Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Five

Kniha proroka Joela a laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa – číslo dvadsaťpäť

Number Twenty-Five

Číslo dvadsaťpäť

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Joel confronts the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church with the testimony of its escalating rebellion over four generations. Those four generations are also illustrated in Ezekiel chapter eight, where the twenty-five men of that fourth-generation bow to the sun. In 1901, 13 years after the rebellion of 1888, the Adventist church organized a committee to lead the church.

Kniha Joela konfrontuje vedenie laodicejskej Cirkvi adventistov siedmeho dňa so svedectvom o jej stupňujúcej sa vzbure počas štyroch generácií. Tieto štyri generácie sú znázornené aj v ôsmej kapitole Ezechiela, kde sa dvadsaťpäť mužov tej štvrtej generácie klania slnku. V roku 1901, trinásť rokov po vzbure z roku 1888, adventistická cirkev zriadila výbor, aby viedol cirkev.

The initial General Conference’s Executive Committee was established during the major reorganization at the 1901 General Conference Session, and it consisted of 25 members. This was a significant expansion from the pre-1901 committee, which had only 13 members. The members have increased through the years, but Jesus always identifies the end with the beginning. The beginning was 25 members, with one as the leader, paralleling a course in the sanctuary, which consisted of 24 priests and one high priest.

Prvý výkonný výbor Generálnej konferencie bol ustanovený počas veľkej reorganizácie na zasadnutí Generálnej konferencie v roku 1901 a pozostával z 25 členov. Išlo o výrazné rozšírenie oproti výboru spred roku 1901, ktorý mal iba 13 členov. Počet členov sa v priebehu rokov zvyšoval, ale Ježiš vždy stotožňuje koniec so začiatkom. Na začiatku bolo 25 členov, pričom jeden bol vodcom, čo zodpovedá jednej služobnej skupine vo svätyni, ktorá pozostávala z 24 kňazov a jedného veľkňaza.

Judas and the Sanhedrin are two symbols of rebellion in the time of Christ. The Sanhedrin represents the Laodicean Seventh-day Adventist church. The Sanhedrin’s participation in the crucifixion of Christ, typifies the role of Adventism in the Sunday law crisis. The Sanhedrin—the supreme Jewish council in Jerusalem, composed of chief priests, elders, and scribes, presided over by High Priest Caiaphas—played a central role in the events leading to Jesus’ death.

Judáš a Sanhedrin sú dva symboly vzbury v Kristovom čase. Sanhedrin predstavuje laodicejskú Cirkev adventistov siedmeho dňa. Účasť Sanhedrinu na ukrižovaní Krista je predobrazom úlohy adventizmu v kríze nedeľného zákona. Sanhedrin — najvyššia židovská rada v Jeruzaleme, zložená z veľkňazov, starších a zákonníkov, ktorej predsedal veľkňaz Kajfáš — zohral ústrednú úlohu v udalostiach vedúcich k Ježišovej smrti.

After Jesus’ arrest in Gethsemane (orchestrated with Judas’ betrayal), he was brought before the Sanhedrin at night in Caiaphas’ house. They sought testimony to condemn him, producing witnesses who accused him of blasphemy and insurrection.

Po Ježišovom zatknutí v Getsemane (zinscenovanom prostredníctvom Judášovej zrady) bol v noci privedený pred Sanhedrin v dome Kajfáša. Hľadali svedectvo, aby ho odsúdili, a predviedli svedkov, ktorí ho obviňovali z rúhania a vzbury.

When Caiaphas directly asked Jesus if he was the Messiah (or Son of God), Jesus’ affirmative response, “You have said so” led the high priest to declare, “Blasphemy!” The council condemned Him as deserving death. Lacking authority under Roman rule to execute capital sentences, they handed Jesus over to Pontius Pilate, the Roman governor, accusing him of sedition to secure a Roman execution. The actual crucifixion was carried out by Roman soldiers under Pilate’s order, but only after Pilate yielded to pressure from the chief priests and a crowd (who demanded Jesus’ death and the release of Barabbas).

Keď sa veľkňaz Kaifáš priamo spýtal Ježiša, či je Mesiášom (alebo Božím Synom), Ježišova kladná odpoveď: „Ty si povedal“ viedla veľkňaza k vyhláseniu: „Rúhanie!“ Rada ho odsúdila ako hodného smrti. Keďže pod rímskou vládou nemali právomoc vykonávať tresty smrti, vydali Ježiša Pontskému Pilátovi, rímskemu miestodržiteľovi, a obvinili ho zo vzbury, aby dosiahli jeho popravu zo strany Rimanov. Samotné ukrižovanie vykonali rímski vojaci na Pilátov rozkaz, avšak až po tom, čo Pilát ustúpil tlaku veľkňazov a zástupu (ktorí žiadali Ježišovu smrť a prepustenie Barabáša).

> “When Christ was upon this earth, the world preferred Barabbas. And today the world and the churches are making the same choice. The scenes of the betrayal, the rejection, and the crucifixion of Christ have been re-enacted, and will again be re-enacted on an immense scale. People will be filled with the attributes of the enemy, and with them his delusions will have great power. Just to that degree that light is refused will there be misconception and misunderstanding. Those who reject Christ and choose Barabbas work under a ruinous deception. Misrepresentation and false witness will grow to open rebellion. The eye being evil, the whole body will be full of darkness. Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie. They are ensnared and taken, and by their every action they cry, Release unto us Barabbas, but crucify Christ.

> „Keď bol Kristus na tejto zemi, svet dal prednosť Barabášovi. A dnes svet i cirkvi robia tú istú voľbu. Výjavy zrady, zavrhnutia a ukrižovania Krista boli znovu zohrané a opäť budú znovu zohrávané v nesmiernom rozsahu. Ľudia budú naplnení vlastnosťami nepriateľa a s nimi budú mať jeho bludy veľkú moc. Do tej miery, do akej je svetlo odmietané, bude vládnuť nesprávne chápanie a neporozumenie. Tí, čo odmietajú Krista a volia si Barabáša, konajú pod skazonosným klamom. Prekrúcanie a falošné svedectvo prerastú do otvorenej vzbury. Ak je oko zlé, celé telo bude plné tmy. Tí, ktorí venujú svoje city akémukoľvek vodcovi okrem Krista, sa ocitnú pod ovládaním, telom, dušou i duchom, poblúznenia tak opojného, že pod jeho mocou sa duše odvracajú od počúvania pravdy, aby uverili lži. Sú lapení a zajatí, a každým svojím činom volajú: Prepusť nám Barabáša, ale Krista ukrižuj.“

> “Even now this decision is being made. The scenes enacted at the cross are being re-enacted. In the churches that have departed from truth and righteousness it is being revealed what human nature can do and will do when the love of God is not an abiding principle in the soul. We need not be surprised at anything that may take place now. We need not marvel at any developments of horror. Those who trample under their unholy feet the law of God have the same spirit as had the men who insulted and betrayed Jesus. Without any compunction of conscience, they will do the deeds of their father, the devil. They will ask the question that came from the traitorous lips of Judas, What will you give me if I betray unto you Jesus the Christ? Even now Christ is being betrayed in the person of his saints.” Review and Herald, January 30, 1900.

