Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Sixteen

Kniha proroka Joela a laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa – číslo šestnásť

Number Sixteen

Číslo šestnásť

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

My apologies for so many words in advance of taking up the primary topic. I wish to place certain prophetic lines in place, that are important pieces of the logic I intend to employ when we directly consider the book of Joel. I have previously mentioned that the Hebrew word that is translated as “cut off” in the book of Joel, finds its roots in the sacrificial method of ratifying a covenant in the days of Abraham.

Vopred sa ospravedlňujem za toľko slov predtým, než sa ujmem hlavnej témy. Chcem uviesť na svoje miesto určité prorocké línie, ktoré sú dôležitými súčasťami logiky, ktorú mám v úmysle použiť, keď budeme priamo uvažovať o knihe Joel. Už skôr som spomenul, že hebrejské slovo, ktoré je v knihe Joel preložené ako „odťatý“, má svoje korene v obetnom spôsobe potvrdzovania zmluvy v dňoch Abraháma.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Prebuďte sa, opilci, a plačte; a kvíľte, všetci pijáci vína, pre nový mušt, lebo je odňatý od vašich úst. Joel 1:5.

The Hebrew word “cut off” is H3772, and it is a primitive root meaning ‘to cut (off, down or asunder); by implication to destroy or consume; specifically to covenant (that is, make an alliance or bargain, originally by cutting flesh and passing between the pieces).’

Hebrejské slovo „cut off“ je H3772 a je to primitívny koreň s významom „odrezať (od, dole alebo na kusy); v prenesenom zmysle zničiť alebo stráviť; konkrétne uzavrieť zmluvu (to jest, uzavrieť spojenectvo alebo dohodu, pôvodne rozrezaním tela a prechádzaním medzi jednotlivými časťami).“

I realize that the Strong’s definition of “cut off,” calls it a “primitive root,” in the grammatical sense. That being said, the cutting associated with the covenant and Abraham, identifies that the light of the covenant is attached to the word, and that light is set forth at its primitive historical root. “Cut” in terms of covenant history; is a prophetic symbol based upon its primitive roots, and it is also grammatically identified as a primitive root.

Uvedomujem si, že Strongova definícia výrazu „odrezať“ ho v gramatickom zmysle označuje za „primitívny koreň“. Napriek tomu rez spojený so zmluvou a Abrahámom poukazuje na to, že svetlo zmluvy je viazané na toto slovo a že toto svetlo je predložené pri jeho pôvodnom historickom koreni. „Odrezať“ z hľadiska dejín zmluvy je prorockým symbolom založeným na jeho primitívnych koreňoch a zároveň je aj gramaticky označené ako primitívny koreň.

The pronouncement in verse five, is not only identifying that they do not have the message of the latter rain, as represented by the “new wine,” but also that they are ‘then and there’ rejected as God’s covenant people, a covenant people who trace their “primitive roots” back to Abraham.

Výrok v piatom verši neidentifikuje iba to, že nemajú posolstvo neskorého dažďa, znázornené „novým vínom“, ale aj to, že sú „tam a vtedy“ zavrhnutí ako Boží zmluvný ľud, zmluvný ľud, ktorý svoje „prvotné korene“ odvodzuje až od Abraháma.

The generation that died in the wilderness over forty years, traced their primitive roots back to Abraham, meaning the father of many nations. The generation who entered the Promised Land with Joshua, traced their primitive roots back to Abraham. The Jews who crucified Christ traced their primitive roots back to Abraham. The Protestants who came out of the Dark Ages, and who were then tested and passed by as God’s chosen covenant people in 1844, traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Philadelphian movement that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844 traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Laodicean movement that rebuilt Jericho in 1863, traced their primitive roots back to Abraham. The Laodicean Seventh-day Adventist church that is spewed out of the mouth of the Lord at the soon-coming Sunday law traced their primitive roots back to Abraham. All of those generations have, or will fulfill the parable of the vineyard.

Pokolenie, ktoré zomrelo na púšti počas viac než štyridsiatich rokov, odvodzovalo svoje pôvodné korene od Abraháma, čo znamená otec mnohých národov. Pokolenie, ktoré s Jozuom vstúpilo do zasľúbenej krajiny, odvodzovalo svoje pôvodné korene od Abraháma. Židia, ktorí ukrižovali Krista, odvodzovali svoje pôvodné korene od Abraháma. Protestanti, ktorí vyšli z temného stredoveku a ktorí potom boli v roku 1844 skúšaní a pominutí ako Bohom vyvolený zmluvný ľud, odvodzovali svoje pôvodné korene od Abraháma. Milleritské filadelfské hnutie, ktoré 22. októbra 1844 vstúpilo do Svätyne svätých, odvodzovalo svoje pôvodné korene od Abraháma. Milleritské laodicejské hnutie, ktoré v roku 1863 znovu vybudovalo Jericho, odvodzovalo svoje pôvodné korene od Abraháma. Laodicejská Cirkev adventistov siedmeho dňa, ktorá bude pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone vypľutá z úst Pána, odvodzovala svoje pôvodné korene od Abraháma. Všetky tieto pokolenia naplnili alebo naplnia podobenstvo o vinici.

The drunkards in Joel awake to find they have been rejected as God’s people, and that they do not have the message of the latter rain. The inverse is then true. Those who Joel identifies as wearing “crowns of glory,” then enter into covenant, are sealed and lifted up as an offering. The very first ratified covenant between God and a chosen people began with the same “cutting” that is represented at the final sacrifice of God’s people, which begins at the Sunday law. The cutting is the separation of wheat and tares. The tares are rejected and cast into the fire and the wheat is bundled together as the Pentecostal first fruit wheat offering, that is then lifted up, “as in former years.”

Opilci v Joelovi sa prebúdzajú a zisťujú, že boli zavrhnutí ako Boží ľud a že nemajú posolstvo neskorého dažďa. Potom platí opak. Tí, ktorých Joel označuje ako nosiacich „koruny slávy“, následne vstupujú do zmluvy, sú zapečatení a pozdvihnutí ako obeť. Úplne prvá potvrdená zmluva medzi Bohom a vyvoleným ľudom sa začala tým istým „odrezaním“, ktoré je znázornené pri záverečnej obeti Božieho ľudu, začínajúcej pri nedeľnom zákone. Tým odrezaním je oddelenie pšenice od kúkoľa. Kúkoľ je zavrhnutý a uvrhnutý do ohňa a pšenica je zviazaná dohromady ako pšeničná obeť prvotiny letníc, ktorá je potom pozdvihnutá, „ako v dávnych rokoch“.

There are four places that are typically pointed out to represent Abraham’s covenant. In Genesis twelve Abraham is ‘called’ and given the promise to make him a great nation. This is not part of the covenant, but it is the calling of a promise. At that point his name is Abram, for one of the symbols of a covenant relationship is a name-change. Abram’s name is changed in the third of the four steps of the covenant.

Zvyčajne sa poukazuje na štyri miesta, ktoré predstavujú Abrahámovu zmluvu. V dvanástej kapitole knihy Genezis je Abrahám „povolaný“ a dostáva zasľúbenie, že z neho bude učinený veľký národ. To nie je súčasťou zmluvy, ale je to povolanie zasľúbenia. V tom čase sa ešte volá Abram, lebo jedným zo symbolov zmluvného vzťahu je zmena mena. Abramovo meno je zmenené v treťom zo štyroch krokov zmluvy.

> For when God made promise to Abraham, because he could swear by no greater, he sware by himself, Saying, Surely blessing I will bless thee, and multiplying I will multiply thee. And so, after he had patiently endured, he obtained the promise. For men verily swear by the greater: and an oath for confirmation is to them an end of all strife. Wherein God, willing more abundantly to shew unto the heirs of promise the immutability of his counsel, confirmed it by an oath: That by two immutable things, in which it was impossible for God to lie, we might have a strong consolation, who have fled for refuge to lay hold upon the hope set before us: Which hope we have as an anchor of the soul, both sure and stedfast, and which entereth into that within the veil; Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:13–20.

