsiatej druhej kapitole. Zasľúbením daným Eliakímovi, synovi Chilkijášovmu, je, že Pán položí na jeho plece kľúč domu Dávidovho.

The “house of David” is the message of father and son that Jesus referred to in his final conversation with the rebellious Jews. It is also where He closes the book of Revelation. The house of David had a key, that if nothing else is used on October 22, 1844, for the only place in the Scriptures that references this key is in the message to the Philadelphian church.

„dom Dávidov“ je posolstvo otca a syna, na ktoré Ježiš poukázal vo svojom záverečnom rozhovore so vzbúrencami zo Židov. Je to tiež miesto, kde uzatvára knihu Zjavenia. Dom Dávidov mal kľúč, ktorý, ak sa nepoužije nič iné, sa vzťahuje na 22. október 1844, lebo jediné miesto v Písmach, ktoré sa odvoláva na tento kľúč, je v posolstve filadelfskému zboru.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> A kľúč domu Dávidovho položím na jeho plece; a keď otvorí, nikto nezavrie; a keď zavrie, nikto neotvorí. Izaiáš 22,22.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–12.

> A anjelovi zboru vo Filadelfii napíš: Toto hovorí ten Svätý, ten Pravdivý, ten, ktorý má kľúč Dávidov, ktorý otvára, a nikto nezatvorí; a zatvára, a nikto neotvorí. Znám tvoje skutky; hľa, postavil som pred tebou otvorené dvere, a nikto ich nemôže zavrieť, pretože máš malú moc a zachoval si moje slovo a nezaprel si moje meno. Hľa, dám z tých zo synagógy satanovej, ktorí hovoria, že sú Židia, a nie sú, ale luhajú; hľa, spôsobím, že prídu a budú sa klaňať pred tvojimi nohami a poznajú, že som si ťa zamiloval. Pretože si zachoval slovo mojej trpezlivosti, aj ja ťa zachovám od hodiny pokušenia, ktorá príde na celý svet, aby skúšala tých, ktorí bývajú na zemi. Hľa, prídem skoro; drž pevne, čo máš, aby ti nikto nevzal tvoju korunu. Toho, kto víťazí, učiním stĺpom v chráme svojho Boha, a viac už von nevyjde; a napíšem na neho meno svojho Boha a meno mesta svojho Boha, nového Jeruzalema, ktorý zostupuje z neba od môjho Boha; a napíšem na neho svoje nové meno. Kto má ucho, nech počuje, čo Duch hovorí zborom. Zjavenie 3:7–12.

Eliakim represents a Philadelphian during the Millerite movement that opens the Most Holy Place on October 22, 1844. I know that it was Christ our High Priest that opened that dispensational door, but Christ laid the key on the shoulder of Eliakim the son of Hilkiah, and states that “he shall open.” We have reached the point I pointed out at the beginning of this article.

Eliakim predstavuje filadelfského veriaceho počas milleritského hnutia, ktoré 22. októbra 1844 otvára Najsvätejšie miesto. Viem, že to bol Kristus, náš Veľkňaz, kto otvoril tie dispenzačné dvere, ale Kristus položil kľúč na plece Eliakima, syna Chilkijovho, a vyhlasuje, že „on otvorí“. Dostali sme sa k bodu, na ktorý som poukázal na začiatku tohto článku.

There are eighteen times in Isaiah that we find the word “burden,” but seven of those times represent something that is carried upon the shoulder and eleven times it represents a prophecy of doom. One of those eighteen times the word that means a prophecy of doom is also simultaneously used to represent a burden that is carried upon the shoulder.

V Izaiášovi nachádzame slovo „bremeno“ osemnásťkrát, no sedemkrát z toho označuje niečo, čo sa nesie na pleci, a jedenásťkrát predstavuje proroctvo skazy. Pri jednom z týchto osemnástich výskytov je slovo, ktoré znamená proroctvo skazy, zároveň použité aj na označenie bremena neseného na pleci.

The story of the valley of vision is about a message of doom that creates two classes of worshippers in Jerusalem. The prophetic message that identified the opening of the judgment was presented by Father Miller and it is the first angel’s message that ended when the holy place door was shut and the Most Holy Place was opened on October 22, 1844. The “burden” that was placed upon William Miller’s shoulder, that he was commissioned to carry to the world was the first angel’s message, a prophecy of doom that ended on October 22, 1844 with the arrival of the third angel’s message.

Príbeh údolia videnia hovorí o posolstve záhuby, ktoré v Jeruzaleme vytvára dve triedy uctievačov. Prorocké posolstvo, ktoré označilo otvorenie súdu, predložil otec Miller a je to posolstvo prvého anjela, ktoré sa skončilo, keď sa 22. októbra 1844 zavreli dvere do svätyne a otvorila sa Najsvätejšia svätyňa. „Bremeno“, ktoré bolo položené na plecia Williama Millera a ktoré bol poverený niesť svetu, bolo posolstvo prvého anjela, proroctvo o záhube, ktoré sa 22. októbra 1844 skončilo príchodom posolstva tretieho anjela.

The “key of the house of David will I lay upon his shoulder,” and it says, “In that day,” “shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off.”

„Kľúč domu Dávidovho položím na jeho plece“ a hovorí sa: „V ten deň bude klinec, upevnený na pevnom mieste, odstránený, bude odťatý a padne; a bremeno, ktoré na ňom bolo, bude odrezané.“

The word translated as “burden” here is the word identifying a prophecy of doom, but this prophecy of doom is not the Hebrew word Isaiah uses to represent something you carry on your shoulder. As the word for prophecy of doom it means that Eliakim, the son of Hilkiah would have the key of David placed upon his shoulder, and the burden that is upon his shoulder is a prophecy of doom. It is a profound play of words!

Slovo, ktoré je tu preložené ako „bremeno“, je výraz označujúci proroctvo skazy, no toto proroctvo skazy nie je tým hebrejským slovom, ktoré Izaiáš používa na vyjadrenie niečoho, čo nesieš na svojom pleci. Ako výraz pre proroctvo skazy znamená, že na plece Eliakíma, syna Chilkijovho, bude položený Dávidov kľúč a bremeno, ktoré je na jeho pleci, je proroctvom skazy. Je to hlboká slovná hračka!