> „Už aj teraz sa prijíma toto rozhodnutie. Výjavy, ktoré sa odohrali pri kríži, sa znovu odohrávajú. V cirkvách, ktoré sa odchýlili od pravdy a spravodlivosti, sa zjavuje, čo ľudská prirodzenosť môže vykonať a čo vykoná, keď Božia láska nie je trvalou zásadou v duši. Nemusíme sa čudovať ničomu, čo sa teraz môže diať. Nemusíme žasnúť nad nijakými prejavmi hrôzy. Tí, ktorí svojimi nesvätými nohami pošliapavajú Boží zákon, majú toho istého ducha, akého mali muži, ktorí urážali a zradili Ježiša. Bez akýchkoľvek výčitiek svedomia budú konať skutky svojho otca, diabla. Položia otázku, ktorá vyšla zo zradných Judášových pier: Čo mi dáte, ak vám zradím Ježiša Krista? Už aj teraz je Kristus zrádzaný v osobe svojich svätých.“ Review and Herald, 30. januára 1900.

If the passage truly means what it says, then those who were being identified as “choosing Barabbas,” will be unable to understand what the passage teaches. Those people are the people in 2 Thessalonians who receive strong delusion, because they loved not the truth. She says of those who choose Barabbas, “Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie.” Those who are choosing Barabbas, are under the control of Satan before the waymark of the cross and Sunday law. In that condition they cannot possibly understand what the passage teaches. They will therefore suggest that, “the conditions when Sister White penned these words were for that peculiar history, not now.” Perhaps they would say, “She is speaking about Christianity in a generic way, and this does not apply directly to Seventh-day Adventists.” Poppycock.

Ak tento úryvok naozaj znamená to, čo hovorí, potom tí, ktorí boli označení ako „voliacich Barabáša“, nebudú schopní porozumieť tomu, čo tento úryvok učí. Títo ľudia sú ľuďmi z 2. Tesaloničanom, ktorí prijímajú mocné blúdenie, pretože si nezamilovali pravdu. O tých, ktorí si volia Barabáša, hovorí: „Tí, ktorí venujú svoje náklonnosti akémukoľvek vodcovi okrem Krista, zistia, že sa nachádzajú pod mocou poblúznenia, ktoré je natoľko očarujúce, že pod jeho vplyvom sa duše odvracajú od počúvania pravdy, aby uverili lži, a to telom, dušou i duchom.“ Tí, ktorí si volia Barabáša, sú pod Satanovou kontrolou ešte pred medzníkom kríža a nedeľného zákona. V takom stave nemôžu nijako porozumieť tomu, čo tento úryvok učí. Preto budú naznačovať, že „okolnosti, keď sestra Whiteová písala tieto slová, patrili k tej osobitnej dejinnej skúsenosti, nie k dnešku“. Možno by povedali: „Hovorí o kresťanstve všeobecným spôsobom a to sa priamo nevzťahuje na adventistov siedmeho dňa.“ Holý nezmysel.

Of course, the circumstances of the history when Sister White wrote those words were actually a commentary on her personal history, but just as with John in the Revelation, when a prophet is told to write, he is told to write “the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter.” When a prophet records the things that are, he is simultaneously recording the things that will be.

Samozrejme, okolnosti dejín v čase, keď sestra Whiteová napísala tieto slová, boli v skutočnosti komentárom k jej osobným dejinám; no rovnako ako v prípade Jána v Zjavení, keď je prorokovi povedané, aby písal, je mu povedané, aby písal „to, čo si videl, i čo je, i čo sa má diať potom.“ Keď prorok zaznamenáva veci, ktoré sú, súčasne zaznamenáva aj veci, ktoré budú.

The leadership of Adventism is represented by Ezekiel’s 25 men, who are also prophetically aligned with the 250 men who stood with Korah, Dathan and Abiram. Just as significantly the rebels of 1888 and the Minneapolis General Conference were identified by Sister White as repeating the rebellion of Korah, Dathan and Abiram. Sister White directly teaches that when the angel of Revelation eighteen descends and lightens the earth with his glory, the latter rain begins.

Vedenie adventizmu je predstavované Ezechielovými dvadsiatimi piatimi mužmi, ktorí sú zároveň prorocky zosúladení s dvestopäťdesiatimi mužmi, čo stáli s Kórachom, Dátanom a Abíramom. Rovnako významné je, že odbojníci z roku 1888 a Generálna konferencia v Minneapolise boli sestrou Whiteovou označení za tých, ktorí opakujú vzburu Kóracha, Dátana a Abírama. Sestra Whiteová priamo učí, že keď anjel zo Zjavenia osemnástej kapitoly zostúpi a osvieti zem svojou slávou, začína sa neskorý dážď.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Pozdný dážď má zostúpiť na Boží ľud. Mocný anjel má zostúpiť z neba a celá zem má byť osvietená jeho slávou.“ Review and Herald, 21. apríla 1891.

Sister White directly teaches that the angel of Revelation eighteen descended at the 1888 General Conference with the messages of A. T. Jones and E. J. Waggoner. When she was at the Conference she was so overwhelmed with the rebellion that she decided to pack up her things and leave, but an angel told her that she must stay and record the history, for it was a repetition of the rebellion of Korah. Why did the angel want it recorded, if it wasn’t for a testimony in the latter days? If it is a testimony for the latter days, what else could it mean; other than the Laodicean Seventh-day Adventist church will walk in the footsteps of the Sanhedrin during the Sunday law crisis, and particularly the history that leads up to it.

Sestra Whiteová priamo učí, že anjel zo zjavenia osemnástej kapitoly zostúpil na Generálnej konferencii roku 1888 s posolstvami A. T. Jonesa a E. J. Waggonera. Keď bola na konferencii, bola vzburou tak ohromená, že sa rozhodla zbaliť si veci a odísť, ale anjel jej povedal, že musí zostať a zaznamenať dejiny, lebo to bolo opakovanie Kórachovej vzbury. Prečo chcel anjel, aby to bolo zaznamenané, ak nie kvôli svedectvu v posledných dňoch? Ak je to svedectvo pre posledné dni, čo iné by to mohlo znamenať, než že laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa bude počas krízy nedeľného zákona kráčať v šľapajach Sanhedrinu, a zvlášť v dejinách, ktoré k tomu vedú.

The message of Jones and Waggoner was represented as the “message of justification by faith, in verity,” the “Laodicean message,” the “message of Christ’s righteousness” and the “third angel’s message.” The rebels resisted the message, and also rejected the guidance of the Spirit of Prophecy and the chosen messengers of the meeting. Sister White also teaches that when the great buildings of New York City are brought down, by a touch of God’s power, then Revelation 18:1–3, will be fulfilled. Since 9/11 the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church has been repeating the rebellion of Korah, the rebellion of the 25 ancient men, the rebellion of the leadership in 1888 and the rebellion of the Sanhedrin at the time leading up to the cross. Those 25 men, are a symbol representing a counterfeit Levitical priesthood.