> Lebo keď Boh dával zasľúbenie Abrahámovi, pretože nemohol prisahať na nikoho väčšieho, prisahal sám na seba a povedal: Veru, hojne ťa požehnám a hojne ťa rozmnožím. A tak, keď trpezlivo vytrval, dosiahol zasľúbenie. Ľudia totiž prisahajú na niekoho väčšieho, a prísaha na potvrdenie je pre nich koncom každého sporu. Preto aj Boh, chcúc ešte hojnejšie ukázať dedičom zasľúbenia nezmeniteľnosť svojho rozhodnutia, zaručil ho prísahou, aby sme prostredníctvom dvoch nezmeniteľných vecí, v ktorých bolo nemožné, aby Boh klamal, mali silné potešenie my, ktorí sme sa utiekli nádeje nám predloženej ako k útočisku, aby sme sa jej chopili. Túto nádej máme ako kotvu duše, pevnú a bezpečnú, ktorá preniká až dovnútra za oponu, kam za nás vošiel predchodca, Ježiš, ustanovený naveky za veľkňaza podľa radu Melchisedechovho. Hebrejom 6:13–20.

The calling was God’s promise to Abram, and He provided a second witness with the “oath” that followed. The “oath” that followed was threefold. After the calling of a promise, which was the first step, the second, third and fourth steps are the actual threefold covenant, by God, with a chosen people. In Genesis fifteen God formally “cuts” (establishes) the covenant through a dramatic ritual where God alone passes between divided animals, unconditionally promising land to Abraham’s descendants. The Promised Land was represented as a land between two rivers; the river of Egypt and the river Euphrates. The first step of the threefold covenant includes a direct reference of the prophetic symbolism of two rivers, and all that is attached to that symbol. When inspiration points to the Ulai and Hiddekel rivers as events that are now in the process of fulfillment, those two rivers were typified in Abram’s prophecy. The setting is between Abram’s two rivers, which when brought together with Daniel’s two rivers makes four rivers, for the voice of Christ is the voice of many waters.

Povolanie bolo Božím zasľúbením Abramovi a On poskytol druhého svedka v „prísahe“, ktorá nasledovala. „Prísahe“, ktorá nasledovala, bola trojitá. Po povolaní zasľúbenia, ktoré bolo prvým krokom, sú druhý, tretí a štvrtý krok skutočnou trojitou zmluvou, ktorú Boh uzatvára s vyvoleným ľudom. V 1. Mojžišovej pätnástej kapitole Boh formálne „rozsekáva“ (ustanovuje) zmluvu prostredníctvom dramatického obradu, pri ktorom iba Boh prechádza medzi rozdelenými zvieratami a bezpodmienečne zasľubuje krajinu Abrahámovým potomkom. Zasľúbená krajina bola predstavená ako krajina medzi dvoma riekami: riekou Egypta a riekou Eufrat. Prvý krok trojitej zmluvy zahŕňa priamy odkaz na prorockú symboliku dvoch riek a na všetko, čo je s týmto symbolom spojené. Keď inšpirácia poukazuje na rieky Ulaj a Chiddekel ako na udalosti, ktoré sú teraz v procese napĺňania, tieto dve rieky boli predobrazene obsiahnuté v Abramovom proroctve. Dejisko sa nachádza medzi Abramovými dvoma riekami, ktoré, keď sa spoja s Danielovými dvoma riekami, vytvárajú štyri rieky, lebo hlas Kristov je hlasom mnohých vôd.

> In the same day the Lord made a covenant with Abram, saying, Unto thy seed have I given this land, from the river of Egypt unto the great river, the river Euphrates: The Kenites, and the Kenizzites, and the Kadmonites, And the Hittites, and the Perizzites, and the Rephaims, And the Amorites, and the Canaanites, and the Girgashites, and the Jebusites. Genesis 15:18–21.

> V ten istý deň Hospodin uzavrel s Abramom zmluvu a povedal: Tvojmu potomstvu som dal túto krajinu, od egyptskej rieky až po veľkú rieku, rieku Eufrat: Kénijcov, Kenizzejcov, Kadmóncov, Chetitov, Perizejcov a Refajcov, Amorejcov, Kanaáncov, Girgašejcov a Jebúzejcov. 1. Mojžišova 15:18–21.

The land promised to Abram was the entire world which is represented by ten kings in the last days, whereas in the first days of the covenant it was listed as ten tribes, not kings. The one hundred and forty-four thousand will be in conflict with the entire world. The world will then be involved with the testing process of Sunday worship enforcement by a one-world government under the direction of the scarlet-colored whore of Revelation seventeen, who reigns over the ten kings of the earth. With Abram the church and state symbol of the image of the beast is represented by the river of Egypt, a symbol of statecraft and the river of Babylon, a symbol of churchcraft.

Krajina zasľúbená Abramovi bola celý svet, ktorý je v posledných dňoch predstavovaný desiatimi kráľmi, zatiaľ čo v prvých dňoch zmluvy bola uvedená ako desať kmeňov, nie kráľov. Sto štyridsaťštyri tisíc bude v konflikte s celým svetom. Svet bude potom zapojený do procesu skúšky vynucovania nedeľného uctievania prostredníctvom jednotnej svetovej vlády pod vedením šarlátovo odetej neviestky zo sedemnástej kapitoly Zjavenia, ktorá kraľuje nad desiatimi kráľmi zeme. Pri Abramovi je cirkevno-štátny symbol obrazu šelmy predstavovaný egyptskou riekou, symbolom štátnictva, a babylonskou riekou, symbolom cirkevníctva.

> After these things the word of the Lord came unto Abram in a vision, saying,

> Po týchto veciach zaznelo k Abramovi vo videní slovo Hospodinovo takto:

> Fear not, Abram: I am thy shield, and thy exceeding great reward.

> Neboj sa, Abram: ja som tvoj štít a tvoja preveľká odmena.

> And Abram said, Lord God, what wilt thou give me, seeing I go childless, and the steward of my house is this Eliezer of Damascus? And Abram said, Behold, to me thou hast given no seed: and, lo, one born in my house is mine heir. And, behold, the word of the Lord came unto him, saying,

> A Abram povedal: Pane, Hospodine, čo mi dáš, keď odchádzam bezdetný a správcom môjho domu je tento Eliezer z Damašku? A Abram povedal: Hľa, mne si nedal potomstvo, a, hľa, dedičom je mi ten, kto sa narodil v mojom dome. A hľa, zaznelo k nemu slovo Hospodinovo:

> This shall not be thine heir; but he that shall come forth out of thine own bowels shall be thine heir. And he brought him forth abroad, and said, Look now toward heaven, and tell the stars, if thou be able to number them: and he said unto him, So shall thy seed be.

> Tento nebude tvojím dedičom; ale ten, ktorý vzíde z tvojho vlastného lona, bude tvojím dedičom. Potom ho vyviedol von a povedal: Pozri teraz na nebo a spočítaj hviezdy, ak ich môžeš zrátať. A povedal mu: Také bude tvoje potomstvo.

> And he believed in the Lord; and he counted it to him for righteousness. And he said unto him,

> A veril Hospodinovi; a On mu to počítal za spravodlivosť. A povedal mu,

> I am the Lord that brought thee out of Ur of the Chaldees, to give thee this land to inherit it.

> Ja som Hospodin, ktorý som ťa vyviedol z Úru Chaldejcov, aby som ti dal túto krajinu do dedičného vlastníctva.