Sister White says this about a key that is attached to the Bible.

Sestra Whiteová o kľúči, ktorý je pripojený k Biblii, hovorí toto.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> „V spojení s Božím slovem existuje kľúč, ktorý odomyká vzácnu schránku, k nášmu uspokojeniu a potešeniu. Cítim vďačnosť za každý lúč svetla. V budúcnosti budú vysvetlené skúsenosti, ktoré sú nám teraz veľmi tajomné. Niektoré skúsenosti možno nikdy úplne nepochopíme, kým si toto smrteľné neoblečie nesmrteľnosť.“ Manuscript Releases, zväzok 17, 261.

Miller’s opening remarks about his dream says this.

Millerove úvodné poznámky o jeho sne hovoria toto.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Early Writings, 81.

> „Snívalo sa mi, že mi Boh neviditeľnou rukou poslal podivne zhotovenú skrinku, asi desať palcov dlhú a šesť palcov širokú i vysokú, vyrobenú z ebenu a perál, umelecky vykladanú. K skrinke bol pripevnený kľúč. Hneď som vzala kľúč a otvorila skrinku; a na svoj úžas a prekvapenie som zistila, že je naplnená všetkými druhmi a veľkosťami šperkov, diamantov, drahokamov a zlatých i strieborných mincí každej veľkosti a hodnoty, krásne usporiadaných na ich jednotlivých miestach v skrinke; a takto usporiadané odrážali svetlo a slávu, ktorým sa vyrovnalo iba slnko.“ Early Writings, 81.

In James White’s footnotes of the dream, he says this of the key.

V poznámkach Jamesa Whitea k tomuto snu hovorí o kľúči toto.

> The “‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.” James White.

> „Pripojený kľúč“ bol jeho spôsobom výkladu prorockého Slova — porovnávanie Písma s Písmom — Biblia ako svoj vlastný vykladač. Týmto kľúčom brat Miller otvoril „skrinku“, čiže svetu veľkú pravdu o advente. James White.

James White commented on this dream, and in so doing he wrote an introduction. It is most important to recognize that Miller had his dream and published it in 1847, at least two years after the Great Disappointment, when the formerly unified Millerite Adventist’s had been scattered. Miller was separated from the movement, and the “little flock” that was “scattered abroad” were still suffering from the disappointment. Miller’s dream spoke to the situation and James White commented upon it and Ellen White referred to it in an absolutely positive manner. James White wrote an introduction to his dream, included his dream and then added a few footnotes. His introduction, the dream and the footnotes will be at the end of this article for those needing access to this information.

James White sa k tomuto snu vyjadril a pri tej príležitosti napísal úvod. Je nanajvýš dôležité uvedomiť si, že Miller mal svoj sen a uverejnil ho roku 1847, najmenej dva roky po Veľkom sklamaní, keď boli kedysi zjednotení milleritskí adventisti rozptýlení. Miller bol od hnutia oddelený a „malé stádo“, ktoré bolo „rozptýlené po svete“, ešte stále trpelo následkami sklamania. Millerov sen prehováral do tejto situácie, James White ho komentoval a Ellen White sa naň odvolala úplne kladným spôsobom. James White napísal k jeho snu úvod, zahrnul samotný sen a potom pripojil niekoľko poznámok pod čiarou. Jeho úvod, sen a poznámky pod čiarou budú uvedené na konci tohto článku pre tých, ktorí potrebujú mať k týmto informáciám prístup.

Isaiah twenty-two is an illustration of the beginning and ending of Adventism. In both histories there was and will be a separation that occurred on October 22, 1844 and then again at the Sunday law. The separation in both instances, the beginning and ending, is a fulfillment of the parable of the ten virgins. Sister White informs us the foolish virgins are Laodiceans. Shebna represents Laodicean Adventists in the beginning and ending of Adventism. Eliakim, the son of Hilkiah represents Philadelphian Adventists.

Izaiáš dvadsaťdva je znázornením začiatku a konca adventizmu. V oboch dejinách nastalo a ešte nastane oddelenie, ku ktorému došlo 22. októbra 1844 a potom znovu pri nedeľnom zákone. Oddelenie v oboch prípadoch, na začiatku i na konci, je naplnením podobenstva o desiatich pannách. Sestra Whiteová nás informuje, že bláznivé panny sú laodicejčania. Šebna predstavuje laodicejských adventistov na začiatku i na konci adventizmu. Eljakím, syn Chilkijášov, predstavuje filadelfských adventistov.

But Hilkiah also represents the father of Adventism for “he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah.” William Miller was respectfully called “Father Miller.” Miller had “the key of David” placed upon his shoulder, which represents his method of studying the Scriptures, “line upon line.”

Hilkija však predstavuje aj otca adventizmu, lebo „bude otcom obyvateľom Jeruzalema a domu Júdovmu.“ Williama Millera s úctou nazývali „otec Miller“. Na Millerovo plece bol položený „kľúč Dávidov“, čo predstavuje jeho metódu štúdia Písma, „riadok za riadkom.“

The casket being the Bible, he used the “key of David” representing the rules of prophetic interpretation that he employed to open the truths of the first angel. Those rules, (the key of David) and his prophecy of doom (the burden) that was understood with the key of David were hung “as a nail in a sure place” in the sanctuary. The “nail” was the date of October 22, 1844. The word “nail” means a pin, a nail or a stake, representing a waymark. The “burden,” or the prophecy of doom that was hung upon that nail was the first angel’s message and that message came to a conclusion on October 22, 1844, when the prophecy of doom had been fulfilled and was removed, cut down and it fell. It was removed for the prophetic message of doom had become past tense, and the nail then had to be moved into the Most Holy Place, where another burden of doom would be hung upon it.