Posolstvo Jonesa a Waggonera bolo predstavené ako „posolstvo ospravedlnenia vierou, v pravde“, „laodicejské posolstvo“, „posolstvo Kristovej spravodlivosti“ a „posolstvo tretieho anjela“. Vzbúrenci sa tomuto posolstvu postavili na odpor a zároveň odmietli vedenie Ducha proroctva i vyvolených poslov zhromaždenia. Sestra Whiteová takisto učí, že keď budú veľké budovy mesta New York zvrhnuté dotykom Božej moci, vtedy sa naplní Zjavenie 18,1–3. Od 11. septembra vedenie laodicejskej Cirkvi adventistov siedmeho dňa opakuje Kórachovu vzburu, vzburu dvadsiatich piatich dávnych mužov, vzburu vedenia v roku 1888 a vzburu Sanhedrinu v období vedúcom ku krížu. Tých dvadsaťpäť mužov je symbolom predstavujúcim falošné levitské kňazstvo.

A Levite was to 25 years old when he began to serve.

Levita mal mať 25 rokov, keď začal slúžiť.

> And the Lord spake unto Moses, saying, This is it that belongeth unto the Levites: from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service of the tabernacle of the congregation: And from the age of fifty years they shall cease waiting upon the service thereof, and shall serve no more: But shall minister with their brethren in the tabernacle of the congregation, to keep the charge, and shall do no service. Thus shalt thou do unto the Levites touching their charge. Numbers 8:23–26.

> A Hospodin hovoril Mojžišovi a riekol: Toto patrí Lévitom: od dvadsiatich piatich rokov a vyššie budú vchádzať, aby konali službu pri stane zhromaždenia; a od veku päťdesiatich rokov prestanú konať túto službu a nebudú už slúžiť. Ale budú pomáhať svojim bratom pri stane zhromaždenia, aby zachovávali stráž, avšak službu konať nebudú. Takto naložíš s Lévitmi, pokiaľ ide o ich povinnosti. Numeri 8:23–26.

A Levite begins his service at age twenty-five and serves for twenty-five years, until he is fifty. The Messenger of the Covenant in Malachi three, is purging and also cleansing the Levites at the Sunday law, as He did on October 22, 1844.

Lévita začína svoju službu vo veku dvadsaťpäť rokov a slúži dvadsaťpäť rokov, až do päťdesiateho roku svojho veku. Posol zmluvy v Malachiášovi tri očisťuje a zároveň prečisťuje Lévítov pri nedeľnom zákone, tak ako to urobil 22. októbra 1844.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts.

> Hľa, pošlem svojho posla, a pripraví cestu predo mnou; a Pán, ktorého hľadáte, zrazu príde do svojho chrámu, a posol zmluvy, v ktorom máte zaľúbenie: hľa, príde, hovorí Hospodin zástupov.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ale kto znesie deň jeho príchodu? a kto obstojí, keď sa zjaví? lebo je ako oheň taviča a ako mydlo bieličov. A bude sedieť ako tavič a čistič striebra; a očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby prinášali Hospodinovi obetu v spravodlivosti. Potom bude obeta Júdu a Jeruzalema príjemná Hospodinovi ako za dávnych dní a ako v predošlých rokoch. Malachiáš 3:1–4.

The number “25” as a symbol, represents not only a faithful Levite, but a counterfeit Levite. “25” as a symbol is therefore identifying the separation of two classes of worshippers, whether they be wise and foolish virgins, sheep and goats, wheat and tares. The number twenty-five is a symbol of not only a Levite, but just as importantly it is a symbol of the separation (purging) of the Levites. That separation is at the Sunday law, and it is a primary subject of God’s prophetic Word. It is fitting that Matthew chapter twenty-five, is simply a continuation of Jesus’ prophecy of the end of the world in Matthew twenty-four.

Číslo „25“ ako symbol predstavuje nielen verného levitu, ale aj falošného levitu. „25“ ako symbol teda označuje oddelenie dvoch tried uctievačov, či už sú to múdre a bláznivé panny, ovce a kozly, pšenica a kúkoľ. Číslo dvadsaťpäť je symbolom nielen levitu, ale rovnako dôležito je aj symbolom oddelenia (prečisťovania) levitov. K tomuto oddeleniu dochádza pri nedeľnom zákone a je ústredným predmetom Božieho prorockého Slova. Je príznačné, že dvadsiata piata kapitola Matúša je jednoducho pokračovaním Ježišovho proroctva o konci sveta v Matúšovi dvadsaťštyri.

> And Jesus went out, and departed from the temple: and his disciples came to him for to shew him the buildings of the temple. And Jesus said unto them, See ye not all these things? verily I say unto you, There shall not be left here one stone upon another, that shall not be thrown down. Matthew 24:1, 2.

> A Ježiš vyšiel a odchádzal z chrámu; i pristúpili k nemu jeho učeníci, aby mu ukázali chrámové budovy. A Ježiš im povedal: Či nevidíte toto všetko? Veru vám hovorím: Nezostane tu kameň na kameni, ktorý by nebol zborený. Matúš 24, 1. 2.

When Jesus departed the temple, He never returned again. In the final verses of chapter twenty-three, Jesus had pronounced judgment upon the Sanhedrin, and the judgment is expressed as “eight,” woes, thus counterfeiting the eight souls upon the ark, the eighth day of circumcision, the eighth day of resurrection, the eight generations of Abraham 430 years and on. The counterfeit number “eight,” aligns with the counterfeit Levite.

Keď Ježiš odišiel z chrámu, už sa doň nikdy nevrátil. V záverečných veršoch dvadsiatej tretej kapitoly Ježiš vyniesol súd nad Sanhedrinom a tento súd je vyjadrený ako „osem“ beda, čím sa vytvára falzifikát ôsmich duší v korábe, ôsmeho dňa obriezky, ôsmeho dňa vzkriesenia, ôsmich pokolení Abraháma, 430 rokov a ďalej. Falšované číslo „osem“ sa zhoduje s falšovaným Lévitom.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation.

> Veru vám hovorím: Toto všetko príde na toto pokolenie.

> O Jerusalem, Jerusalem, thou that killest the prophets, and stonest them which are sent unto thee, how often would I have gathered thy children together, even as a hen gathereth her chickens under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate.

> Jeruzalem, Jeruzalem, ty, ktoré zabíjaš prorokov a kameňuješ tých, čo sú k tebe poslaní, koľkokrát som chcel zhromaždiť tvoje deti, ako sliepka zhromažďuje svoje kuriatka pod krídla, a nechceli ste! Hľa, váš dom vám zostáva spustnutý.

> For I say unto you, Ye shall not see me henceforth, till ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Matthew 23:36–39.