> And he said, Lord God, whereby shall I know that I shall inherit it? And he said unto him,

> I riekol: Pane, Hospodine, podľa čoho poznám, že ju budem dediť? A on mu povedal,

> Take me an heifer of three years old, and a she goat of three years old, and a ram of three years old, and a turtledove, and a young pigeon.

> Vezmi mi trojročnú jalovicu, trojročnú kozu, trojročného barana, hrdličku a holúbä.

> And he took unto him all these, and divided them in the midst, and laid each piece one against another: but the birds divided he not. And when the fowls came down upon the carcases, Abram drove them away. And when the sun was going down, a deep sleep fell upon Abram; and, lo, an horror of great darkness fell upon him. And he said unto Abram,

> A vzal si všetky tieto a rozdelil ich napoly a položil každý diel proti druhému; vtákov však nerozdelil. A keď draví vtáci zlietali na mŕtve telá, Abram ich odháňal. A keď slnko zapadalo, padol na Abrama hlboký spánok; a hľa, doľahla na neho hrôza veľkej tmy. A riekol Abramovi,

> Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance.

> Vedz isto, že tvoje potomstvo bude cudzincom v krajine, ktorá nebude ich; a budú im slúžiť, a oni ich budú sužovať štyristo rokov. Ale aj ten národ, ktorému budú slúžiť, budem súdiť; a potom vyjdú s veľkým majetkom.

> And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age.

> A ty odídeš k svojim otcom v pokoji; budeš pochovaný v požehnanom starobnom veku.

> But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.

> Ale vo štvrtom pokolení sa sem opäť vrátia, lebo neprávosť Amorejov ešte nedosiahla svoju plnosť.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:1–17.

> A stalo sa, keď slnko zapadlo a nastala tma, hľa, dymiaca pec a horiaca pochodeň prešli pomedzi tie kusy. 1. Mojžišova 15:1–17.

The One who would guide Moses and the children of Israel as a pillar of fire by night and a cloud by day passed between those “cut” pieces as a smoking furnace and burning lamp.

Ten, ktorý mal viesť Mojžiša a synov Izraela v noci ako ohnivý stĺp a vo dne ako oblak, prešiel medzi tými „rozťatými“ časťami ako dymiaca pec a horiaca fakľa.

> And the Lord went before them by day in a pillar of a cloud, to lead them the way; and by night in a pillar of fire, to give them light; to go by day and night: He took not away the pillar of the cloud by day, nor the pillar of fire by night, from before the people. Exodus 13:21, 22.

> A Hospodin šiel pred nimi vodivým stĺpom oblaku vo dne, aby ich viedol po ceste, a v noci stĺpom ohňa, aby im svietil, takže mohli putovať vo dne i v noci. Neodňal spred ľudu ani oblakový stĺp vo dne, ani ohnivý stĺp v noci. Exodus 13:21, 22.

The burning lamp and smoking furnace typified the pillar of cloud or fire and represents an prophetic element of the first step, of the three steps involved with God establishing the covenant with Abram. The chapter begins with the words, “Fear not,” for the message of the first angel is fear God, and those who like Abram fear God, will not need to fear God. There are two types of fear, because there are two classes of people.

Horiaca pochodeň a dymiaca pec predobrazovali oblakový alebo ohnivý stĺp a predstavujú prorocký prvok prvého kroku z troch krokov, ktoré zahŕňalo Božie uzavretie zmluvy s Abramom. Kapitola sa začína slovami: „Neboj sa,“ lebo posolstvom prvého anjela je: Bojte sa Boha, a tí, ktorí sa ako Abram boja Boha, sa nebudú musieť báť Boha. Sú dva druhy bázne, pretože sú dve triedy ľudí.

Further into the covenant passage Abram believes God and it was counted unto him as righteousness. The three angels parallel the work of the Holy Spirit as set forth by John who teaches the Holy Spirit convicts of three things; sin, righteousness and judgment. Those characteristics align with the three angels, so after the fear of God is set forth in the covenant passage, then the second step of righteousness is identified, only to be followed by the pronouncement of judgment, which is the third work of the Holy Spirit, and the message of the third angel. The first step of the covenant typified the first angel’s message, which is always a fractal of all three messages. The three steps of the covenant process, represent the three angels of Revelation fourteen.

Ďalej v pasáži o zmluve Abrám uveril Bohu a bolo mu to počítané za spravodlivosť. Títo traja anjeli sú paralelou diela Ducha Svätého, ako ho predkladá Ján, ktorý učí, že Duch Svätý usvedčuje z troch vecí: z hriechu, zo spravodlivosti a zo súdu. Tieto charakteristiky sa zhodujú s troma anjelmi, takže po tom, čo je v pasáži o zmluve predstavená bázeň Božia, je potom označený druhý krok, spravodlivosť, a po ňom nasleduje vyhlásenie súdu, ktorý je tretím dielom Ducha Svätého a posolstvom tretieho anjela. Prvý krok zmluvy predobrazoval posolstvo prvého anjela, ktoré je vždy fraktálom všetkých troch posolstiev. Tri kroky procesu zmluvy predstavujú troch anjelov zo štrnástej kapitoly Zjavenia.

After Abram is counted as righteous marking the second angel, he prepares an offering, for the offering is prepared just before the third step of judgment. That offering represents the offering of the Levites of Malachi three that is lifted up as an ensign. Just as the three periods of forty years in the life of Moses represents the three angels’ messages, the first forty years of Moses has all three steps of the three angels’ message.

Keď je Abram uznaný za spravodlivého, čím sa označuje druhý anjel, pripravuje obeť, lebo obeť sa pripravuje tesne pred tretím stupňom súdu. Táto obeť predstavuje obeť Léviovcov z Malachiáša tri, ktorá je pozdvihnutá ako zástava. Tak ako tri obdobia po štyridsať rokov v živote Mojžiša predstavujú posolstvá troch anjelov, aj prvých štyridsať rokov Mojžiša obsahuje všetky tri stupne posolstva troch anjelov.

Where Moses’ testimony begins is with his parents fearing God, (the first step), followed by a visual test. The second step includes a visual test, as was the case in Daniel chapter one, when Daniel first fears God and refused to eat the Babylonian diet, and then is tested based upon his physical appearance. Then for Daniel it was the third test three years later by king Nebuchadnezzar, a symbol of the king of the north and the Sunday law, which is the third angels’ message.

Začiatok Mojžišovho svedectva spočíva v tom, že jeho rodičia sa báli Boha (prvý krok), po čom nasledovala vizuálna skúška. Druhý krok zahŕňa vizuálnu skúšku, ako to bolo v Danielovi, v prvej kapitole, keď sa Daniel najprv bojí Boha a odmieta jesť babylonský pokrm, a potom je skúšaný na základe svojho telesného vzhľadu. Potom prišiel pre Daniela tretí test o tri roky neskôr od kráľa Nebúkadnecara, symbolu kráľa severu a nedeľného zákona, čo je posolstvo tretieho anjela.

Moses’ parents fear God, put him into an ark in the water and Pharaoh’s daughter was led to see the situation, and then passed judgment in favor of saving the child. The beginning of Moses life was an illustration of the covenant that God made with mankind, and then through Moses, God also made a covenant with a chosen nation selected from mankind. Noah’s covenant with mankind represents the great multitude and Moses covenant with a chosen people is the one-hundred and forty-four thousand. The offering that Abram was to make to ratify the covenant bore the emblem of the covenant of Noah, just as did Moses who fulfilled Abram’s prophecy centuries later.