Keďže schránkou bola Biblia, použil „kľúč Dávidov“, predstavujúci pravidlá prorockého výkladu, ktoré používal na otvorenie právd prvého anjela. Tieto pravidlá („kľúč Dávidov“) a jeho proroctvo záhuby (bremeno), ktoré bolo pochopené pomocou kľúča Dávidovho, boli v svätyni zavesené „ako klinec na pevnom mieste“. Tým „klincom“ bol dátum 22. októbra 1844. Slovo „klinec“ znamená kolík, klinec alebo kôl a predstavuje medzník. „Bremenom“, čiže proroctvom záhuby, ktoré bolo zavesené na tom klinci, bolo posolstvo prvého anjela, a toto posolstvo dospelo k svojmu záveru 22. októbra 1844, keď sa proroctvo záhuby naplnilo a bolo odstránené, odťaté a padlo. Bolo odstránené, lebo prorocké posolstvo záhuby sa stalo minulosťou, a klinec potom musel byť premiestnený do Svätyne svätých, kde naň malo byť zavesené ďalšie bremeno záhuby.

Miller’s prophecy of doom, that was understood by the prophetic rules represented as “the key of David” would place a nail in the holy place that would hold all the glory of his father’s house. The word “glory” in the passage means weight. What holds the weight of a house is the house’s foundation. Miller’s foundational work holds the weight of all the additional light of the third angel’s message represented by the “offspring and the issue.” It holds the weight of all the various vessels of the temple. And the foundation was laid for a temple to place a glorious throne.

Millerovo proroctvo záhuby, ktoré bolo podľa prorockých pravidiel chápané ako „kľúč Dávidov“, by umiestnilo klinec na svätom mieste, ktorý by niesol celú slávu domu jeho otca. Slovo „sláva“ v tomto úryvku znamená váhu. To, čo nesie váhu domu, je jeho základ. Millerovo základné dielo nesie váhu všetkého ďalšieho svetla posolstva tretieho anjela, znázorneného ako „potomstvo a výhonok“. Nesie váhu všetkých rozličných nádob chrámu. A základ bol položený pre chrám, aby doň bol postavený slávny trón.

Eliakim the son of Hilkiah represents the Philadelphian church. Eliakim means the God of raising, for Eliakim, the father of Jerusalem represents William Miller who God used to raise up the foundations of God’s chosen covenant people. He is the son of Hilkiah which is derived from two words, the second being God and the first meaning “smoothness” as in smoothness of speaking. Hilkiah represents God’s Word or voice and His son represents the raising of the temple.

Eliakim, syn Hilkiáša, predstavuje filadelfský cirkevný zbor. Eliakim znamená Boh pozdvihnutia, lebo Eliakim, otec Jeruzalema, predstavuje Williama Millera, ktorého Boh použil na pozdvihnutie základov Božieho vyvoleného zmluvného ľudu. Je synom Hilkiáša, ktorého meno je odvodené z dvoch slov, pričom druhé znamená Boh a prvé „hladkosť“, ako v hladkosti reči. Hilkiáš predstavuje Božie Slovo alebo hlas a jeho syn predstavuje pozdvihnutie chrámu.

At the end of Adventism there must be a prophecy of doom, and that prophecy is the third angel of Revelation fourteen. There must be a key at the end that was typified by Miller’s key. The “key” in our day is based upon the repetition of history, and especially the rule of first mention, which includes or is the principle represented by Christ Himself as the Alpha and Omega. There must be a son of Miller. Miller then as the father becomes Hilkiah the Word of the Lord, and the son of Miller is Eliakim, meaning the God of raising. Father Miller raised the temple and the son of Miller identifies when Laodicea and Philadelphia are separated and the Philadelphians are raised up as an ensign. There must be a nail that is fastened, but not in the holy place as in Miller’s history, but in the Most Holy Place. That nail and the burden that is hung upon it will be cut off at the end of the third angel’s message as it was at the end of the first angel’s message. When Michael stands up and human probation closes the prophecy of doom will be past tense, removed, cut off and fallen.

Na konci adventizmu musí zaznieť proroctvo skazy a týmto proroctvom je tretí anjel zo štrnástej kapitoly Zjavenia. Na konci musí byť kľúč, ktorý bol predobrazene znázornený Millerovým kľúčom. „Kľúč“ v našich dňoch je založený na opakovaní dejín a osobitne na pravidle prvého výskytu, ktoré zahŕňa, alebo je princípom predstavovaným samotným Kristom ako Alfa a Omega. Musí existovať syn Millera. Miller sa teda ako otec stáva Chilkijášom, Slovom Hospodinovým, a syn Millera je Eljakim, čo znamená Boh pozdvihnutia. Otec Miller pozdvihol chrám a syn Millera určuje, kedy sú Laodicea a Filadelfia oddelené a Filadelfčania sú pozdvihnutí ako zástava. Musí tu byť klinec, ktorý je pevne upevnený, avšak nie na svätom mieste ako v Millerovej histórii, ale vo Svätyni svätých. Tento klinec a bremeno, ktoré je na ňom zavesené, budú odťaté na konci posolstva tretieho anjela, tak ako to bolo na konci posolstva prvého anjela. Keď Michael povstane a ľudská doba milosti sa uzavrie, proroctvo skazy bude v minulom čase, odstránené, odťaté a padlé.

The separation or scattering after the passing of time in 1844 will be repeated at the Sunday law. Isaiah twenty-two is an illustration of the circumstances that lead to the separation of Laodicean Adventists from Philadelphian Adventists that takes place at the Sunday law crisis.

Oddelenie alebo rozptýlenie po uplynutí času v roku 1844 sa zopakuje pri nedeľnom zákone. Izaiáš dvadsiata druhá kapitola je znázornením okolností, ktoré vedú k oddeleniu laodicejských adventistov od filadelfských adventistov, ku ktorému dochádza počas krízy nedeľného zákona.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–22.