> Lebo hovorím vám: Odteraz ma už neuvidíte, kým nepoviete: Požehnaný, ktorý prichádza v mene Pánovom. Matúš 23,36–39.

Matthew chapter twenty-two concludes with an illustration of the binding of the wicked into bundles, and concludes with the final interaction between Christ and the quibbling Jews. Then in chapter 24 He leaves the temple for the last time, ceasing His labors for ancient Israel. The chapter ends where it began, with the pronouncement that their house was left unto them empty, and what He called His Father’s house when He first cleansed the temple was now the empty Jewish house.

Dvadsiata druhá kapitola Matúša sa končí znázornením zväzovania bezbožných do snopov a uzatvára sa posledným stretnutím medzi Kristom a hašterivými Židmi. Potom v 24. kapitole odchádza z chrámu naposledy a končí svoju činnosť pre staroveký Izrael. Kapitola sa končí tam, kde sa začala, vyhlásením, že ich dom im zostal prázdny, a to, čo nazval domom svojho Otca, keď po prvý raz očistil chrám, bolo teraz prázdnym židovským domom.

In chapter 24, Jesus is going to answer questions about the temple, and its approaching destruction. The destruction was to take place in that very generation, which was a generation of vipers. He left that temple never to return, so the predictions he sets forth are addressing spiritual not literal Israel. When Christ leaves the temple which is the Laodicean Seventh-day Adventist church as He did with ancient Israel; simultaneously, the human temple of the one hundred and forty-four thousand will be joined to the Divine temple for eternity. When Jesus left the temple of ancient Israel, He divorced His former covenant people for eternity.

V 24. kapitole Ježiš odpovie na otázky týkajúce sa chrámu a jeho blížiaceho sa zničenia. K zničeniu malo dôjsť práve v tom pokolení, ktoré bolo pokolením vreteníc. Zanechal tento chrám, aby sa doň už nikdy nevrátil, a preto predpovede, ktoré predkladá, sa vzťahujú na duchovný, nie doslovný Izrael. Keď Kristus opustí chrám, ktorým je laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa, tak ako to urobil so starovekým Izraelom, zároveň bude ľudský chrám sto štyridsaťštyri tisíc spojený s Božským chrámom na večnosť. Keď Ježiš opustil chrám starovekého Izraela, navždy sa rozviedol so svojím niekdajším zmluvným ľudom.

Chapter eleven through to chapter twenty-two of Matthew is the omega to the line of chapter eleven to twenty-two in the book of Genesis. When the line begins in Genesis eleven, it also marks the beginning of Babel and Babel’s covenant of death, which reaches its omega fulfillment in Revelation chapter seventeen, verse eleven, the verse that is the dead center of the verses that make up chapter eleven through twenty-two. The middle of chapters eleven to twenty-two in Genesis, Matthew and Revelation each emphasize the ensign or its counterfeit ensign. In Genesis it was circumcision, in Matthew it was Peter and the Rock which Christ would build his church upon, and in Revelation it was the counterfeit beast that was and is and shall ascend, who is the eight, that is of the seven, and who is then married to the dragon.

Jedenásta až dvadsiata druhá kapitola Matúša sú omegou línie jedenástej až dvadsiatej druhej kapitoly v knihe Genezis. Keď sa táto línia začína v jedenástej kapitole Genezis, zároveň označuje začiatok Bábelu a zmluvy smrti Bábelu, ktorá dosahuje svoje omega-naplnenie v Zjavení, kapitole sedemnástej, verši jedenástom, vo verši, ktorý je presným stredom veršov tvoriacich kapitoly jedenásť až dvadsaťdva. Stred kapitol jedenásť až dvadsaťdva v Genezis, Matúšovi a Zjavení v každom prípade zdôrazňuje zástavu alebo jej falzifikát. V Genezis to bola obriezka, v Matúšovi to bol Peter a Skala, na ktorej mal Kristus vybudovať svoju cirkev, a v Zjavení to bola falošná šelma, ktorá bola a nie je, a vystúpi, ktorá je ôsma a je zo siedmich, a ktorá je potom vydatá za draka.

Eleven and twenty-two are symbols that identify the combination of Divinity with humanity, which is the very issue represented by Christ writing His law upon our hearts and minds. 11 and 22 are symbols of the covenant of the one hundred and forty-four thousand. In Matthew, chapter twenty-three the false priesthood received eight woes, at the same point in time, the true priesthood is anointed. The priests were consecrated for seven days, and on the eighth day they began to serve.

Jedenásť a dvadsaťdva sú symboly, ktoré označujú spojenie božstva s ľudstvom, čo je práve tá skutočnosť, ktorú predstavuje Kristus tým, že píše svoj zákon na naše srdcia a mysle. 11 a 22 sú symbolmi zmluvy stoštyridsaťštyritisíc. V Matúšovi, v dvadsiatej tretej kapitole, falošné kňazstvo prijalo osem beda; v tom istom časovom bode je pravé kňazstvo pomazané. Kňazi boli posväcovaní sedem dní a na ôsmy deň začali slúžiť.

It is not an accident that the seven days of consecration of the priests that led to their service beginning on the eighth day begins in Numbers chapter eight and verse one, for “81” is a symbol of the priests.

Nie je náhoda, že sedem dní posväcovania kňazov, ktoré viedli k tomu, že ich služba sa začala na ôsmy deň, sa začína v ôsmej kapitole knihy Numeri a v prvom verši, lebo „81“ je symbolom kňazov.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Take Aaron and his sons with him, and the garments, and the anointing oil, and a bullock for the sin offering, and two rams, and a basket of unleavened bread; And gather thou all the congregation together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses did as the Lord commanded him; and the assembly was gathered together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses said unto the congregation, This is the thing which the Lord commanded to be done. …

> A Hospodin hovoril Mojžišovi a riekol: Vezmi Árona a jeho synov s ním, i rúcha, i olej na pomazanie, i junca na obeť za hriech, i dvoch baranov, i kôš nekvasených chlebov. A zhromaždi celé zhromaždenie ku vchodu do stánu zhromaždenia. A Mojžiš učinil tak, ako mu prikázal Hospodin; a zhromaždenie sa zhromaždilo ku vchodu do stánu zhromaždenia. A Mojžiš povedal zhromaždeniu: Toto je to, čo Hospodin prikázal vykonať. …

> And ye shall not go out of the door of the tabernacle of the congregation in seven days, until the days of your consecration be at an end: for seven days shall he consecrate you. As he hath done this day, so the Lord hath commanded to do, to make an atonement for you. Therefore shall ye abide at the door of the tabernacle of the congregation day and night seven days, and keep the charge of the Lord, that ye die not: for so I am commanded. So Aaron and his sons did all things which the Lord commanded by the hand of Moses. And it came to pass on the eighth day, that Moses called Aaron and his sons, and the elders of Israel; And he said unto Aaron, Take thee a young calf for a sin offering, and a ram for a burnt offering, without blemish, and offer them before the Lord. … And Moses said, This is the thing which the Lord commanded that ye should do: and the glory of the Lord shall appear unto you. … And Aaron lifted up his hand toward the people, and blessed them, and came down from offering of the sin offering, and the burnt offering, and peace offerings. And Moses and Aaron went into the tabernacle of the congregation, and came out, and blessed the people: and the glory of the Lord appeared unto all the people. And there came a fire out from before the Lord, and consumed upon the altar the burnt offering and the fat: which when all the people saw, they shouted, and fell on their faces. Leviticus 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