Mojžišovi rodičia sa boja Boha, vložia ho do korábu na vodu a faraónova dcéra bola vedená, aby uvidela danú situáciu, a potom vyniesla rozsudok v prospech záchrany dieťaťa. Začiatok Mojžišovho života bol znázornením zmluvy, ktorú Boh uzavrel s ľudstvom, a potom prostredníctvom Mojžiša Boh uzavrel zmluvu aj s vyvoleným národom vybraným z ľudstva. Noemova zmluva s ľudstvom predstavuje veľký zástup a Mojžišova zmluva s vyvoleným ľudom predstavuje stoštyridsaťštyritisíc. Obeť, ktorú mal Abram priniesť na potvrdenie zmluvy, niesla znak Noemovej zmluvy, tak ako aj Mojžiš, ktorý o stáročia neskôr naplnil Abramovo proroctvo.

The offering consisted of five various animals; a three-year-old heifer, a three-year-old she goat, a three-year-old ram, a turtledove and a young pigeon. The birds were left whole, and the heifer, ram and she goat were “cut” in halves. The offering typifies the lifting up of an ensign in the last days as a visual test for mankind. The visual sign for Pharaoh’s daughter was the baby Moses in the ark. The ark is symbolized by the eight souls on the ark. The number “eight” is established as one of the prophetic characteristics of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. When you consider the five animal offerings and divide three in half, then your offering is made up of eight pieces, as typified by Noah, and then confirmed in Abram’s offering.

Obeta pozostávala z piatich rozličných zvierat: z trojročnej jalovice, trojročnej kozy, trojročného barana, hrdličky a mladého holúbka. Vtáky boli ponechané celé a jalovica, baran i koza boli „rozťaté“ na polovice. Obeta predobrazuje vyzdvihnutie zástavy v posledných dňoch ako viditeľnú skúšku pre ľudstvo. Viditeľným znamením pre faraónovu dcéru bol dieťa Mojžiš v arche. Archa je symbolizovaná ôsmimi dušami na arche. Číslo „osem“ je ustanovené ako jedna z prorockých charakteristík zástavy sto štyridsaťštyri tisíc. Keď vezmete do úvahy päť zvieracích obetí a tri rozdelíte na polovice, potom vaša obeta pozostáva z ôsmich častí, ako to predobrazuje Noach, a následne to potvrdzuje Abramova obeta.

Those five animals, when divided as directed by God, represent the number “eight,” and in so doing, they represent those souls at the end of the world that were typified by the “eight” souls upon the ark. The sign of circumcision, which is the second step in Abram’s threefold covenant was to be carried out on the “eighth” day after birth, and the rite was replaced by baptism, which typifies the resurrection of Christ which took place on the “eighth” day. The number “eight” is an established characteristic of the covenants of both Noah and Moses, and they typify the one hundred and forty-four thousand who will be lifted up as an ensign offering, and who are the “eighth” that is of the seven.

Tých päť zvierat, keď sa rozdelia tak, ako to nariadil Boh, predstavuje číslo „osem“, a týmto spôsobom predstavujú tie duše na konci sveta, ktoré boli predobrazene označené „ôsmimi“ dušami na arche. Znamenie obriezky, ktoré je druhým krokom v trojnásobnej Abramovej zmluve, sa malo vykonať na „ôsmy“ deň po narodení a tento obrad bol nahradený krstom, ktorý je predobrazom Kristovho vzkriesenia, ku ktorému došlo na „ôsmy“ deň. Číslo „osem“ je ustálenou charakteristikou zmlúv Noacha i Mojžiša a tieto zmluvy sú predobrazom stoštyridsaťštyritisíc, ktorí budú pozdvihnutí ako obeť znamenia a ktorí sú tou „ôsmou“, ktorá je zo siedmich.

Those five animals represent the five wise virgins, who are typified by the “eight” on the ark, will pass from an old world to a new world—without seeing death.

Tých päť zvierat predstavuje päť múdrych panien, ktoré sú predobrazené „ôsmimi“ v arche a prejdú zo starého sveta do nového sveta — bez toho, aby uzreli smrť.

Abram’s offering was a pure offering, for all the animals in the offering were clean animals, and together they represent the primary animals used for whole burnt offerings. The first angel’s message includes the command to worship the Creator, and the primary sacrificial animals of the sanctuary service that was to be instituted when Abram’s prophecy was fulfilled in the time of Moses are set forth as the offerings of worship, while also typifying the first angel’s call to worship the Creator.

Abrámova obeť bola čistou obeťou, lebo všetky zvieratá v tejto obeti boli čisté zvieratá, a spolu predstavujú hlavné zvieratá používané na celopaly. Posolstvo prvého anjela zahŕňa príkaz uctievať Stvoriteľa a hlavné obetné zvieratá svätynnej služby, ktorá mala byť ustanovená, keď sa Abrámovo proroctvo naplnilo v čase Mojžiša, sú predstavené ako obete uctievania, pričom zároveň predobrazujú výzvu prvého anjela uctievať Stvoriteľa.

Verse eighteen explicitly states, “On that day the Lord made a covenant with Abram.” That marks the first of three steps that typify the three angels of Revelation fourteen. The covenant step in Genesis fifteen represents the first angel’s message of Revelation fourteen, which is followed by a second angel, who was typified by the second step of Abram’s covenant found in Genesis seventeen.

Osemnásty verš výslovne uvádza: „V ten deň Hospodin uzavrel zmluvu s Abramom.“ To označuje prvý z troch krokov, ktoré predobrazujú troch anjelov zo Zjavenia štrnástej kapitoly. Krok zmluvy v 1. Mojžišovej pätnástej kapitole predstavuje posolstvo prvého anjela zo Zjavenia štrnástej kapitoly, po ktorom nasleduje druhý anjel, predobrazený druhým krokom Abramovej zmluvy, nachádzajúcim sa v 1. Mojžišovej sedemnástej kapitole.

In step number two, Abram’s name is changed to Abraham. Abram means ‘the father is exalted,’ and Abraham means ‘the father of many nations.’ In the calling of Abram, the promise of becoming a great nation was given, but the promise was not ratified until Abram’s name was changed. Then he became the first father of a chosen covenant people. The next step typified the third angel’s message as Abraham is tested upon sacrificing Isaac, which typified the cross, which typified October 22, 1844, which typifies the Sunday law—which is the third angel’s message. That third covenant step was fulfilled on the twenty-second of October in 1844, and it is set forth in Genesis twenty-two.

V druhom kroku je Abramovo meno zmenené na Abrahám. Abram znamená „otec je vyvýšený“ a Abrahám znamená „otec mnohých národov“. Pri povolaní Abrama bolo dané zasľúbenie, že sa stane veľkým národom, no toto zasľúbenie nebolo potvrdené, kým nebolo zmenené Abramovo meno. Potom sa stal prvým otcom vyvoleného zmluvného ľudu. Nasledujúci krok predobrazoval posolstvo tretieho anjela, keď je Abrahám skúšaný pri obetovaní Izáka, čo predobrazovalo kríž, ktorý predobrazoval 22. október 1844, ktorý predobrazuje nedeľný zákon — čo je posolstvo tretieho anjela. Tento tretí zmluvný krok bol naplnený dvadsiateho druhého októbra roku 1844 a je predstavený v dvadsiatej druhej kapitole knihy Genezis.

In the second step, which is the second angel’s message, where Abram’s name is changed, the rite of circumcision is established as the “sign” of a covenant people and their relation to God. It is in the history of the second angel’s message, that God’s people are sealed. They are lifted up as an ensign at the third angel’s message represented by the Sunday law, but they are sealed in the period just before the Sunday law, which in Millerite history would be, just before the door closed on October 22, 1844.

V druhom kroku, ktorým je posolstvo druhého anjela, keď je Abramovo meno zmenené, je obrad obriezky ustanovený ako „znamenie“ zmluvného ľudu a jeho vzťahu k Bohu. Práve v dejinách posolstva druhého anjela je Boží ľud zapečaťovaný. Je vyzdvihnutý ako zástava pri posolstve tretieho anjela, predstavovanom nedeľným zákonom, ale zapečaťovaný je v období tesne pred nedeľným zákonom, čo by v milleritských dejinách bolo tesne predtým, ako sa 22. októbra 1844 zavreli dvere.