> Anjelovi cirkvi v Laodicei napíš: Toto hovorí Amen, verný a pravdivý svedok, počiatok Božieho stvorenia: Znám tvoje skutky, že nie si ani studený, ani horúci. Kiež by si bol studený alebo horúci! A tak, pretože si vlažný, a ani studený, ani horúci, vypľujem ťa zo svojich úst. Lebo hovoríš: Som bohatý, zbohatol som a nič nepotrebujem; a nevieš, že si biedny, poľutovaniahodný, chudobný, slepý a nahý. Radím ti, aby si si kúpil odo mňa zlato prepálené ohňom, aby si zbohatol; a biele rúcho, aby si sa zaodel a aby sa neukázala hanba tvojej nahoty; a pomaž si oči masťou na oči, aby si videl. Ja všetkých, ktorých milujem, karhám a trescem; buď teda horlivý a čiň pokánie. Hľa, stojím pri dverách a klopem; ak niekto počuje môj hlas a otvorí dvere, vojdem k nemu a budem s ním večerať, a on so mnou. Tomu, kto zvíťazí, dám sedieť so mnou na mojom tróne, ako som aj ja zvíťazil a posadil som sa so svojím Otcom na jeho tróne. Kto má uši, nech počuje, čo Duch hovorí cirkvám. Zjavenie 3:7–22.

After the introduction to the dream James White, then includes the dream with footnotes. I have no problems with James White’s application of Miller’s dream, in spite of the fact that we have published often an interpretation of his dream that differs somewhat from James White’s. The basic approach of James White that differs from what we have published is that he places the “jewels” in the context of God’s people, and we understand the jewels are prophetic truths. There is no contradiction for a man reflects what he believes, and the scattering of the jewels after the Great Disappointment typifies the scattering of God’s people PRIOR to the Sunday law. But this fact is for a future study.

Po úvode k snu James White následne uvádza samotný sen aj s poznámkami pod čiarou. Nemám nijaké námietky proti tomu, ako James White aplikuje Millerov sen, napriek tomu, že sme často uverejňovali výklad jeho sna, ktorý sa od výkladu Jamesa Whitea do istej miery líši. Základný prístup Jamesa Whitea, v ktorom sa odlišuje od toho, čo sme publikovali, spočíva v tom, že „klenoty“ zasadzuje do kontextu Božieho ľudu, zatiaľ čo my rozumieme, že klenoty predstavujú prorocké pravdy. Niet v tom nijakého rozporu, lebo človek odráža to, čomu verí, a rozptýlenie klenotov po Veľkom sklamaní predobrazuje rozptýlenie Božieho ľudu PRED nedeľným zákonom. Táto skutočnosť je však predmetom budúceho štúdia.

## James White’s introduction to William Miller’s Dream

Úvod Jamesa Whitea k snu Williama Millera

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past second advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> „Nasledujúci sen bol uverejnený v Advent Herald pred viac ako dvoma rokmi. Vtedy som videla, že jasne vyznačuje našu minulú skúsenosť s druhým adventom a že Boh dal tento sen na osoh rozptýlenému stádu.״

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastes 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> „Medzi znamenia blízkeho príchodu veľkého a strašného dňa Pánovho Boh zaradil sny. Pozri Joel 2:28–31; Skutky 2:17–20. Sny môžu prichádzať tromi spôsobmi: po prvé, ‚z množstva zamestnaní‘. Pozri Kazateľ 5:3. Po druhé, tí, ktorí sú pod nečistým duchom a satanovým zvodom, môžu mať sny jeho vplyvom. Pozri Deuteronómium 8:1–5; Jeremiáš 23:25–28; 27:9; 29:8; Zachariáš 10:2; Júda 8. A po tretie, Boh vždy učil a stále učí svoj ľud viac alebo menej prostredníctvom snov, ktoré prichádzajú pôsobením anjelov a Ducha Svätého. Tí, ktorí stoja v jasnom svetle pravdy, budú vedieť, keď im Boh dá sen; a takí nebudú oklamaní ani zvedení falošnými snami.“

> “And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the LORD will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream. Numbers 12:5.

> „A riekol: Počujte teraz moje slová: Ak je medzi vami prorok, ja, Hospodin, sa mu dám poznať vo videní a budem s ním hovoriť vo sne.“ 4. Mojžišova 12,5.

> “Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, in Genesis 37:5–9, and then the interesting story of their fulfilment in Egypt.

> „Jakob povedal: ‚Anjel Hospodinov ku mne hovoril vo sne.‘ 1. Mojžišova 31:2. ‚A Boh prišiel v noci vo sne k Sýrčanovi Lábanovi.‘ 1. Mojžišova 31:24. Čítajte Jozefove sny v 1. Mojžišovej 37:5–9 a potom zaujímavý príbeh o ich naplnení v Egypte.“

> “In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night. 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> „V Gibeóne sa Hospodin zjavil Šalamúnovi v nočnom sne.“ 1. Kráľov 3:5. Veľký významný obraz z druhej kapitoly Daniela bol tiež daný v sne, podobne aj štyri šelmy atď. zo siedmej kapitoly. Keď sa Herodes usiloval zahubiť malého Spasiteľa, Jozef bol vo sne varovaný, aby utiekol do Egypta. Matúš 2:13.

> “And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams. Acts 2:17.

> „A stane sa v POSLEDNÝCH DŇOCH, hovorí Boh, že vylejem zo svojho Ducha na každé telo; a vaši synovia i vaše dcéry budú prorokovať, a vaši mládenci budú vídať videnia, a vaši starci budú mávať sny.“ Skutky 2,17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> „Dar proroctva prostredníctvom snov a videní je tu ovocím Ducha Svätého a v posledných dňoch sa má prejaviť v dostatočnej miere, aby tvoril znamenie. Je jedným z darov evanjeliovej cirkvi.״

> “And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ. Ephesians 4:11, 12.

> „A on ustanovil jedných za apoštolov, iných za PROROKOV, iných za evanjelistov a iných za pastierov a učiteľov, aby pripravovali svätých na dielo služby, na budovanie Kristovho tela.“ Efezanom 4:11, 12.

> “And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS, etc. 1 Corinthians 7:28.

> „A Boh ustanovil niektorých v cirkvi, po prvé apoštolov, po druhé PROROKOV atď.“ 1. Korinťanom 7:28.