> A nevyjdete od vchodu do stánku zhromaždenia sedem dní, kým sa neskončia dni vášho vysvätenia; lebo sedem dní vás bude vysväcovať. Ako sa stalo dnes, tak Hospodin prikázal konať, aby za vás bolo vykonané zmierenie. Preto zostanete pri vchode do stánku zhromaždenia dňom i nocou sedem dní a budete zachovávať, čo Hospodin nariadil, aby ste nezomreli; lebo tak mi bolo prikázané. A Áron a jeho synovia urobili všetko, čo Hospodin prikázal prostredníctvom Mojžiša. A stalo sa ôsmeho dňa, že Mojžiš zavolal Árona a jeho synov i starších Izraela. A povedal Áronovi: Vezmi si mladého býčka na obeť za hriech a barana na spaľovanú obeť, bez vady, a obetuj ich pred Hospodinom. … A Mojžiš povedal: Toto je to, čo Hospodin prikázal, aby ste urobili; a zjaví sa vám sláva Hospodinova. … Potom Áron pozdvihol svoju ruku k ľudu, požehnal ich a zostúpil od obetovania obete za hriech, spaľovanej obete i pokojných obetí. A Mojžiš a Áron vošli do stánku zhromaždenia; potom vyšli a požehnali ľud. A sláva Hospodinova sa ukázala všetkému ľudu. A vyšiel oheň spred Hospodina a strávil na oltári spaľovanú obeť i tuk. Keď to všetok ľud videl, zajasali a padli na svoje tváre. Levitikus 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

Chapter twenty-three is identifying the counterfeit Levites who are revealed at the time the genuine Levites are sealed. Chapter twenty-two of Matthew concludes with no man ever asking Jesus any more questions, then chapter twenty-three he sets forth the eight woes, identifying the Sanhedrin’s probation was closed, and that the executive judgment was then to begin. In chapter twenty-four, He identifies the temple as the Jews house. It is important to see the sequence in the chapters.

Dvadsiata tretia kapitola označuje falošných Lévitov, ktorí sú odhalení v čase, keď sú praví Lévitovia zapečaťovaní. Dvadsiata druhá kapitola Matúša sa končí tým, že sa už nikto nikdy neodvážil Ježišovi položiť ďalšiu otázku; potom v dvadsiatej tretej kapitole predkladá osem beda, čím označuje, že skúšobný čas Sanhedrinu sa uzavrel a že sa vtedy mal začať výkonný súd. V dvadsiatej štvrtej kapitole označuje chrám za dom Židov. Je dôležité vidieť postupnosť v týchto kapitolách.

Chapters eleven to twenty-two of Matthew, is identifying the finishing of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in the context of God’s covenant with a chosen people. Palmoni’s symbolism of the alpha chapter eleven, and His symbolism of the omega chapter twenty-two, add to the story within the chapters.

Kapitoly jedenásť až dvadsaťdva Matúša označujú dokončenie pečatenia sto štyridsiatich štyroch tisíc v kontexte Božej zmluvy s vyvoleným ľudom. Palmoniho symbolika alfa, kapitoly jedenásť, a Jeho symbolika omega, kapitoly dvadsaťdva, pridávajú k príbehu v rámci týchto kapitol.

Chapter twenty-three is the atonement, the combining of the Divine with the human as represented by the number twenty-three. But the chapter is telling of the executive judgment of the tares, the counterfeit priesthood, the counterfeit Levites. Every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Within the descendants of Levi, only the bloodline of Aaron, qualified for priesthood. The Bible identifies that the Levites would begin to serve at age twenty-five, but the sons of Kohath would serve at age 30.

Dvadsiata tretia kapitola je zmierením, spojením Božského s ľudským, ako je to znázornené číslom dvadsaťtri. Kapitola však hovorí o výkonnom súde nad kúkoľom, nad falošným kňazstvom, nad falošnými Lévitmi. Každý kňaz bol Lévitom, ale nie každý Lévit bol kňazom. Spomedzi potomkov Léviho bola na kňazstvo spôsobilá iba krvná línia Áronova. Biblia uvádza, že Léviti začínali slúžiť vo veku dvadsaťpäť rokov, no synovia Kehátovi slúžili vo veku tridsať rokov.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, Take the sum of the sons of Kohath from among the sons of Levi, after their families, by the house of their fathers, From thirty years old and upward even until fifty years old, all that enter into the host, to do the work in the tabernacle of the congregation. Numbers 4:1–3.

> A Hospodin hovoril Mojžišovi i Áronovi a riekol: Spočítaj synov Kéhátových spomedzi synov Léviho podľa ich rodov, podľa domu ich otcov, od tridsiatich rokov a vyššie až do päťdesiatich rokov, všetkých, ktorí vstupujú do služby, aby konali prácu v stane zhromaždenia. Numeri 4:1–3.

The number “30” represents the priests that were in the bloodline of Kohath, who was the son of Levi, and Kohath’s son was Amram, who was the father of Aaron. Levi means “attached or joined to God.” Kohath means “assembled around His presence.” Amram means “exalted people,” and Aaron means “light bearer or exalted mediator.” Together, they trace a movement from the Red Sea to Sinai, thus typifying the covenant between God and the one hundred and forty-four thousand, who are the human temple that joins with the divine temple, when Christ stretches forth His hand a second time to gather His remnant people into His sanctuary, where He then lifts them up and exalts them as they are illuminated with the Heavenly High Priest, as He illuminated Shadrach, Meshach and Abednego.

Číslo „30“ predstavuje kňazov, ktorí boli v pokrvnej línii Keháta, syna Léviho; Kehátovým synom bol Amrám, ktorý bol otcom Árona. Lévi znamená „pripútaný alebo spojený s Bohom“. Kehát znamená „zhromaždený okolo Jeho prítomnosti“. Amrám znamená „vyvýšený ľud“ a Áron znamená „nositeľ svetla alebo vyvýšený prostredník“. Spoločne vykresľujú pohyb od Červeného mora k Sinaju, a tak predobrazujú zmluvu medzi Bohom a sto štyridsaťštyritisíc, ktorí sú ľudským chrámom, spájajúcim sa s božským chrámom, keď Kristus po druhý raz vystiera svoju ruku, aby zhromaždil svoj ľud ostatku do svojej svätyne, kde ich potom dvíha a vyvyšuje, keď sú osvietení nebeským Veľkňazom, tak ako osvietil Šadracha, Méšacha a Abédnega.