The same is true with the three decrees to come out of Babylon that started the 2300-year prophecy, which ended at the third angel’s arrival on October 22, 1844. The temple was finished during the history of the second decree, after the first, but before the third. The foundations were laid during the first decree and the temple building finished in the history of the second decree. The third decree in 457 BC started the 2300 years, while the decree itself returned national sovereignty to the Jews. At the third waymark a kingdom is set up, as represented by the restoration of national sovereignty at the third decree and the lifting up of the church triumphant as an ensign at the Sunday law.

To isté platí aj o troch výnosoch vychádzajúcich z Babylonu, ktoré začali proroctvo o 2300 rokoch a ktoré sa skončilo pri príchode tretieho anjela 22. októbra 1844. Chrám bol dokončený v období druhého výnosu, po prvom, ale pred tretím. Základy boli položené počas prvého výnosu a stavba chrámu bola dokončená v období druhého výnosu. Tretí výnos v roku 457 pred Kr. začal 2300 rokov, zatiaľ čo samotný výnos navrátil Židom národnú zvrchovanosť. Pri treťom medzníku je ustanovené kráľovstvo, čo je znázornené obnovením národnej zvrchovanosti pri treťom výnose a vyzdvihnutím víťaznej cirkvi ako zástavy pri nedeľnom zákone.

The third decree typified the third angel’s arrival to the marriage on October 22, 1844. The bride makes herself ready, before the marriage, not at the marriage. The sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished just before the Sunday law in the period of time prophetically represented as the image of the beast test. We are informed that the image of the beast test is the test we must pass before probation closes.

Tretie nariadenie predobrazovalo príchod tretieho anjela na svadbu 22. októbra 1844. Nevesta sa pripravuje pred svadbou, nie pri svadbe. Spečatenie stoštyridsaťštyritisíc sa završuje tesne pred nedeľným zákonom v časovom období prorocky znázornenom ako skúška obrazu šelmy. Sme poučení, že skúška obrazu šelmy je skúškou, ktorou musíme prejsť pred uzavretím doby milosti.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> „Pán mi jasne ukázal, že obraz šelmy bude vytvorený skôr, ako sa skončí čas milosti; lebo to má byť veľká skúška pre Boží ľud, prostredníctvom ktorej bude rozhodnuté o ich večnom údele. Vaše stanovisko je takou spleťou nezrovnalostí, že len málokto bude zvedený.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „V Zjavení 13 je táto téma jasne predstavená; [Zjavenie 13, 11–17, citované].“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Toto je skúška, ktorou musí Boží ľud prejsť predtým, než bude zapečatený. Všetci, ktorí dokázali svoju vernosť Bohu zachovávaním Jeho zákona a odmietnutím prijať falošnú sobotu, sa zaradia pod zástavu Pána Boha Jehovu a prijmú pečať živého Boha. Tí, ktorí sa vzdajú pravdy nebeského pôvodu a prijmú nedeľnú sobotu, dostanú znamenie šelmy.“ Manuscript Releases, zväzok 15, 15.

The door closed on October 22, 1844, typifying the closed door at the Sunday law. Sister White states that the image of the beast test is the test we must pass “before” probation closes, and she also states that the test is where our eternal destiny is decided. Before the Sunday law, the bride makes herself ready, and this requires having the proper wedding garment, a garment that is to be purified by the refining fires of the Messenger of the Covenant. The seal is placed before the wedding, and then the wedding takes place at the Sunday law.

Dvere sa zatvorili 22. októbra 1844, predobrazujúc zatvorené dvere pri nedeľnom zákone. Sestra Whiteová uvádza, že skúška obrazu šelmy je skúškou, ktorou musíme prejsť „predtým“, než sa uzavrie čas milosti, a tiež uvádza, že je to skúška, pri ktorej sa rozhoduje o našom večnom údele. Pred nedeľným zákonom nevesta pripravuje samu seba, a to si vyžaduje mať náležité svadobné rúcho, rúcho, ktoré má byť očistené pretavujúcimi ohňami Posla zmluvy. Pečať je priložená pred svadbou a potom sa svadba uskutoční pri nedeľnom zákone.

Sister White identifies that the sealing is a settling into the truth both intellectually and spiritually. She further identifies that ‘when’ God’s people are sealed, ‘then’ the shaking of God’s judgments will come. The shaking is the judgments that begin at the earthquake of Revelation eleven, which is the Sunday law in the United States.

Sestra Whiteová uvádza, že spečatenie je upevnením sa v pravde tak po rozumovej, ako aj po duchovnej stránke. Ďalej uvádza, že „keď“ bude Boží ľud spečatený, „vtedy“ príde otras Božích súdov. Tento otras sú Božie súdy, ktoré sa začínajú zemetrasením zo Zjavenia jedenásť, čo je nedeľný zákon v Spojených štátoch.

The Millerite temple was finished at the Midnight Cry, identifying that the seal is placed before the third waymark of judgment. In Abraham’s covenant the third step of judgment was Isaac on Mount Moriah, typifying not only Christ upon the cross, but also the offering of the Levites in Malachi three.

Milleritský chrám bol dokončený pri Polnočnom volaní, čo ukazuje, že pečať je položená pred tretím medzníkom súdu. V Abrahámovej zmluve bol tretím krokom súdu Izák na vrchu Mória, ktorý predobrazoval nielen Krista na kríži, ale aj obetovanie Léviovcov v Malachiášovi tri.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.

> A bude sedieť ako tavič a čistič striebra; očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby prinášali Hospodinovi obetu v spravodlivosti. Potom bude obeta Júdu a Jeruzalema príjemná Hospodinovi ako za dávnych dní a ako v predošlých rokoch.

> And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:3–5.

> A priblížim sa k vám na súd; a budem rýchlym svedkom proti čarodejníkom, proti cudzoložníkom, proti tým, čo falošne prisahajú, proti tým, čo ukracujú nádenníka o jeho mzdu, vdovu i sirotu, a čo odvracajú cudzinca od jeho práva a neboja sa ma, hovorí Hospodin zástupov. Malachiáš 3:3–5.

After the purification process, the offering will ‘then’ be as in days of old, and the offering is prepared during the final act of judgment, for it is then that the Levites who have been purified and prepared as an offering, are contrasted with the foolish virgins who Christ is to be a “swift witness against.” The “swift witness” is the “faithful witness to the Laodicean church,” who cast Shebna as a ball into a far field, and who projectile vomits the Laodiceans out of His mouth. The separation of the wheat and tares will be swift, for the final movements are rapid ones. That swift messenger is He who suddenly comes to His temple in Malachi three.

Po procese očistenia bude obeť „potom“ ako za dávnych dní a obeť je pripravovaná počas záverečného aktu súdu, lebo práve vtedy sú Léviovci, ktorí boli očistení a pripravení ako obeť, postavení do protikladu s nerozumnými pannami, proti ktorým má byť Kristus „rýchlym svedkom“. „Rýchly svedok“ je „verný svedok laodicejskej cirkvi“, ktorý vrhá Šebnu ako loptu do ďalekého poľa a ktorý prudko vyvracia Laodicejčanov zo svojich úst. Oddelenie pšenice a kúkoľa bude rýchle, lebo záverečné pohyby sú rýchle. Tým rýchlym poslom je Ten, ktorý náhle prichádza do svojho chrámu v Malachiášovi tri.