> “Despise not PROPHESYINGS. 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 12:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> „Proroctvami nepohŕdajte. 1 Tesaloničanom 5:20. Pozri aj Skutky 13:1; 21:9; Rimanom 12:6; 1 Korinťanom 14:1, 24, 39. Proroci alebo proroctvá sú na vzdelávanie cirkvi Kristovej; a zo slova Božieho nemožno predložiť nijaký dôkaz, že by mali prestať skôr, ako mali prestať evanjelisti, pastieri a učitelia. Namietač však hovorí: ‚Bolo už toľko falošných videní a snov, že nemôžem mať dôveru v nič takého druhu.‘ Je pravda, že satan má svoje napodobeniny. Vždy mal falošných prorokov, a iste ich môžeme očakávať aj teraz, v tejto jeho poslednej hodine klamu a triumfu. Tí, ktorí zavrhujú takéto zvláštne zjavenia preto, že existuje napodobenina, by s rovnakou oprávnenosťou mohli zájsť ešte o niečo ďalej a poprieť, že sa Boh vôbec niekedy zjavil človeku v sne alebo vo videní, lebo napodobenina existovala vždy.“

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> „Sny a videnia sú prostriedkom, skrze ktorý sa Boh zjavoval človeku. Prostredníctvom tohto prostriedku hovoril k prorokom; dar proroctva ustanovil medzi darmi evanjeliovej cirkvi a sny i videnia zaradil medzi ostatné znamenia „POSLEDNÝCH DNÍ“. Amen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

> „Mojím cieľom v predchádzajúcich poznámkach bolo biblickým spôsobom odstrániť námietky a pripraviť myseľ čitateľa na to, čo nasleduje.“ James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

## William Miller’s Second Dream

Druhý sen Williama Millera

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> „Snívalo sa mi, že mi Boh neviditeľnou rukou poslal podivne zhotovenú skrinku, asi desať palcov dlhú a šesť palcov širokú, z ebenového dreva a perál, podivne vykladanú. K skrinke bol pripevnený kľúč. Ihneď som vzal kľúč a otvoril skrinku; a na svoj údiv a prekvapenie som ju našiel naplnenú všetkými druhmi a veľkosťami šperkov, diamantov, drahokamov, ako aj zlatými a striebornými mincami každého rozmeru a hodnoty, krásne usporiadanými na svojich príslušných miestach v skrinke; a takto usporiadané odrážali svetlo a slávu, ktorým sa vyrovnalo iba slnko.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> „Myslel som si, že nie je mojou povinnosťou tešiť sa z tohto podivuhodného pohľadu sám, hoci moje srdce prekypovalo radosťou nad leskom, krásou a hodnotou jeho obsahu. Preto som to položil na stredový stôl vo svojej izbe a dal som oznámiť, že všetci, ktorí si to budú želať, môžu prísť a uvidieť ten najslávnejší a najžiarivejší výjav, aký kedy človek v tomto živote uzrel.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> „Ľud začal prichádzať, spočiatku ich bolo málo, no ich počet vzrastal, až sa z nich stal zástup. Keď sa prvý raz pozreli do schránky, žasli a hlasno sa radovali. Keď sa však počet prizerajúcich zväčšil, všetci začali drahokamy znepokojovať, vyberať ich zo schránky a rozhadzovať ich po stole. Začala som si myslieť, že vlastník si schránku i drahokamy opäť vyžiada z mojej ruky; a ak dopustím, aby boli rozptýlené, už ich nikdy nebudem môcť uložiť na ich miesta v schránke tak ako predtým; a cítila som, že sa nikdy nebudem môcť zodpovedať, lebo to bude nesmierne. Potom som začala prosiť ľudí, aby sa ich nedotýkali ani ich nevyberali zo schránky; no čím viac som prosila, tým viac ich rozhadzovali; a teraz sa zdalo, že ich rozhadzujú po celej miestnosti, po podlahe i po každom kuse nábytku v miestnosti.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> „Potom som videla, že medzi pravé drahokamy a mince rozsypali nespočetné množstvo falošných drahokamov a falošných mincí. Ich nízke konanie a nevďačnosť ma veľmi rozhorčili, a karhala som ich a vyčítala som im to; no čím viac som ich karhala, tým viac rozsýpali falošné drahokamy a nepravé mince medzi pravé.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> „Vtedy som sa rozhorčila vo svojej telesnej duši a začala som používať telesnú silu, aby som ich vytlačila z miestnosti; no kým som vytláčala jedného, ďalší traja vošli dnu a prinášali špinu a hobliny a piesok a všelijakú smetinu, až prikryli všetky pravé drahokamy, diamanty a mince, takže boli celkom vylúčené z dohľadu. Roztrhali aj moju schránku na kusy a porozhadzovali ju medzi smetím. Myslela som si, že nik z ľudí nehľadí na môj zármutok ani na môj hnev. Celkom som upadla na duchu a stratila odvahu, sadla som si a plakala.“

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> „Keď som tak plakala a nariekala nad svojou veľkou stratou a zodpovednosťou, rozpamätala som sa na Boha a vrúcne som sa modlila, aby mi poslal pomoc. Dvere sa okamžite otvorili a do izby vošiel muž; vtedy ju všetci ľudia opustili. On, držiac v ruke kefu na prach, otvoril okná a začal z izby vymetať prach a smeti.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> „Volala som k nemu, aby sa zdržal, lebo medzi troskami boli roztrúsené niektoré drahocenné klenoty.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Povedal mi, aby som sa „nebál“, lebo sa o nich „postará“.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Potom, keď odhrnoval špinu a smeti, falošné drahokamy a falošné mince, všetko sa zdvihlo a vyšlo von oknom ako oblak a vietor to odniesol preč. V tom ruchu som na okamih zavrel oči; keď som ich otvoril, všetky smeti boli preč. Vzácne drahokamy, diamanty, zlaté a strieborné mince ležali v hojnosti rozptýlené po celej miestnosti.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> „Potom položil na stôl skrinku, omnoho väčšiu a krajšiu než predošlú, a po hrstiach pozbieral drahokamy, diamanty i mince a hádzal ich do skrinky, až kým nezostala ani jediná, hoci niektoré z diamantov neboli väčšie než hrot špendlíka.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Potom ma vyzval, aby som „prišiel a videl“.