The number “30” represents a period for preparation for the priests and 25, as the age of the Levites, is to be applied to 30, line upon line, for every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Thirty represents the period of preparation which began in 1989, at the time of the end, and it ends at the Sunday law in the United States. The number twenty-five as a symbol of Levites, is also the symbol of separation between two classes, and in relation to the priests it identifies a separation. Twenty-five marks the separation of the Levites and counterfeit Levites at the Sunday law, and in the context of the genuine priests and the genuine Levites it also creates a distinction, howbeit, not a negative separation, as with the counterfeit Levites.

Číslo „30“ predstavuje obdobie prípravy pre kňazov a 25 ako vek Levitov sa má uplatniť na 30, riadok na riadok, lebo každý kňaz bol Levitom, ale nie každý Levit bol kňazom. Tridsať predstavuje obdobie prípravy, ktoré sa začalo v roku 1989, v čase konca, a končí sa pri nedeľnom zákone v Spojených štátoch. Číslo dvadsaťpäť ako symbol Levitov je zároveň aj symbolom oddelenia medzi dvoma triedami a vo vzťahu ku kňazom označuje oddelenie. Dvadsaťpäť označuje oddelenie Levitov a falošných Levitov pri nedeľnom zákone a v kontexte pravých kňazov a pravých Levitov takisto vytvára rozlíšenie, avšak nie negatívne oddelenie, ako je to pri falošných Levitoch.

Kohath was one of the three main branches of the Levites (along with Gershon and Merari). The priestly line came specifically through Kohath’s descendant Aaron. Aaron is the fourth-generational descendant of Levi, and the priestly privilege was restricted to his male descendants within this Kohathite branch. The Kohathites as a whole (all descendants of Kohath) had the honor of carrying the most sacred items, but only Aaron’s line could actually perform the priestly functions at the altar and in the sanctuary. Aaron represents the same fourth generation as Joel’s “old men,” or the “ancient men” in Ezekiel chapter eight, who bow to the sun.

Kehat bol jednou z troch hlavných vetiev Léviovcov (spolu s Geršonom a Merárím). Kňazská línia pochádzala osobitne prostredníctvom Kehatovho potomka Árona. Áron je potomkom Léviho vo štvrtom pokolení a kňazská výsada bola obmedzená na jeho mužských potomkov v rámci tejto kehatskej vetvy. Kehatovci ako celok (všetci Kehatovi potomkovia) mali česť nosiť najsvätejšie predmety, avšak iba Áronova línia mohla skutočne vykonávať kňazské úkony pri oltári a vo svätyni. Áron predstavuje to isté štvrté pokolenie ako Joelovi „starci“ alebo „starodávni muži“ v ôsmej kapitole Ezechiela, ktorí sa klaňajú slnku.

The system of 24 rotating courses (divisions) for the priests (and similarly for non-priestly Levites in supporting roles like musicians and gatekeepers) was established by King David. David organized the descendants of Aaron into 24 courses (divisions) to serve in rotation (1 Chronicles 24:1–19). David, with help from priests Zadok (from Eleazar’s line) and Ahimelech (from Ithamar’s line), divided them into 24 groups (16 from Eleazar’s larger family, 8 from Ithamar’s). Lots were cast to determine the order of service.

Systém 24 striedajúcich sa tried (oddielov) pre kňazov (a podobne aj pre nekňazských lévitov v podporných úlohách, ako boli hudobníci a vrátnici) ustanovil kráľ Dávid. Dávid usporiadal Áronových potomkov do 24 tried (oddielov), aby konali službu striedavo (1 Kroník 24:1–19). Dávid s pomocou kňazov Cádoka (z Eleazárovej línie) a Achimelecha (z Itamárovej línie) rozdelil ich do 24 skupín (16 z početnejšej Eleazárovej rodiny, 8 z Itamárovej). O poradí služby rozhodol lós.

Each course served for one week (from Sabbath to Sabbath), twice a year, plus all courses served together during the major festivals (Passover, Pentecost, Tabernacles). David similarly organized non-priestly Levites into 24 courses for music, gatekeeping, etc. (1 Chronicles 23–26). This system was implemented under Solomon (2 Chronicles 8:14) and continued through the Second Temple period. Zechariah, father of John the Baptist, was in the course of Abijah—Luke 1:5; 1 Chronicles 24:10. The order of the 24 courses of priests was selected by lot, and Zechariah was in the course of Abijah, who out of the twenty-four courses, represented the “eighth” course. Zechariah means “God remembers,” and his father’s name Abijah means “God is my father.”

Každá trieda slúžila jeden týždeň (od soboty do soboty), dvakrát do roka; okrem toho slúžili všetky triedy spoločne počas veľkých sviatkov (Pascha, Letnice, Stánky). Dávid podobne usporiadal aj nekňazských Lévitov do 24 tried pre hudbu, stráženie brán atď. (1 Kroník 23–26). Tento systém bol zavedený za Šalamúna (2 Kroník 8:14) a pokračoval počas obdobia druhého chrámu. Zachariáš, otec Jána Krstiteľa, patril do triedy Abijovej — Lukáš 1:5; 1 Kroník 24:10. Poradie 24 kňazských tried bolo určené lósom a Zachariáš patril do triedy Abijovej, ktorá spomedzi dvadsiatich štyroch tried predstavovala „ôsmu“ triedu. Zachariáš znamená „Boh pamätá“ a meno jeho otca Abija znamená „Boh je môj otec“.

The heavenly Father remembered His promise to raise up a messenger who would prepare the way for the Messiah. But Zechariah also aligns with the Sunday law, for it is there that the Sabbath, the day men were to always remember—becomes the final test. Zechariah represents a priest, of the course of Abijah, which is the “eighth” course. Zechariah disbelieves the message of the angel and is made dumb, until the birth of his son John. When John is born Zechariah enters into the discussion about the name of John, and he then speaks. The prophetic speaking of the latter days is when the United States speaks as a dragon.

Nebeský Otec si spomenul na svoje zasľúbenie vzbudiť posla, ktorý pripraví cestu Mesiášovi. Ale Zachariáš sa tiež zaraďuje k nedeľnému zákonu, lebo práve tam sa sobota, deň, na ktorý mali ľudia vždy pamätať, stáva záverečnou skúškou. Zachariáš predstavuje kňaza z Abiášovej triedy, čo je „ôsma“ trieda. Zachariáš neverí posolstvu anjela a ostáva nemý až do narodenia svojho syna Jána. Keď sa Ján narodí, Zachariáš vstúpi do rozpravy o Jánovom mene, a potom prehovorí. Prorocké prehovorenie posledných dní nastáva vtedy, keď Spojené štáty hovoria ako drak.

> And it came to pass, that on the eighth day they came to circumcise the child; and they called him Zacharias, after the name of his father. And his mother answered and said, Not so; but he shall be called John. And they said unto her, There is none of thy kindred that is called by this name. And they made signs to his father, how he would have him called. And he asked for a writing table, and wrote, saying, His name is John. And they marvelled all. And his mouth was opened immediately, and his tongue loosed, and he spake, and praised God. Luke 1:59–64.