The lifting up of the offering in Malachi “as in days of old,” is the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand; it was the lifting up of the two Pentecostal wave loaves offering; it was the lifting up of the serpent on the pole in the wilderness; it was the lifting up of Christ on the cross and it was the lifting up of Shadrach, Meshack and Abednego in the fiery furnace with Christ while all the world marveled and wondered; it was the publication of the 1843 chart, and the intended purpose for the 1850 chart.

Pozdvihnutie obete v Malachiášovi „ako za dávnych dní“ je pozdvihnutím zástavy sto štyridsaťštyri tisíc; bolo to pozdvihnutie obeti dvoch letničných snopových chlebov; bolo to pozdvihnutie hada na žrdi na púšti; bolo to pozdvihnutie Krista na kríži a bolo to pozdvihnutie Šadrachа, Méšacha a Abédnéga v ohnivej peci s Kristom, kým sa celý svet divil a žasol; bolo to zverejnenie mapy z roku 1843 a zamýšľaný účel mapy z roku 1850.

It was in the second step of Abraham’s covenant that the rite of circumcision was enacted and enforced, thus becoming the sign of the covenant. Abraham, unlike Moses, immediately circumcised Isaac, so when he lifted him up as an offering in the third step, Isaac would represent the sign. That sign would later be replaced by baptism, which together provide two witnesses to the sign of the cross.

Bolo to v druhom kroku Abrahámovej zmluvy, keď bol ustanovený a vyžadovaný obrad obriezky, a tak sa stal znamením zmluvy. Abrahám, na rozdiel od Mojžiša, dal Izáka obrezať ihneď, takže keď ho v treťom kroku pozdvihol ako obeť, Izák predstavoval toto znamenie. Toto znamenie bolo neskôr nahradené krstom, ktoré spolu poskytujú dve svedectvá o znamení kríža.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Release, number 21, 51.

> „Čo je pečať živého Boha, ktorá je vložená na čelá Jeho ľudu? Je to znak, ktorý môžu čítať anjeli, no nie ľudské oči; lebo anjel skazy musí vidieť tento znak vykúpenia. Chápavá myseľ rozoznala znamenie kríža Kalvárie na Pánových adoptovaných synoch a dcérach. Hriech prestúpenia Božieho zákona je odstránený. Majú na sebe svadobné rúcho a sú poslušní a verní vo všetkých Božích prikázaniach.“ Manuscript Release, číslo 21, 51.

In the first step of the covenant in Genesis fifteen, a time prophecy of 400 years in bondage is identified, and Paul identifies the same period as 430 years. Paul’s calculation begins with the calling in Exodus twelve, for he includes Abram’s time of sojourning. When closely considered the four hundred years in relation to thirty years is one symbol set forth by Paul, and four hundred years set forth by Abram is another symbol. So, what does the four-hundred-year period represent, and what does the four-hundred and thirty year period represent, and what does the thirty years represent?

V prvom kroku zmluvy v pätnástej kapitole knihy Genezis je označené časové proroctvo o 400 rokoch otroctva a Pavol toto isté obdobie uvádza ako 430 rokov. Pavlov výpočet sa začína povolaním v dvanástej kapitole knihy Exodus, lebo zahŕňa aj Abramov čas putovania v cudzine. Pri dôkladnom uvážení sú štyristo rokov vo vzťahu k tridsiatim rokom jedným symbolom, ktorý predkladá Pavol, a štyristo rokov, ktoré predkladá Abram, sú iným symbolom. Čo teda predstavuje obdobie štyristo rokov, čo predstavuje obdobie štyristo tridsať rokov a čo predstavuje tridsať rokov?

The scholars have aptly demonstrated that the four hundred and thirty years can be divided into two periods of two hundred and fifteen years, the first period free of bondage and slavery, the second is slavery.

Učenci výstižne preukázali, že štyristo tridsať rokov možno rozdeliť na dve obdobia po dvesto pätnásť rokov; prvé obdobie je bez poddanstva a otroctva, druhé je obdobím otroctva.

Abraham entered Canaan at the age of 75, and Isaac was born when Abraham was 100 years old (25 years later). Jacob was born when Isaac was 60 years old, and Jacob entered Egypt when he was 130 years old. This totals 215 years in Canaan and 215 years in Egypt, for a total of 430 years. For a student of prophecy this provides two testimonies, from two covenant symbols, for Paul, as with Abram had his name changed. Paul identifies 430 and Abram 400. The line upon line fulfillment of two related time prophecies is associated with the first covenant period that led to the establishment of God’s chosen people.

Abrahám vstúpil do Kanaánu vo veku 75 rokov a Izák sa narodil, keď mal Abrahám 100 rokov (o 25 rokov neskôr). Jákob sa narodil, keď mal Izák 60 rokov, a Jákob vstúpil do Egypta, keď mal 130 rokov. To spolu predstavuje 215 rokov v Kanaáne a 215 rokov v Egypte, teda celkovo 430 rokov. Pre študenta proroctva to poskytuje dve svedectvá z dvoch zmluvných symbolov, lebo Pavol, podobne ako Abram, mal zmenené meno. Pavol uvádza 430 a Abram 400. Naplnenie dvoch súvisiacich časových proroctiev, riadok po riadku, je spojené s obdobím prvej zmluvy, ktoré viedlo k ustanoveniu Božieho vyvoleného ľudu.

When Christ came into history to confirm the covenant with many for one week, that week represented two interrelated time prophecies. The four-hundred and thirty year prophecy of Paul can be divided into two equal parts, as with the week of Christ. 215 years in Canaan followed by the 215 years in Egypt, typifying the testimony of Christ in person for 1260 days, followed by 1260 days of Christ’s testimony in the person of His disciples. The 2520 days Christ confirmed the covenant also represents the seven times that are the “quarrel of His covenant.”

Keď Kristus vstúpil do dejín, aby s mnohými potvrdil zmluvu na jeden týždeň, tento týždeň predstavoval dve vzájomne súvisiace časové proroctvá. Pavlovo proroctvo o štyristo tridsiatich rokoch možno rozdeliť na dve rovnaké časti, rovnako ako Kristov týždeň. 215 rokov v Kanaáne, po ktorých nasledovalo 215 rokov v Egypte, predobrazuje Kristovo svedectvo osobne počas 1260 dní, po ktorom nasleduje 1260 dní Kristovho svedectva v osobe Jeho učeníkov. Tých 2520 dní, počas ktorých Kristus potvrdzoval zmluvu, zároveň predstavuje aj sedem časov, ktoré sú „sporom Jeho zmluvy“.

From 723 BC unto 1798 is 2520 years, and those years are divided into two periods of 1260 years, representing paganism trampling down the sanctuary and host for 1260 years, followed by papalism trampling down the sanctuary and host for 1260 years. The middle of Christ’s week was the cross, and the middle of the week (538) produces 1260 years of pagan testimony followed by 1260 years of pagan testimony from the papal disciple of paganism. When Christ’s kingdom of grace was empowered at the cross it typified 538, when the antichrist’s kingdom was empowered. At the cross, literal Israel was passed by and spiritual Israel began. In 538, literal paganism was passed by, and spiritual paganism began.

Od roku 723 pred Kr. až do roku 1798 je 2520 rokov a tieto roky sú rozdelené na dve obdobia po 1260 rokov, predstavujúce pohanstvo, ktoré pošliapavalo svätyňu a zástup 1260 rokov, po ktorých nasledovalo pápežstvo, pošliapavajúce svätyňu a zástup 1260 rokov. Stredom Kristovho týždňa bol kríž a stred týždňa (538) prináša 1260 rokov pohanského svedectva, po ktorých nasleduje 1260 rokov pohanského svedectva zo strany pápežského učeníka pohanstva. Keď bolo Kristovo kráľovstvo milosti pri kríži zmocnené mocou, bolo to predobrazom roku 538, keď bolo zmocnené mocou kráľovstvo antikrista. Pri kríži bol doslovný Izrael obídený a začal sa duchovný Izrael. V roku 538 bolo doslovné pohanstvo pominuté a začalo sa duchovné pohanstvo.