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> „Pozrela som sa do schránky, ale môj zrak bol oslepený tým pohľadom. Žiarili desaťnásobkom svojej niekdajšej slávy. Myslela som si, že boli vydrhnuté v piesku nohami tých bezbožných osôb, ktoré ich rozptýlili a pošliapali do prachu. V schránke boli usporiadané v nádhernom poriadku, každá na svojom mieste, bez akýchkoľvek viditeľných stôp námahy človeka, ktorý ich tam vložil. Skríkla som od preveľkej radosti a ten výkrik ma prebudil.“ Early Writings, 81–83.

## James White’s Footnotes

Poznámky pod čiarou Jamesa Whitea

> “The ‘casket’ represents the great truths of the Bible, relative to the second advent of our Lord Jesus Christ, which were given Brother Miller to publish to the world.

> „Schránka“ predstavuje veľké pravdy Biblie týkajúce sa druhého príchodu nášho Pána Ježiša Krista, ktoré boli dané bratovi Millerovi, aby ich zvestoval svetu.

> “The ‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.

> „Pripojený kľúč“ bol jeho spôsob výkladu prorockého Slova — porovnávanie Písma s Písmom — Biblia ako svoj vlastný vykladač. Týmto kľúčom brat Miller otvoril „schránku“, čiže svetu veľkú pravdu o príchode.

> “‘The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd.’ When the advent doctrine was first preached by Brother Miller, and a very few others, it had but little effect, and but very few were waked up by it; but from 1840 to 1844, wherever it was preached, the whole community was aroused.

> „Ľud sa začal schádzať, spočiatku ich bolo málo, no ich počet vzrástol až na zástup.“ Keď brat Miller a ešte niekoľkí ďalší po prvý raz kázali učenie o advente, malo len nepatrný účinok a prebudilo sa ním iba veľmi málo ľudí; no od roku 1840 do roku 1844 bolo všade, kde sa kázalo, uvedené do pohybu celé spoločenstvo.

> “The ‘jewels, diamonds, etc.’ of ‘all sorts and sizes’ so ‘beautifully arranged in their several places in the casket’ represent the children of God, [Malachi 3:17,] from all the churches, and from almost every station, and situation of life, who received the advent faith, and were seen to take a bold stand in their several stations, in the holy cause of truth. While moving in this order, each attending to his own duty, and walking humbly before God, ‘they reflected a light and glory’ to the world, equaled only by the church in the days of the apostles. The message, [Revelation 14:6, 7] went as it were, upon the wings of the wind, and the invitation, ‘Come, for all things are now ready,’ [Luke 14:17.] went abroad with power and effect.

> „‚Klenoty, diamanty atď.‘ ‚všemožných druhov a veľkostí‘, tak ‚krásne usporiadané na svojich jednotlivých miestach v skrinke‘, predstavujú deti Božie, [Malachiáš 3:17,] zo všetkých cirkví a takmer z každého postavenia a životného stavu, ktoré prijali adventnú vieru a bolo ich vidieť, ako vo svojich jednotlivých postaveniach odvážne zaujímajú stanovisko v svätej veci pravdy. Keď postupovali v tomto poriadku, každý dbal na svoju vlastnú povinnosť a pokorne chodil pred Bohom, ‚odrážali svetu svetlo a slávu‘, ktorým sa vyrovnala iba cirkev v dňoch apoštolov. Posolstvo, [Zjavenie 14:6, 7] šlo akoby na krídlach vetra a pozvanie: ‚Poďte, lebo už je všetko pripravené,‘ [Lukáš 14:17.] sa šírilo s mocou a účinkom.

> “When the flying angel [Revelation 14:6, 7.] first began to preach the everlasting good news, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come,’ many shouted for joy in view of the coming of Jesus, and the restitution, who afterwards opposed and scoffed, and ridiculed the truth that a little before filled them with joy. They troubled and scattered the jewels. This brings us to the autumn of 1844, when the scattering time commenced. Mark this: It was those who once ‘shouted for joy’ that troubled and scattered the jewels. And none have so effectually scattered the flock, and led them astray since 1844, as those who once preached the truth, and rejoiced in it; but have since denied the work of God, and the fulfilment of prophecy in our past advent experience.

> „Keď lietajúci anjel [Zjavenie 14:6, 7.] prvýkrát začal kázať večné evanjelium: ,Bojte sa Boha a vzdajte mu slávu, lebo prišla hodina jeho súdu,‘ mnohí jasali od radosti pri vyhliadke na príchod Ježiša a na obnovenie, no neskôr sa postavili na odpor, posmievali sa a vysmievali pravde, ktorá ich krátko predtým napĺňala radosťou. Trápili a rozptyľovali klenoty. To nás privádza do jesene roku 1844, keď sa začal čas rozptyľovania. Všimnite si toto: boli to tí, ktorí kedysi ,jasali od radosti,‘ čo trápili a rozptyľovali klenoty. A nikto nerozptýlil stádo a nezviedol ho od roku 1844 tak účinne ako tí, ktorí kedysi kázali pravdu a radovali sa z nej, no odvtedy zapreli Božie dielo a naplnenie proroctva v našej minul ej adventnej skúsenosti.“

> “Brother Miller’s testimony, for a number of months after the Midnight cry, at the seventh month, 1844, was that the door was shut, and that the advent movement was a fulfilment of prophecy, and that we had been right in preaching time. He then exhorted his brethren, through the Advent Herald to hold fast, to be patient, and not grudge against one another; and God would soon justify them for preaching time. In this way he plead for the jewels, while he felt his ‘accountability’ for them, and that ‘it would be immense.’

> „Svedectvo brata Millera počas viacerých mesiacov po Polnočnom volaní, v siedmom mesiaci roku 1844, znelo, že dvere boli zatvorené a že adventné hnutie bolo naplnením proroctva a že sme mali pravdu, keď sme kázali čas. Potom napomínal svojich bratov prostredníctvom Advent Herald, aby pevne stáli, boli trpezliví a nereptali jeden proti druhému; a Boh ich čoskoro ospravedlní za kázanie času. Týmto spôsobom sa prihováral za klenoty, zatiaľ čo cítil svoju „zodpovednosť“ za ne a že „bude nesmierna.“

> “The ‘spurious jewels and counterfeit coin’ that were scattered among the genuine, clearly represent false converts, or ‘strange children,’ [Hosea 5:7.] since the door was shut in 1844.

> „‚Falošné klenoty a falošné mince‘, ktoré boli rozptýlené medzi pravými, jasne predstavujú falošných obrátených, čiže ‚cudzie deti‘ [Ozeáš 5:7], odkedy boli dvere v roku 1844 zatvorené.

> “The second ‘casket much larger and more beautiful than the former’ into which the scattered ‘jewels,’ ‘diamonds,’ and ‘coins’ were gathered, represents the broad field of living present truth into which the scattered flock will be gathered, even 144,000, all of them having the seal of the living God. Not one of the precious diamonds will be left in the dark. Although some are ‘not bigger than the point of a pin,’ they will not be overlooked, and left out in this day when God is making up his jewels. [Malachi 3:16–18.] He can send his angels and haste them out as he did Lot out of Sodom. ‘A short work will the Lord make upon the earth.’ ‘He will cut it short in righteousness.’ See Romans 9:28.

> „Druhá ‚schránka omnoho väčšia a krajšia než prvá‘, do ktorej boli zhromaždené rozptýlené ‚klenoty‘, ‚diamanty‘ a ‚mince‘, predstavuje široké pole živej prítomnej pravdy, do ktorého bude zhromaždené rozptýlené stádo, totiž 144 000, pričom všetci budú mať pečať živého Boha. Ani jeden z drahocenných diamantov nezostane v temnote. Hoci niektoré sú ‚nie väčšie než hrot špendlíka‘, nebudú prehliadnuté a nebudú vynechané v tento deň, keď si Boh zhromažďuje svoje klenoty. [Malachiáš 3:16–18.] On môže poslať svojich anjelov a poponáhľať ich, ako vyviedol Lota zo Sodomy. ‚Krátke dielo vykoná Pán na zemi.‘ ‚Dokončí ho a skráti v spravodlivosti.‘ Pozri Rimanom 9:28.“

> “The ‘dirt and shavings, sand and all manner of rubbish,’ represent the various and numerous errors that have been brought in among second advent believers, since the autumn of 1844. Here I will notice a few of them.

> „‚Nečistota a hobliny, piesok a všelijaký odpad‘ predstavujú rozličné a početné bludy, ktoré boli zavedené medzi veriacich v druhý príchod od jesene roku 1844. Tu poukážem na niekoľko z nich.

> “1. The stand that some of the ‘shepherds’ presumptuously took immediately after the Midnight cry was given, that the solemn melting power of the Holy Ghost that attended the seventh month movement was a mesmeric influence. George Storrs was among the first to take this stand. See his writings in the latter part of 1844, in the Midnight Cry, then published in New York city. J. V. Himes, at the Albany Conference in the spring of 1845, said that the seventh month movement produced mesmerism seven feet deep. This I am told by one who was present, and heard the remark. Others who took an active part in the seventh month cry have since pronounced that movement the work of the Devil. Attributing the work of Christ and the Holy Ghost to the Devil, was in the days of our Saviour, blasphemy, and it is blasphemy now.

> „1. Postoj, ktorý niektorí z „pastierov“ opovážlivo zaujali bezprostredne po zaznení polnočného volania, totiž že slávnostná roztápajúca moc Ducha Svätého, ktorá sprevádzala hnutie siedmeho mesiaca, bola mesmerickým vplyvom. George Storrs patril medzi prvých, ktorí zaujali tento postoj. Pozri jeho spisy z druhej časti roku 1844 v Midnight Cry, ktorý vtedy vychádzal v meste New York. J. V. Himes na konferencii v Albany na jar roku 1845 povedal, že hnutie siedmeho mesiaca vytvorilo mesmerizmus sedem stôp hlboký. Toto mi povedal ten, kto bol prítomný a počul túto poznámku. Iní, ktorí sa aktívne podieľali na volaní siedmeho mesiaca, odvtedy vyhlásili toto hnutie za dielo diabla. Pripisovať dielo Krista a Ducha Svätého diablovi bolo za dní nášho Spasiteľa rúhaním a rúhaním je to aj teraz.

> “2. The many experiments on definite time. Since the 2300 days ended in 1844, quite a number of times have been set, by different individuals, for their termination. In doing this they have removed the ‘landmarks,’ and have thrown darkness and doubt over the whole advent movement.

> „2. Mnohé pokusy o určenie presného času. Odkedy sa 2300 dní skončilo v roku 1844, rôzni jednotlivci určovali pre ich ukončenie nemálo termínov. Týmto konaním odstránili „medzníky“ a uvrhli temnotu a pochybnosť na celé adventné hnutie.

> “3. Spiritualism with all its fancies and extravagances. This wile of the Devil, which has accomplished an awful work of death, is very fitly represented by ‘shavings,’ and ‘all manner of rubbish.’ Many of those who drank down the poison of spiritualism admitted the truth of our past advent experience, and from this fact many have been made to believe that spiritualism was the natural fruit of believing that God conducted the great advent movements in 1843 and 1844. Peter, speaking of those who should ‘bring in damnable heresies, even denying the Lord that bought them,’ says, ‘BY REASON OF WHOM THE WAY OF TRUTH SHALL BE EVIL SPOKEN OF.’