> A stalo sa, že na ôsmy deň prišli obrezať dieťa; a nazývali ho Zachariáš podľa mena jeho otca. Jeho matka však odpovedala a povedala: Nie tak, ale bude sa volať Ján. A povedali jej: Niet nikoho z tvojho príbuzenstva, kto by sa volal týmto menom. A dávali znamenia jeho otcovi, ako by ho chcel nazvať. I vyžiadal si tabuľku a napísal takto: Jeho meno je Ján. A všetci sa divili. A hneď sa otvorili jeho ústa a rozviazal sa jeho jazyk; i hovoril a chválil Boha. Lukáš 1:59–64.

John the Baptist is of the eighth course of Abijah, as was his father. At John’s circumcision, on the eighth day his name is changed. John the Baptist represents those who are priests, of the fourth generation, who are in a covenant relation with God, who changes their name (from Laodicea unto Philadelphia), seals them with the sign of the covenant, when the United States speaks as a dragon.

Ján Krstiteľ je z ôsmej triedy Abijášovej, ako bol aj jeho otec. Pri Jánovej obriezke, na ôsmy deň, je jeho meno zmenené. Ján Krstiteľ predstavuje tých, ktorí sú kňazmi, zo štvrtej generácie, ktorí sú v zmluvnom vzťahu s Bohom, ktorý mení ich meno (z Laodicey na Filadelfiu), spečaťuje ich znamením zmluvy, keď Spojené štáty hovoria ako drak.

We are the temple of God. The prophetic lines which address the temple are speaking to men and women as individuals, and also corporately, for God’s church is also a temple. And of course there is a heavenly temple, and it is Christ who builds the temple of the Lord. It is He who lays the foundation and places the capstone upon the temple. In terms of the number “25” being a symbol, 25 represents the Levites, who are purged (separated) from counterfeit Levites in Malachi chapter three, and who are also purified in the same passage. In Ezekiel chapter 40 to 48 a symbolic temple is described with great detail. The water of life comes out of that temple and fills the earth.

My sme chrám Boží. Prorocké línie, ktoré sa obracajú na chrám, hovoria k mužom a ženám ako k jednotlivcom, a tiež spoločne, lebo aj Božia cirkev je chrámom. A, pravdaže, existuje aj nebeský chrám a je to Kristus, kto buduje chrám Hospodinov. On kladie základ a osádza vrcholový kameň na chrám. Pokiaľ ide o číslo „25“ ako symbol, 25 predstavuje Léviovcov, ktorí sú v tretej kapitole Malachiáša očistení (oddelení) od falošných Léviovcov a ktorí sú v tom istom oddiele aj prečistení. V 40. až 48. kapitole Ezechiela je s veľkou podrobnosťou opísaný symbolický chrám. Voda života vychádza z toho chrámu a napĺňa zem.

> “Wonderful is the work which God designs to accomplish through His servants, that His name may be glorified. God made Joseph a fountain of life to the Egyptian nation. Through Joseph the life of that whole people was preserved. Through Daniel God saved the life of all the wise men of Babylon. And these deliverances were as object lessons; they illustrated to the people the spiritual blessings offered them through connection with the God whom Joseph and Daniel worshiped. So through His people today God desires to bring blessings to the world. Every worker in whose heart Christ abides, everyone who will show forth His love to the world, is a worker together with God for the blessing of humanity. As he receives from the Saviour grace to impart to others, from his whole being flows forth the tide of spiritual life. Christ came as the Great Physician to heal the wounds that sin has made in the human family; and His Spirit, working through His servants, imparts to sin-sick, suffering human beings a mighty healing power that is efficacious for the body and the soul. ‘In that day,’ says the Scriptures, ‘there shall be a fountain opened to the house of David and to the inhabitants of Jerusalem for sin and for uncleanness.’ Zechariah 13:1. The waters of this fountain contain medicinal properties that will heal both physical and spiritual infirmities.

> „Podivuhodné je dielo, ktoré Boh zamýšľa vykonať prostredníctvom svojich služobníkov, aby bolo oslávené Jeho meno. Boh učinil z Jozefa prameň života pre egyptský národ. Prostredníctvom Jozefa bol zachovaný život celého toho ľudu. A prostredníctvom Daniela Boh zachránil život všetkým múdrym mužom Babylonu. A tieto vyslobodenia boli názornými ponaučeniami; ilustrovali ľudu duchovné požehnania, ktoré im boli ponúkané skrze spojenie s Bohom, ktorého Jozef a Daniel uctievali. Tak aj dnes si Boh želá prostredníctvom svojho ľudu prinášať svetu požehnania. Každý pracovník, v ktorého srdci prebýva Kristus, každý, kto bude svetu zjavovať Jeho lásku, je Božím spolupracovníkom na požehnanie ľudstva. Keď prijíma od Spasiteľa milosť, aby ju odovzdával iným, z celej jeho bytosti vyviera prúd duchovného života. Kristus prišiel ako Veľký Lekár, aby uzdravil rany, ktoré hriech spôsobil ľudskej rodine; a Jeho Duch, pôsobiaci prostredníctvom Jeho služobníkov, udeľuje hriechom chorým, trpiacim ľudským bytostiam mocnú uzdravujúcu moc, účinnú pre telo i dušu. „V ten deň,“ hovorí Písmo, „bude otvorený prameň domu Dávidovmu a obyvateľom Jeruzalema proti hriechu a proti nečistote.“ Zachariáš 13:1. Vody tohto prameňa obsahujú liečivé vlastnosti, ktoré uzdravia telesné i duchovné neduhy.

> “From this fountain flows the mighty river seen in Ezekiel’s vision. ‘These waters issue out toward the east country, and go down into the desert, and go into the sea: which being brought forth into the sea, the waters shall be healed. And it shall come to pass, that everything that liveth, which moveth, whithersoever the rivers shall come, shall live…. And by the river upon the bank thereof, on this side and on that side, shall grow all trees for meat, whose leaf shall not fade, neither shall the fruit thereof be consumed: it shall bring forth new fruit according to his months, because their waters they issued out of the sanctuary: and the fruit thereof shall be for meat, and the leaf thereof for medicine.’ Ezekiel 47:8–12.” Testimonies, volume 6, 227.

> „Z tohto prameňa vyviera mocná rieka videná v Ezechielovom videní. ‚Tieto vody vychádzajú smerom k východnej krajine a stekajú dolu na púšť a vtekajú do mora; a keď sa vlejú do mora, vody budú uzdravené. A stane sa, že všetko živé, čo sa hýbe, kamkoľvek prídu rieky, bude žiť… A pri rieke, na jej brehu, na tejto i na onej strane, porastie každý strom na pokrm, ktorého lístie neuvädne ani jeho ovocie sa neminie; bude prinášať nové ovocie podľa svojich mesiacov, pretože ich vody vytekajú zo svätyne; a jeho ovocie bude na pokrm a jeho lístie na liek.‘ Ezechiel 47:8–12.“ Svedectvá, zväzok 6, 227.