Abram’s prophecy of four hundred years, is also four hundred and thirty years. It is the same prophecy, but set forth by two covenant symbols. Those two related time prophecies were identifying the bondage and deliverance of God’s people that would be fulfilled at the beginning of ancient Israel’s covenant history. At the end of ancient Israel’s covenant history, there is one time prophecy that aligns with another, in a day for a year relationship, thus identifying two time-prophecies emphasizing deliverance and bondage.

Abrámovo proroctvo o štyristo rokoch je zároveň aj proroctvom o štyristo tridsiatich rokoch. Je to to isté proroctvo, avšak predstavené prostredníctvom dvoch zmluvných symbolov. Tieto dve súvisiace časové proroctvá označovali porobu a vyslobodenie Božieho ľudu, ktoré sa mali naplniť na počiatku dejín zmluvy starovekého Izraela. Na konci dejín zmluvy starovekého Izraela sa nachádza jedno časové proroctvo, ktoré sa zhoduje s iným vo vzťahu deň za rok, a tak označuje dve časové proroctvá zdôrazňujúce vyslobodenie a porobu.

In the middle history of the beginning and ending of ancient Israel we find Daniel in the captivity of Babylon. From that covenant history, which identifies bondage and a promise of delivery; the prophecy which ties ancient Israel covenant history together with modern Israel’s covenant history is set forth. In the book of Daniel, two time-prophecies are identified. The “oath” of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six is identified in Daniel 9/11, as well as verse thirteen’s question in Daniel eight, that leads to the answer of verse fourteen, that identifies the prophecy of 2300 years. The “oath,” which if broken, is the “curse of Moses” in Daniel nine eleven, when carried out in 677 BC against the southern kingdom and it concluded on October 22, 1844, as did the 2300 years. Both 2520 scatterings are located in the question of verse thirteen, and verse fourteen’s answer is the 2300.

Uprostred dejín začiatku a konca starovekého Izraela nachádzame Daniela v babylonskom zajatí. Z týchto dejín zmluvy, ktoré označujú porobu a zasľúbenie vyslobodenia, je predložené proroctvo, ktoré spája dejiny zmluvy starovekého Izraela s dejinami zmluvy novodobého Izraela. V knihe Daniel sú označené dve časové proroctvá. „Prísaha“ Mojžišových „sedem časov“ z 3. Mojžišovej 26 je označená v Danielovi 9/11, ako aj otázka trinásteho verša v Danielovi osem, ktorá vedie k odpovedi vo verši štrnásť, označujúcej proroctvo o 2300 rokoch. „Prísaha“, ktorá, ak je porušená, je „Mojžišovým zlorečenstvom“ v Danielovi deväť jedenásť, keď bola vykonaná v roku 677 pred Kr. proti južnému kráľovstvu, sa skončila 22. októbra 1844, tak ako aj 2300 rokov. Obe rozptýlenia 2520 sú obsiahnuté v otázke trinásteho verša a odpoveďou štrnásteho verša je 2300.

As with Moses, the alpha of ancient Israel’s covenant history, and as with Christ, the omega of ancient Israel’s covenant history, the beginning alpha history of modern Israel included two interrelated time prophecies. One represented bondage and slavery and the other deliverance. The division of 430 years into two equal periods in the alpha history of ancient Israel typified, the prophetic division that was repeated in the week Christ confirmed the covenant, and the interrelated period of judgment for breaking the covenant which was divided into two equal periods, sets forth two witnesses; that the alpha history of modern Israel would have a similar prophetic anchor. The 2520 years and 2300 years ending together provide the third witness of two interrelated time-prophecies, which possess a prophecy that is divided equally in the middle.

Tak ako pri Mojžišovi, alfe dejín zmluvy starovekého Izraela, a tak ako pri Kristovi, omege dejín zmluvy starovekého Izraela, aj počiatočné dejiny alfy novodobého Izraela zahŕňali dve vzájomne súvisiace časové proroctvá. Jedno predstavovalo porobu a otroctvo a druhé vyslobodenie. Rozdelenie 430 rokov na dve rovnaké obdobia v alfa dejinách starovekého Izraela predobrazovalo prorocké rozdelenie, ktoré sa zopakovalo v týždni, v ktorom Kristus potvrdil zmluvu; a vzájomne súvisiace obdobie súdu za porušenie zmluvy, ktoré bolo rozdelené na dve rovnaké obdobia, ustanovuje dvoch svedkov, že alfa dejiny novodobého Izraela budú mať podobnú prorockú kotvu. Obdobia 2520 rokov a 2300 rokov, končiace sa súčasne, poskytujú tretieho svedka dvoch vzájomne súvisiacich časových proroctiev, ktoré obsahujú proroctvo rozdelené uprostred na dve rovnaké časti.

Three witnesses would lead a soul to expect that when the Lord enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand in the omega history of modern Israel, that there would be two related prophecies of prophetic time, and a period connected that is divided into two equal parts, but this cannot be so, for when the Lord entered into covenant with modern Israel, He raised His hand to heaven and proclaimed that time would be no longer.

Tri svedectvá by viedli dušu k očakávaniu, že keď Pán vstúpi do zmluvy so sto štyridsiatimi štyrmi tisícmi v omega dejinách moderného Izraela, budú tu dve súvisiace proroctvá prorockého času a s tým spojené obdobie rozdelené na dve rovnaké časti; to však nemôže byť tak, lebo keď Pán vstúpil do zmluvy s moderným Izraelom, pozdvihol svoju ruku k nebu a vyhlásil, že času už viac nebude.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented by two wave loaves of the first fruit wheat offering. The prophetic structure of three witnesses, followed by a twofold witness that lacks the distinction of prophetic time, is found in Abram’s offering of a heifer (that was divided equally), a she goat (that was divided equally), and a ram (that was divided equally), followed by a turtledove and a pigeon.

Zmluva stoštyridsiatich štyroch tisícov je znázornená dvoma kývavými chlebmi z prvotiny pšeničnej obete. Prorocká štruktúra troch svedkov, po ktorej nasleduje dvojaké svedectvo, ktorému chýba rozlíšenie prorockého času, sa nachádza v Abrámovej obeti jalovice (ktorá bola rozdelená na rovnaké polovice), kozy (ktorá bola rozdelená na rovnaké polovice) a barana (ktorý bol rozdelený na rovnaké polovice), po ktorých nasledovala hrdlička a holubica.

The first three offerings all had three years attached to their symbolism, identifying they represent three offerings which possessed prophetic time. Not only did the three offerings all possess prophetic time, they each had prophetic time that was equally divided into two periods. The turtledove and the pigeon have no age attached, they simply needed to be young, for they represent the last generation of covenant people, who is represented by two birds, or two flocks.

Prvé tri obete mali všetky vo svojej symbolike pripojené tri roky, čo označuje, že predstavujú tri obete, ktoré mali prorocký čas. Nielenže všetky tri obete mali prorocký čas, ale každá z nich mala prorocký čas, ktorý bol rovnako rozdelený na dve obdobia. Hrdlička a holúbča nemajú pripojený žiadny vek; jednoducho museli byť mladé, lebo predstavujú poslednú generáciu zmluvného ľudu, ktorá je znázornená dvoma vtákmi, alebo dvoma kŕdľami.

The two flocks represent the great multitude and the one hundred and forty-four thousand, but the two birds hold a secondary meaning. The pigeon is one of the offerings for the sanctuary, and when you look up the identification of the pigeon as an offering, more times than not it means a type of dove; whereas the pigeon in Abram’s offering is identifying a bird that is so young it has no feathers, or worse yet, a bird whose feathers have been plucked off. At this prophetic level the two birds are the wheat and tares.

Dve stáda predstavujú veľký zástup a stoštyridsaťštyritisíc, ale dva vtáky nesú druhotný význam. Holubica je jednou z obetí pre svätyňu, a keď vyhľadáte určenie holubice ako obete, častejšie než nie sa tým myslí druh hrdličky; zatiaľ čo holub v Abramovej obeti označuje vtáka tak mladého, že ešte nemá perie, alebo čo je ešte horšie, vtáka, ktorému bolo perie vytrhané. Na tejto prorockej úrovni dva vtáky predstavujú pšenicu a kúkoľ.

In the last days the ensign will be lifted up to the heavens as a bird, and it will do so at the very time that two unclean birds are going to lift up wickedness and place her on her throne in Shinar.

V posledných dňoch bude korúhev pozdvihnutá k nebesiam ako vták, a stane sa to práve v čase, keď sa dvaja nečistí vtáci chystajú pozdvihnúť bezbožnosť a usadiť ju na jej trón v Šineári.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah.

> Potom vyšiel anjel, ktorý hovoril so mnou, a povedal mi: Pozdvihni teraz svoje oči a pozri, čo je to, čo vychádza. A ja som povedal: Čo je to? A on povedal: Toto je éfa, ktorá vychádza. Ďalej povedal: Toto je ich podoba po celej zemi. A hľa, zdvihol sa talent olova; a toto je žena, ktorá sedí uprostred éfy.

> And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof.

> A povedal: Toto je bezbožnosť. A vrhol ju doprostred éfy a na jej otvor hodil olovené veko.

> Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Potom som pozdvihol svoje oči a hľadel som, a hľa, vyšli dve ženy a vietor bol v ich krídlach; lebo mali krídla ako krídla bociana; a zdvihli éfu medzi zem a nebo. Vtedy som povedal anjelovi, ktorý hovoril so mnou: Kam nesú tú éfu? A on mi povedal: Aby jej postavili dom v krajine Šineár; a bude upevnená a postavená tam na svoj vlastný podstavec. Zachariáš 5:5–11.

The papacy, represented as “wickedness,” or by Paul as “that wicked,” received its deadly wound in 1798, when a talent of lead was placed over the basket she sits in. Thereafter spiritualism and apostate Protestantism are going lift her up and build her a house in Shinar, at the same point that God has finished building the house that He is going to lift up as an ensign. In Zechariah the counterfeit ensign is the woman of wickedness and the ensign are represented as doves. The world with then be choosing between Rome, which is the cage of every unclean and hateful bird, or the dove, a symbol of God’s covenant with mankind.

Pápežstvo, predstavené ako „bezbožnosť“, alebo Pavlom ako „ten bezbožník“, utrpelo svoju smrteľnú ranu roku 1798, keď bol na koš, v ktorom sedí, položený talent olova. Potom ju špiritizmus a odpadlícky protestantizmus zdvihnú a vystavajú jej dom v Šináre, práve v tom istom čase, keď Boh dokončí stavbu domu, ktorý sa chystá pozdvihnúť ako zástavu. V Zachariášovi sú falošná zástava, žena bezbožnosti, a zástava predstavené ako holubice. Svet si potom bude vyberať medzi Rímom, ktorý je klietkou každého nečistého a ohavného vtáctva, a holubicou, symbolom Božej zmluvy s ľudstvom.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> A mocne zvolal veľkým hlasom a povedal: Padol, padol Babylon, to veľké mesto, a stal sa príbytkom démonov a útočiskom každého nečistého ducha a žalárom každého nečistého a nenávideného vtáctva. Zjavenie 18,2.

Christ stated in connection with His death and resurrection, ‘destroy this temple, and I will raise it up in three days.’ Those three days represent a prophetic period when a temple is raised up, as was the case with Moses, with Christ and with the Millerites. The three-year-old requirement for Abram’s offering of a heifer, she goat and ram represent that within each of the three covenant histories we are now considering, a temple would be erected. The final covenant temple of the one hundred and forty-four thousand is the ensign is to be lifted up as a crown unto heaven. For this reason; the heifer, she goat and ram are earth beasts, thus making the distinction with the birds that fly in the heavens. The covenant temple that is erected in the last days is when Jerusalem is lifted up above all the hills and mountains.

Kristus v súvislosti so svojou smrťou a vzkriesením povedal: „Zborte tento chrám a za tri dni ho postavím.“ Tieto tri dni predstavujú prorocké obdobie, počas ktorého je vztyčovaný chrám, ako to bolo v prípade Mojžiša, Krista a mileritov. Požiadavka, aby Abram obetoval trojročnú jalovicu, kozu a barana, predstavuje, že v rámci každej z troch zmluvných dejín, o ktorých teraz uvažujeme, bude postavený chrám. Záverečný zmluvný chrám sto štyridsiatich štyroch tisíc je zástavou, ktorá má byť pozdvihnutá ako koruna k nebesiam. Z tohto dôvodu sú jalovica, koza a baran zemské šelmy, čím sa odlišujú od vtákov, ktoré lietajú na nebesiach. Zmluvný chrám, ktorý je postavený v posledných dňoch, je vtedy, keď je Jeruzalem pozdvihnutý nad všetky pahorky a vrchy.

Though I have not yet identified every element of Abram’s first of three covenant steps, so far, every element we have considered has a counterpart in the beginning and ending of ancient literal Israel, and in the beginning of modern Israel. We have shown the three steps of the angels of Revelation fourteen in Abram’s first covenant step. The fractal of the three angels that is in the first covenant step of Abram, will be even more clearly upheld when we consider Abram’s second and third covenant steps.

Hoci som ešte neidentifikoval každý prvok Abramovho prvého z troch krokov zmluvy, zatiaľ má každý prvok, ktorý sme skúmali, svoj náprotivok na počiatku i na konci starovekého doslovného Izraela a na počiatku novodobého Izraela. Ukázali sme tri kroky anjelov zo Zjavenia štrnásť v Abramovom prvom kroku zmluvy. Fraktál troch anjelov, ktorý sa nachádza v Abramovom prvom kroku zmluvy, bude ešte zreteľnejšie potvrdený, keď budeme uvažovať o Abramovom druhom a treťom kroku zmluvy.

Abram’s “eight” offerings represent not only offerings that would become part of Moses’ sanctuary rituals, but they identify and confirm the role of prophetic time in the story of God’s covenant people. They confirm the beginning and endings of Israel as God’s chosen people, whether literal or spiritual.

Abrámových „osem“ obetí predstavuje nielen obete, ktoré sa mali stať súčasťou svätynných obradov Mojžiša, ale zároveň označujú a potvrdzujú úlohu prorockého času v príbehu Božieho zmluvného ľudu. Potvrdzujú začiatok i koniec Izraela ako Božieho vyvoleného ľudu, či už doslovného, alebo duchovného.

Paul’s 430 years, is a prophetic period that cannot be logically separated from Abram’s 400 years. When laid over the top of one another they produce a thirty-year period, followed by four hundred years. This is where we will continue the next article.

Pavlových 430 rokov je prorocké obdobie, ktoré nemožno logicky oddeliť od Abramových 400 rokov. Keď sa položia jedno na druhé, vytvoria tridsaťročné obdobie, po ktorom nasleduje štyristo rokov. V tom budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “The prophecies recorded in the Old Testament are the word of the Lord for the last days, and will be fulfilled as surely as we have seen the desolation of San Francisco.” Letter 154, May 26, 1906.

> „Proroctvá zaznamenané v Starej zmluve sú slovom Pánovým pre posledné dni a naplnia sa tak isto iste, ako sme videli spustošenie San Francisca.“ List 154, 26. mája 1906.

Back to Articles