> „3. Špiritizmus so všetkými svojimi výmyslami a výstrednosťami. Tento úklad diabla, ktorý vykonal strašné dielo smrti, je veľmi výstižne znázornený „hoblinami“ a „všelijakou sutinou“. Mnohí z tých, ktorí vypili jed špiritizmu, uznávali pravdu nášho predošlého adventného prežitia, a na základe tejto skutočnosti boli mnohí privedení k viere, že špiritizmus bol prirodzeným ovocím viery, že Boh viedol veľké adventné hnutia v rokoch 1843 a 1844. Peter, hovoriac o tých, ktorí mali „vnášať zhubné bludy, zapierajúc aj Pána, ktorý ich vykúpil“, hovorí: „PRE KTORÝCH BUDE CESTA PRAVDY VYSTAVENÁ POTUPE.““

> “4. S. S. Snow professing to be ‘Elijah the Prophet’” This man in his strange and wild career, has also acted his part in this work of death, and his course has had a tendency to bring the true position for the waiting saints into disrepute, in the minds of many honest souls.

> „4. S. S. Snow, vydávající se za ‚proroka Eliáše‘“ Tento muž ve svém podivném a divokém působení také sehrál svou úlohu v tomto díle smrti a jeho postup měl sklon uvádět pravé postavení čekajících svatých v myslích mnoha upřímných duší v opovržení.

> “To this catalogue of errors I might add many more, such as the ‘thousand years’ of Revelation 20:4, 7, in the past, the 144,000 of Revelation 7:4; 14:1, those who ‘arose and came out of the graves’ after Christ’s resurrection, the no-work doctrine, the doctrine of the destruction of infants, &c. &c.

> „K tomuto zoznamu omylov by som mohol pridať ešte mnohé ďalšie, ako napríklad ‚tisíc rokov‘ zo Zjavenia 20:4, 7 v minulosti, 144 000 zo Zjavenia 7:4; 14:1, tých, ktorí po Kristovom vzkriesení ‚vstali a vyšli z hrobov‘, učenie o nečinnosti, učenie o zničení nemluvniat atď. atď.

> “These errors were so industriously propagated, and urged upon the waiting flock that, at the time Brother Miller had the dream, the true jewels were ‘excluded from sight,’ and the words of the prophet were applicable—’And judgment is turned away backward, and justice standeth afar off,’ &c. &c. See Isaiah 59:14. At that time there was not an advent paper in the land that advocated the cause of present truth. The Day-Dawn, was the last to defend the true position of the little flock; but that died a number of months before the Lord gave Bro. Miller this dream; and in its last dying struggle pointed the weary sighing saints to 1877, then thirty years in the future, as the time of their final deliverance. Alas! alas! No wonder that Brother Miller in his dream, ‘sat down and wept’ over this sad state of things.

> „Tieto bludy sa šírili s takou usilovnosťou a tak naliehavo sa predkladali očakávajúcemu stádu, že v čase, keď mal brat Miller tento sen, boli pravé klenoty ‚vylúčené z dohľadu‘ a slová proroka boli priliehavé — ‚A súd je odvrátený nazad a spravodlivosť stojí zďaleka,‘ atď., atď. Pozri Izaiáš 59,14. V tom čase nebol v krajine ani jeden adventný časopis, ktorý by obhajoval vec prítomnej pravdy. The Day-Dawn bol posledný, kto obhajoval pravé postavenie malého stáda; ale ten zanikol niekoľko mesiacov predtým, než Pán dal bratovi Millerovi tento sen; a vo svojom poslednom smrteľnom zápase ukazoval unaveným, vzdychajúcim svätým na rok 1877, vtedy ešte o tridsať rokov vzdialený, ako na čas ich konečného vyslobodenia. Beda! beda! Niet divu, že brat Miller vo svojom sne ‚si sadol a plakal‘ nad týmto smutným stavom vecí.

> “Brother Miller closed his eyes in death, December 22, 1849, which fulfilled the following words in his dream, ‘In the bustle I closed my eyes for a moment.’ This wonderful fulfilment is so plain that none will fail to see it.

> „Brat Miller zavrel svoje oči v smrti 22. decembra 1849, čím sa naplnili nasledujúce slová z jeho sna: ‚V tom zhone som na okamih zavrel oči.‘ Toto podivuhodné naplnenie je také zjavné, že ho nikto neprehliadne.

> “The casket, represents the advent truth that Brother Miller published to the world, as is marked out by the parable of the ten virgins. [Matthew 25:1–11.] First, the time, 1843; second, the tarrying time; third, the midnight cry, at the seventh month, 1844, and fourth, the shut door. No one who has read the second advent papers since 1843, will deny that Brother Miller has advocated these four important points in advent history. This harmonious system of truth or ‘casket’ has been torn in pieces, and scattered among the rubbish by those who have rejected their own experience, and have denied the very truths that they, with Brother Miller so fearlessly preached to the world.

> „Skrinka predstavuje pravdu o advente, ktorú brat Miller zvestoval svetu, ako je vyznačená podobenstvom o desiatich pannách. [Matúš 25:1–11.] Po prvé, čas, 1843; po druhé, doba meškania; po tretie, polnočný výkrik, v siedmom mesiaci roku 1844; a po štvrté, zavreté dvere. Nikto, kto od roku 1843 čítal spisy o druhom advente, nepoprie, že brat Miller zastával tieto štyri dôležité body v dejinách adventu. Tento harmonický systém pravdy či „skrinka“ bol roztrhaný na kusy a rozptýlený medzi rumovisko tými, ktorí zavrhli svoju vlastnú skúsenosť a popreli tie pravdy, ktoré oni spolu s bratom Millerom tak nebojácne zvestovali svetu.

> “The church will then be pure and ‘without fault before the throne of God,’ having confessed all their errors, faults and sins, and having had them washed away by the blood of Christ and blotted out, they will be without ‘spot or wrinkle, or any such thing.’ Then they will shine with ‘ten times their former glory.’” JAMES WHITE Oswego, May, 1850.

> „Cirkev bude potom čistá a ‚bez úhony pred Božím trónom‘; keď vyznajú všetky svoje bludy, chyby a hriechy a tie budú zmyté Kristovou krvou a vymazané, budú bez ‚poškvrny alebo vrásky, alebo čohokoľvek takého‘. Potom zažiaria ‚desaťnásobkom svojej predošlej slávy‘.“ JAMES WHITE, Oswego, máj 1850.

Back to Articles