Ezekiel’s temple is prophetic symbolism of the highest nature, and John was commanded in Revelation chapter eleven, to measure the temple, but to leave off the courtyard. When we do that very thing to Ezekiel’s temple, we find that the two most prominent numbers within the temple dimensions represent the priesthood. 50 cubits is the most prominent number, and it is repeated 11 times as the overall length of each gate complex (Ezekiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36, etc.). 50 is also used for certain wall and chamber lengths (42:7–8). It defines the full gate passageway from outer to inner threshold.

Ezechielov chrám je prorockou symbolikou najvyššieho rádu a Jánovi bolo v jedenástej kapitole Zjavenia prikázané, aby zmeral chrám, no nádvoria sa nedotýkal. Keď urobíme práve to s Ezechielovým chrámom, zistíme, že dve najvýraznejšie čísla v rozmeroch chrámu predstavujú kňazstvo. 50 lakťov je najvýraznejšie číslo a opakuje sa 11-krát ako celková dĺžka každého bránového komplexu (Ezechiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36 atď.). Číslo 50 sa používa aj pri určitých dĺžkach múrov a komôr (42:7–8). Vymedzuje celý priechod bránou od vonkajšieho po vnútorný prah.

25 cubits is the clear second-most prominent. It is repeated 10 times as the breadth and width of the gate complexes (Ezekiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Combined, 50 and 25 form the consistent 50 by 25 rectangular patterns for the six main gates. This 50 by 25 pairing dominates the architectural description of the gates leading into the inner areas. There is no other pair that repeats with such systematic frequency in the temple building itself.

25 lakťov je zreteľne druhým najvýraznejším rozmerom. Opakuje sa 10-krát ako šírka a dĺžka komplexov brán (Ezechiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Spolu 50 a 25 vytvárajú sústavný obdĺžnikový vzor 50 na 25 pre šesť hlavných brán. Toto spojenie 50 na 25 dominuje architektonickému opisu brán vedúcich do vnútorných priestorov. V samotnej stavbe chrámu sa neopakuje nijaká iná dvojica s takou systematickou frekvenciou.

Levites entered active service at 25 (Numbers 8:24: “from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service”). They served until 50 (Numbers 4:3, 39, 43; 8:25: “until fifty years old”). This gives exactly 25 years of active service (50 – 25 = 25).

Léviti vstupovali do aktívnej služby vo veku 25 rokov (Numeri 8:24: „od dvadsiatich piatich rokov a vyššie budú vstupovať do služby“). Slúžili až do 50 rokov (Numeri 4:3, 39, 43; 8:25: „až do päťdesiatich rokov“). To predstavuje presne 25 rokov aktívnej služby (50 – 25 = 25).

Thus, the 25-year span of Levitical service is directly reflected in the 25 by 50-cubit measurements that dominate the temple gates and structure—the very place where the Levites served. The primary dimensions of Ezekiel’s temple, that is the temple of the church triumphant and the one hundred and forty-four thousand are architecturally designed into the very temple where they were to serve; JUST as the forty-six chromosomes are built into the very temple where God’s people are to serve. Palmoni has placed His signature upon the individual human temple and the corporate body temple that is to be His bride.

Tak sa dvadsaťpäťročné obdobie levitskej služby priamo odráža v rozmeroch dvadsaťpäť krát päťdesiat lakťov, ktoré dominujú chrámovým bránam a stavbe — práve miestu, kde Leviti slúžili. Hlavné rozmery Ezechielovho chrámu, to jest chrámu víťaznej cirkvi a stoštyridsaťštyritisíc, sú architektonicky vtlačené do samého chrámu, v ktorom mali slúžiť; PRESNE tak, ako je štyridsaťšesť chromozómov zabudovaných do samého chrámu, v ktorom má slúžiť Boží ľud. Palmoni umiestnil svoj podpis na individuálny ľudský chrám i na chrám kolektívneho tela, ktoré má byť Jeho nevestou.

We will continue these lines in the next article.

V nasledujúcom článku budeme v tomto pokračovať.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> „Tí, ktorí zastávajú zodpovedné postavenia, sa nemajú obrátiť k pôžitkárskym, prepychovým zásadám sveta, lebo si to nemôžu dovoliť; a aj keby si to dovoliť mohli, zásady podobné Kristovým by to nedovolili. Je potrebné poskytovať mnohoraké vyučovanie. ‚Koho bude učiť poznaniu? a koho uvedie do porozumenia náuke? Tých, čo sú odstavení od mlieka a odtiahnutí od pŕs. Lebo prikázanie musí byť na prikázanie, prikázanie na prikázanie; riadok na riadok, riadok na riadok; tu trochu a tam trochu.‘ Tak má byť slovo Hospodinovo trpezlivo predkladané deťom a udržiavané pred nimi rodičmi, ktorí veria Božiemu slovu. ‚Lebo koktavými perami a iným jazykom bude hovoriť tomuto ľudu. Ktorému povedal: Toto je odpočinok, ktorým môžete dať unavenému odpočinúť; a toto je občerstvenie; ale nechceli počuť. A slovo Hospodinovo im bolo: prikázanie na prikázanie, prikázanie na prikázanie; riadok na riadok, riadok na riadok; tu trochu a tam trochu; aby išli a padli nazad, a boli rozbití, a chytení do osídla, a lapení.‘ Prečo? — pretože nedbali na slovo Hospodinovo, ktoré k nim prichádzalo.“

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> „To znamená tých, ktorí neprijali poučenie, ale pestovali si vlastnú múdrosť a zvolili si konať sami podľa svojich vlastných predstáv. Pán im dáva skúšku, aby buď zaujali svoje miesto a nasledovali Jeho radu, alebo aby ju odmietli a konali podľa svojich vlastných predstáv; a potom ich Pán ponechá istému výsledku. Na všetkých našich cestách, vo všetkej našej službe Bohu, k nám hovorí: ,Daj mi svoje srdce.‘ Boh si žiada poddajného, vnímavého ducha. To, čo dáva modlitbe jej vznešenosť, je skutočnosť, že vychádza z milujúceho, poslušného srdca.״

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Boh vyžaduje od svojho ľudu určité veci; ak povedia: Nevydám svoje srdce, aby som túto vec vykonal, Pán ich nechá pokračovať v ich domnelom múdrom úsudku bez nebeskej múdrosti, až kým sa nenaplní toto Písmo [Izaiáš 28:13]. Nemáte hovoriť: Budem nasledovať Pánovo vedenie až po určitý bod, ktorý je v súlade s mojím úsudkom, a potom sa pevne pridŕžať svojich vlastných predstáv, odmietajúc dať sa formovať podľa Pánovej podoby. Nech je položená otázka: Je to vôľa Pánova? nie: Je to názor alebo úsudok —–?“ Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles