Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixteen

Kniha Daniel – stosedemnásť

Unveiling the Days of Vengeance: A Prophetic Exploration of Jeremiah’s Warning and the Final Generation

Odhalenie dní pomsty: Prorocké skúmanie Jeremiášovho varovania a poslednej generácie

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were considering Jeremiah chapter fifty in the previous article, and in the passage the judgment upon Babylon, that begins at the soon coming Sunday law in the United States and ends with the wrath of God. The executive judgment is the day of the Lord’s vengeance that was represented by the destruction of Jerusalem in the year 70 AD. The destruction of Jerusalem accomplished by Rome in 70 AD, had been typified by the destruction of Jerusalem carried out by Nebuchadnezzar. Together they provided two witnesses of the Executive Judgment of the whore of Tyre, who is also the whore of Revelation chapter seventeen.

V predchádzajúcom článku sme uvažovali o päťdesiatej kapitole Jeremiáša a o pasáži o súde nad Babylonom, ktorý sa začína čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom v Spojených štátoch a končí Božím hnevom. Výkonný súd je dňom Pánovej pomsty, ktorý bol znázornený zničením Jeruzalema v roku 70 po Kr. Zničenie Jeruzalema vykonané Rímom v roku 70 po Kr. bolo predobrazené zničením Jeruzalema, ktoré uskutočnil Nabuchodonozor. Spoločne poskytli dvoch svedkov Výkonného súdu nad neviestkou z Týru, ktorá je zároveň aj neviestkou zo sedemnástej kapitoly Zjavenia.

Jeremiah informs us that when the Lord’s vengeance is accomplished upon modern Babylon, beginning with the soon-coming Sunday law, that “In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve.” In those days, the sealing of the one hundred and forty-four thousand will have already been accomplished.

Jeremiáš nás informuje, že keď sa na novodobom Babylone vykoná Pánova pomsta, počnúc čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom, „v tých dňoch a v tom čase, hovorí Hospodin, bude sa hľadať neprávosť Izraela, ale nebude jej; aj hriechy Júdu, no nenájdu sa; lebo odpustím tým, ktorých si zachovám.“ V tých dňoch bude už spečatenie sto štyridsaťštyri tisíc dokonané.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 216.

> „Čo robíte, bratia, vo veľkom diele prípravy? Tí, ktorí sa spájajú so svetom, prijímajú svetskú formu a pripravujú sa na znamenie šelmy. Tí však, ktorí nedôverujú sebe, ktorí sa ponižujú pred Bohom a očisťujú svoje duše poslušnosťou pravde, prijímajú nebeskú formu a pripravujú sa na pečať Božiu na svojich čelách. Keď vyjde nariadenie a odtlačok bude vtlačený, ich charakter zostane čistý a nepoškvrnený po celú večnosť.“ Testimonies, zväzok 5, 216.

The executive judgment begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, who calls men and women to flee from Babylon, and Jeremiah says, “their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her.” Her judgment is accomplished by the “archers.” The first reference to an archer in the Scriptures is concerning Ishmael.

Výkonný súd sa začína druhým hlasom zo zjavenia osemnástej kapitoly, ktorý vyzýva mužov i ženy, aby utiekli z Babylona, a Jeremiáš hovorí: „prišiel ich deň, čas ich navštívenia. Hlas tých, čo utekajú a unikajú z krajiny Babylona, aby na Sione zvestovali pomstu Hospodina, nášho Boha, pomstu za jeho chrám. Zvolajte lukostrelcov proti Babylonu; všetci, ktorí napínate luk, utáborte sa proti nemu dookola; nech z neho nik neunikne: odplaťte jej podľa jej diela; podľa všetkého, čo učinila, učiňte jej.“ Jej súd vykonávajú „lukostrelci“. Prvá zmienka o lukostrelcovi v Písmach sa týka Izmaela.

> And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:17–20.

> A Boh počul hlas chlapca; a anjel Boží zavolal na Hagar z neba a povedal jej: Čo ti je, Hagar? Neboj sa, lebo Boh počul hlas chlapca tam, kde je. Vstaň, zdvihni chlapca a drž ho svojou rukou, lebo z neho učiním veľký národ. A Boh otvoril jej oči, a uvidela studňu s vodou; i šla, naplnila mech vodou a dala chlapcovi piť. A Boh bol s chlapcom; i rástol, býval na púšti a stal sa lučištníkom. Genezis 21:17–20.

The “hour of the great earthquake” in Revelation eleven identifies the beginning of the executive judgment upon the whore of Rome, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. In the “hour” “the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded.” The third woe, is the seventh trumpet. It is the archers of Islam that are employed to bring His judgment upon those who enforce the mark of papal authority (Sunday worship), and persecute those who uphold the mark of God’s authority (Sabbath worship).

„Hodina veľkého zemetrasenia“ v jedenástej kapitole Zjavenia označuje začiatok výkonného súdu nad rímskou smilnicou, ktorý sa začína čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom v Spojených štátoch. V tejto „hodine“ „tretie beda prichádza rýchlo. A zatrúbil siedmy anjel.“ Tretie beda je siedma trúba. Sú to lukostrelci islamu, ktorí sú použití na prinesenie Jeho súdu na tých, čo presadzujú znak pápežskej autority (svätenie nedele), a prenasledujú tých, čo zachovávajú znak Božej autority (svätenie soboty).

In Luke chapter twenty-one Jesus in answering the disciple’s questions about the destruction of Jerusalem and the temple, provides an historical narrative that also represents the history of the last days. He references the “days of vengeance,” which was an essential prophetic attribute of His ministry as the Messiah, which He identified in His opening announcement of His ministry by reading from the prophet Isaiah to the church in Nazareth. The announcement at Nazareth, and the passage from Isaiah represented not only His ministry, but the message of His disciples, and more specifically the work and ministry of the movement of the one hundred and forty-four thousand.

V dvadsiatej prvej kapitole Lukášovho evanjelia Ježiš, odpovedajúc na otázky učeníkov o zničení Jeruzalema a chrámu, podáva historické rozprávanie, ktoré zároveň predstavuje dejiny posledných dní. Odkazuje na „dni pomsty“, ktoré boli podstatným prorockým znakom Jeho služby ako Mesiáša; tento znak označil vo svojom úvodnom vyhlásení o svojej službe, keď v zbore v Nazarete čítal z proroka Izaiáša. Oznámenie v Nazarete a text z Izaiáša nepredstavovali iba Jeho službu, ale aj posolstvo Jeho učeníkov a konkrétnejšie dielo a službu hnutia sto štyridsaťštyritisíc.

> The spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them. For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Duch Pána Hospodina je nado mnou, pretože ma Hospodin pomazal, aby som zvestoval tichým radostnú zvesť; poslal ma obviazať skrúšených srdcom, vyhlásiť zajatým slobodu a spútaným otvorenie žalára; vyhlásiť rok Hospodinovej priazne a deň pomsty nášho Boha; potešiť všetkých zarmútených; ustanoviť zarmúteným na Sione, dať im okrasu namiesto popola, olej radosti namiesto smútku, rúcho chvály namiesto ducha malomyseľnosti; aby sa nazývali stromami spravodlivosti, Hospodinovou sadbou, aby bol oslávený. A vystavajú dávne rumoviská, pozdvihnú predošlé spustošenia a opravia spustnuté mestá, spustošenia mnohých pokolení. A cudzinci budú stáť a pásť vaše stáda, a synovia cudzincov budú vašimi oráčmi a vašimi vinohradníkmi. Vy však budete nazývaní Hospodinovými kňazmi; budú vás menovať za služobníkov nášho Boha; budete požívať bohatstvo národov a ich slávou sa budete honosiť. Namiesto svojej hanby budete mať dvojnásobok a namiesto potupy sa budú radovať zo svojho podielu; preto vo svojej krajine obsadia dvojnásobok, večná radosť bude ich údelom. Lebo ja, Hospodin, milujem právo, nenávidím lúpež pri spaľovanej obeti; a odplatím ich dielo vo vernosti a uzavriem s nimi večnú zmluvu. A ich potomstvo bude známe medzi národmi a ich potomkovia medzi ľuďmi; všetci, ktorí ich uvidia, ich uznajú, že sú potomstvom, ktoré Hospodin požehnal. Veľmi sa budem radovať v Hospodinovi, moja duša bude jasať v mojom Bohu; lebo ma odial rúchom spásy, prikryl ma plášťom spravodlivosti ako ženícha, ktorý sa zdobí ozdobou, a ako nevestu, ktorá sa krášli svojimi skvostmi. Lebo ako zem vydáva svoj pupeň a ako záhrada dáva vyrašiť tomu, čo je v nej zasiate, tak Pán Hospodin spôsobí, že spravodlivosť a chvála vyrašia pred všetkými národmi. Izaiáš 61:1–11.

The one hundred and forty-four thousand who are sealed in Ezekiel chapter nine, are those who are mourning over the sins in the church and in the world. “The acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God,” is when those who mourn in Zion are comforted, and become “trees of righteousness” in order to “glorify the Lord.” They glorify the Lord, for “in those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none.” Those who mourn are those who have been sealed and they are those who “shall build the old wastes,” who “shall raise up the former desolations, and” who “shall repair the waste cities, the desolations of many generations.” They shall “be named the Priests of the Lord,” and men shall call them “the Ministers of our God.”

Stoštyridsaťštyri tisíc, ktorí sú zapečatení v deviatej kapitole Ezechiela, sú tí, čo žialia nad hriechmi v cirkvi i vo svete. „Priaznivý rok Hospodinov a deň pomsty nášho Boha“ je časom, keď tí, čo smútia na Sione, sú potešení a stávajú sa „stromami spravodlivosti“, aby „oslavovali Hospodina“. Oslavujú Hospodina, lebo „v tých dňoch a v tom čase, hovorí Hospodin, bude sa hľadať neprávosť Izraela, a nebude jej“. Tí, čo žialia, sú tí, ktorí boli zapečatení, a sú to tí, čo „vybudujú dávne rumoviská“, čo „pozdvihnú niekdajšie spustošenia“ a čo „obnovia spustnuté mestá, spustošenia mnohých pokolení“. Budú „nazvaní kňazmi Hospodinovými“ a ľudia ich budú volať „služobníkmi nášho Boha“.

The righteousness of the one hundred and forty-four thousand is to “spring forth before all nations,” when they are lifted up as an ensign in the hour of the great earthquake. Their righteousness is caused progressively, for it is “as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth.” The sealing of the one hundred and forty-four thousand began at the arrival of the latter rain on September 1, 2001. It is then that the buds of earth were brought forth. Isaiah identifies when the buds spring forth.

Spravodlivosť stoštyridsiatich štyroch tisíc má „vyrašiť pred všetkými národmi“, keď budú pozdvihnutí ako zástava v hodine veľkého zemetrasenia. Ich spravodlivosť je spôsobovaná postupne, lebo „ako zem vydáva svoj púčik a ako záhrada dáva vyrásť tomu, čo je v nej zasiate, tak Pán Hospodin spôsobí, aby vyrašila spravodlivosť a chvála.“ Zapečaťovanie stoštyridsiatich štyroch tisíc sa začalo pri príchode neskorého dažďa 1. septembra 2001. Vtedy boli privedené na svet púčiky zeme. Izaiáš určuje, kedy púčiky vyrašia.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Isaiah 27:8, 9.

> S mierou, keď sa rozrastie, budeš sa s ním prieť; v deň východného vetra zadrží svoj prudký vietor. Preto bude takto očistená neprávosť Jákobova; a toto bude všetko ovocie odstránenia jeho hriechu: keď učiní všetky kamene oltára ako vápencové kamene rozbité na kusy, háje a modly neobstoja. Izaiáš 27:8, 9.

In “the day of the east wind” which is His “rough wind” that “He stayeth,” the “shooting forth” of the buds will begin when the rain is “measured.” “Stayeth” means restrained. When the four winds are restrained by the four angels of Revelation chapter seven, the sealing of the one hundred and forty-four thousand begins. At that time the latter rain begins to “sprinkle” in moderation, for the word “measure” in the verse means moderation. At the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand the latter rain is measured, and at the end of the period it is without measure.

V „deň východného vetra“, ktorý je Jeho „prudkým vetrom“, čo „zadržiava“, sa „pučanie“ púčikov začne, keď je dážď „odmeraný“. „Zadržiava“ znamená zdržuje. Keď sú štyri vetry zadržané štyrmi anjelmi zo siedmej kapitoly Zjavenia, začína sa zapečaťovanie sto štyridsaťštyri tisíc. V tom čase začína neskorý dážď „kropiť“ s miernosťou, lebo slovo „miera“ vo verši znamená umiernenosť. Na začiatku obdobia zapečaťovania sto štyridsaťštyri tisíc je neskorý dážď odmeraný a na konci obdobia je bez miery.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Veľké vyliatie Ducha Božieho, ktoré osvieti celú zem jeho slávou, nepríde dovtedy, kým nebudeme mať osvietený ľud, ktorý zo skúsenosti vie, čo znamená byť spolupracovníkmi Božími. Keď sa celkom, celým srdcom posvätíme službe Kristovi, Boh túto skutočnosť uzná vyliatím svojho Ducha bez miery; to sa však nestane, kým najväčšia časť cirkvi nebude spolupracovníkmi Božími. Boh nemôže vyliat svojho Ducha, keď sú tak zjavné sebeckosť a pôžitkárstvo; keď prevláda duch, ktorý by, ak by bol vyjadrený slovami, znel ako Kainova odpoveď: ‚Či som ja strážcom svojho brata?‘ Ak pravda pre tento čas, ak znamenia, ktoré sa zo všetkých strán zahusťujú a svedčia o tom, že koniec všetkých vecí je blízko, nestačia na prebudenie spiacej energie tých, ktorí vyznávajú, že poznajú pravdu, potom tieto duše zachváti temnota úmerná svetlu, ktoré na ne svietilo. Pre ich ľahostajnosť neexistuje ani zdanie ospravedlnenia, ktoré by boli schopní predložiť Bohu vo veľký deň konečného zúčtovania. Nebude možné uviesť nijaký dôvod, prečo nežili, nekráčali a nepracovali vo svetle posvätnej pravdy Božieho slova, a tak svojím správaním, svojou sústrasťou a svojou horlivosťou neodhalili svetu potemnenému hriechom, že moc a skutočnosť evanjelia nemožno vyvrátiť.“ Review and Herald, 21. júla 1896.

The testing period of the latter rain and sealing of the one hundred and forty-four thousand begins with the measuring of the outpouring of the Holy Spirit for the wheat and tares have reached the time of the harvest. The rain brings both classes to maturity, then at the end of the testing period the wheat and tares are separated, and the wheat will then “know by experience what it means to be laborers together with God” They will then “have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure.”

Obdobie skúšky neskorého dažďa a zapečaťovania sto štyridsiatich štyroch tisíc sa začína meraním vyliatia Ducha Svätého, lebo pšenica i kúkoľ dospeli k času žatvy. Dažď privádza obe skupiny k zrelosti, potom na konci obdobia skúšky budú pšenica a kúkoľ oddelené a pšenica potom „zo skúsenosti pozná, čo znamená byť Božími spolupracovníkmi“. Potom budú mať „úplné, celým srdcom oddané zasvätenie službe Kristovi; Boh túto skutočnosť uzná vyliatím svojho Ducha bez miery.“

The “day of the rough east wind” arrived on September 11, 2001, and Habakkuk’s debate over the counterfeit peace and safety message of the latter rain message, as opposed to the message identifying the day of God’s vengeance, began. At that point the plants, both wheat and tares began to bud and bring forth the fruit they would manifest at the judgment of the soon-coming Sunday law.

„deň prudkého východného vetra“ prišiel 11. septembra 2001 a začala sa Habakukova polemika o falošnom posolstve pokoja a bezpečnosti v rámci posolstva neskorého dažďa, na rozdiel od posolstva, ktoré označuje deň Božej pomsty. V tom okamihu začali rastliny, pšenica i kúkoľ, pučať a prinášať ovocie, ktoré zjavia pri súde nad čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom.

> “Again, these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> „Tieto podobenstvá opäť učia, že po súde už nebude nijaký čas milosti. Keď je dielo evanjelia dokončené, bezprostredne nato nasleduje oddelenie dobrých od zlých a údel každej skupiny je navždy určený.“ Christ’s Object Lessons, 123.

One class bows to the sun in Ezekiel chapter eight, and the other receives the seal of God in Ezekiel chapter nine. In Luke chapter twenty-one, Christ is identifying the one hundred and forty-four thousand, and He sets forth a sign that marks the final generation of earth’s history. He identified the sign that Christians must recognize in order to flee the destruction of Jerusalem.

Jedna skupina sa klania slnku v ôsmej kapitole Ezechiela a druhá prijíma Božiu pečať v deviatej kapitole Ezechiela. V dvadsiatej prvej kapitole Lukáša Kristus označuje stoštyridsaťštyritisíc a predkladá znamenie, ktoré označuje poslednú generáciu dejín zeme. Určil znamenie, ktoré kresťania musia rozpoznať, aby utiekli pred zničením Jeruzalema.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> A keď uvidíte Jeruzalem obkľúčený vojskami, vedzte, že sa priblížilo jeho spustošenie. Vtedy nech tí, čo sú v Judsku, utekajú na vrchy; a tí, čo sú uprostred neho, nech odídu von; a tí, čo sú na vidieku, nech doň nevchádzajú. Lebo toto sú dni pomsty, aby sa naplnilo všetko, čo je napísané. Lukáš 21:20–22.

Jesus identified, “line upon line,” more prophetic characteristics of the sign, for His words are recorded not only by Luke, but also by Matthew and Mark.

Ježiš postupne, „riadok za riadkom“, označil ďalšie prorocké charakteristiky znamenia, lebo jeho slová zaznamenali nielen Lukáš, ale aj Matúš a Marek.

> And this gospel of the kingdom shall be preached in all the world for a witness unto all nations; and then shall the end come. When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:14–16.

> A toto evanjelium o kráľovstve sa bude kázať po celom svete na svedectvo všetkým národom; a potom príde koniec. Keď teda uvidíte ohavnosť spustošenia, o ktorej hovoril prorok Daniel, stáť na svätom mieste — kto číta, nech rozumie —, vtedy tí, čo sú v Judsku, nech utečú do vrchov. Matúš 24:14–16.

> And the gospel must first be published among all nations. But when they shall lead you, and deliver you up, take no thought beforehand what ye shall speak, neither do ye premeditate: but whatsoever shall be given you in that hour, that speak ye: for it is not ye that speak, but the Holy Ghost. Now the brother shall betray the brother to death, and the father the son; and children shall rise up against their parents, and shall cause them to be put to death. And ye shall be hated of all men for my name’s sake: but he that shall endure unto the end, the same shall be saved. But when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not, (let him that readeth understand,) then let them that be in Judaea flee to the mountains. Mark 13:10–14.

> A evanjelium musí byť najprv zvestované všetkým národom. Ale keď vás povedú a vydajú, nestarajte sa vopred o to, čo budete hovoriť, ani si to neuvážujte dopredu; ale hovorte to, čo vám bude v tú hodinu dané; lebo nie ste to vy, ktorí hovoríte, ale Duch Svätý. A brat vydá brata na smrť a otec syna; a deti povstanú proti rodičom a spôsobia, že budú usmrtení. A budete nenávidení všetkými pre moje meno; ale kto vytrvá až do konca, ten bude spasený. Ale keď uvidíte ohavnosť spustošenia, o ktorej hovoril prorok Daniel, stáť tam, kde nemá byť, (kto číta, nech rozumie,) vtedy tí, čo sú v Judsku, nech utekajú na vrchy. Marek 13:10–14.

Before the seven last plagues, which is the final and perfect fulfillment of the “days of vengeance,” is accomplished upon two classes the gospel of the kingdom must be preached and published among all nations. The gospel message is given to the nations at the soon-coming Sunday law in the United States, when the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign. The “days of vengeance” represents the period of the Executive Judgment of the whore of Babylon, which begins with the Sunday law in the United States and ends when Michael stands up and human probation closes, and the wrath of God is poured out in the seven last plagues.

Skôr než budú na dve triedy vykonané sedem posledných rán, ktoré sú konečným a dokonalým naplnením „dní pomsty“, musí byť evanjelium kráľovstva zvestované a ohlásené medzi všetkými národmi. Posolstvo evanjelia je dané národom pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone v Spojených štátoch, keď je stoštyridsaťštyritisíc vyzdvihnutých ako zástava. „Dni pomsty“ predstavujú obdobie výkonného súdu nad babylonskou neviestkou, ktoré sa začína nedeľným zákonom v Spojených štátoch a končí, keď povstane Michael, ľudská doba milosti sa uzavrie a Boží hnev bude vyliaty v siedmich posledných ranách.

The period of time is the “hour” which Mark identifies, and the “hour” of the “great earthquake,” and the “hour” the ten kings agree to give their seventh kingdom unto the papacy. When the last soul has accepted the gospel that is published to all nations, probation closes, and God’s wrath is poured out without mercy. That period begins with the gospel being proclaimed to all nations as the ensign is lifted up, and ends when the last person responds to the gospel message proclaimed and preached and published by the ensign. That period of time is the “days of vengeance.”

Časové obdobie je „hodina“, ktorú Mark označuje, a „hodina“ „veľkého zemetrasenia“, a „hodina“, keď sa desiati králi dohodnú odovzdať svoje siedme kráľovstvo pápežstvu. Keď posledná duša prijme evanjelium, ktoré je zvestované všetkým národom, čas milosti sa uzavrie a Boží hnev sa vyleje bez milosrdenstva. Toto obdobie sa začína tým, že evanjelium je zvestované všetkým národom, keď je vztýčená zástava, a končí sa, keď posledný človek odpovie na posolstvo evanjelia ohlasované, kázané a zverejňované prostredníctvom zástavy. Toto časové obdobie sú „dni pomsty“.

In Luke, chapter twenty-one, Jesus is pinpointing that history, for He is identifying the final generation, that will not die before His second coming. He identifies a sign, which is represented as the abomination of desolation spoken of by Daniel the prophet. The sign is when the abomination of desolation stands in the “holy place,” and when it is “standing where it ought not,” which is also when Jerusalem is “compassed with armies.”

V Lukášovi, v dvadsiatej prvej kapitole, Ježiš presne určuje túto dejinnú dobu, lebo označuje poslednú generáciu, ktorá nezomrie pred Jeho druhým príchodom. Označuje znamenie, ktoré je predstavené ako ohavnosť spustošenia, o ktorej hovoril prorok Daniel. Týmto znamením je, keď ohavnosť spustošenia stojí na „svätom mieste“ a keď „stojí tam, kde nemá“, čo je zároveň čas, keď je Jeruzalem „obkľúčený vojskami“.

When Jerusalem was compassed by armies in the year 66 by Cestius, the Christians in Jerusalem fled the city, and Sister White identifies that not one Christian died during the destruction that ultimately ended in the year 70. Cestius initiated a siege, and then withdrew for apparently unknown reasons, and the Christians in the city fled in agreement with the warning associated with the sign. In the year 70 Titus completed the destruction by once again instituting a siege. The siege of Cestius was the beginning of what is called the First Jewish-Roman War, and the siege and destruction accomplished by Titus was the end of the First Jewish-Roman War.

Keď bol Jeruzalem v roku 66 obkľúčený vojskami pod vedením Cestia, kresťania v Jeruzaleme utiekli z mesta a sestra Whiteová uvádza, že počas skazy, ktorá sa napokon skončila v roku 70, nezahynul ani jeden kresťan. Cestius začal obliehanie a potom sa zdanlivo z neznámych dôvodov stiahol, a kresťania v meste utiekli v súlade s varovaním spojeným s týmto znamením. V roku 70 Titus dokončil skazu tým, že opäť zaviedol obliehanie. Obliehanie pod vedením Cestia bolo začiatkom toho, čo sa nazýva Prvá židovsko-rímska vojna, a obliehanie a skaza vykonané Titom boli koncom Prvej židovsko-rímskej vojny.

The entire history lasted three and a half years, began and ended with a siege, and the beginning contained a sign for God’s people. That history was identified as the days of God’s vengeance by Christ, which was a specific element that He was to identify in His ministry. Those days represent the executive judgment upon the whore of Rome that begins at the soon-coming Sunday law, and ends when human probation closes. At the beginning of the executive judgment of the whore of Babylon, the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign, which is a sign. When God’s other flock see the sign, they are to flee out of Babylon, whose destruction was typified by the destruction of Jerusalem.

Celé tieto dejiny trvali tri a pol roka, začali sa i skončili obliehaním a ich začiatok obsahoval znamenie pre Boží ľud. Kristus tieto dejiny označil za dni Božej pomsty, čo bol osobitný prvok, ktorý mal vo svojej službe určiť. Tieto dni predstavujú výkonný súd nad smilnicou Ríma, ktorý sa začína čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom a končí sa, keď sa uzatvára ľudská doba milosti. Na začiatku výkonného súdu nad smilnicou Babylonu je stoštyridsaťštyritisíc pozdvihnutých ako zástava, ktorá je znamením. Keď Božie iné stádo uvidí toto znamenie, má utiecť z Babylonu, ktorého zničenie bolo predobrazené zničením Jeruzalema.

We will continue to consider Luke chapter twenty-one in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v úvahách o dvadsiatej prvej kapitole Evanjelia podľa Lukáša.

Back to Articles