Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Kniha Daniel – sto pätnásť

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Odhaľovanie prorockých charakteristík poslednej generácie

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

V poslednej generácii ľudu, ktorý je obchádzaný, sa rozpoznávajú určité prorocké charakteristiky. Sú teda pokolením vreteníc, lebo si utvorili charakter satana. Sú pokolením cudzoložníkov, lebo si vytvorili neposvätené zväzky s nepriateľmi Boha. Dosiahli stav, v ktorom vidia, ale nemôžu porozumieť, počujú, ale nemôžu vnímať, lebo sú neobrátaní, čo je vyjadrené tým, že ich srdcia ztučneli. Mojžiš sa tomuto javu venoval ako prvý.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> A Mojžiš zvolal celý Izrael a povedal im: Videli ste všetko, čo Hospodin učinil pred vašimi očami v egyptskej krajine faraónovi, všetkým jeho služobníkom i celej jeho krajine; tie veľké skúšky, ktoré videli tvoje oči, tie znamenia a tie veľké zázraky. Ale Hospodin vám nedal srdce, aby ste rozumeli, ani oči, aby ste videli, ani uši, aby ste počuli, až do dnešného dňa. Deuteronómium 29:2–4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

Pri prvej zmienke o laodicejskom fenoméne videnia a počutia je tým, čo Boží ľud nie je schopný vidieť, znamenia a zázraky svojej základnej dejinnej skúsenosti. Jeremiáš označuje tento jav ako črtu „bláznivých panien“ v posledných dňoch a ako znázornenie odmietnutia bláznivých panien prijať posolstvá troch anjelov, ktoré sa začínajú ohlasovaním prvého anjela, aby sa báli Boha Stvoriteľa. Pre túto vzburu neprijímajú neskorý dážď.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Oznámte toto v dome Jakobovom a rozhláste to v Judsku, hovoriac: Čujte teraz toto, ó ľud bláznivý a bez rozumu, ktorí máte oči, a nevidíte; ktorí máte uši, a nepočujete: Nebudete sa ma báť? hovorí Hospodin. Nebudete sa triasť pred mojou tvárou, ktorý som položil piesok za medzu moru večným ustanovením, takže ho nemôže prekročiť? A hoci sa jeho vlny vzdúvajú, predsa nemôžu zvíťaziť; hoci hučia, predsa ho nemôžu prejsť. Ale tento ľud má srdce odbojné a spurné; odvrátili sa a odišli. Ani nepovedia vo svojom srdci: Bojme sa teraz Hospodina, svojho Boha, ktorý dáva dážď, skorý i neskorý, v jeho čas; zachováva nám ustanovené týždne žatvy. Vaše neprávosti odvrátili tieto veci a vaše hriechy zadržali od vás dobré veci. Jeremiáš 5:20–25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Ezechiel označuje tých, ktorí prejavujú vlastnosti vyjadrené slovami „vidia, a nerozumejú“, za odbojný dom. Sú odbojným domom, ktorý nebude vidieť dejiny svojich základov, ktorý tvoria pochabé panny, neobrátené preto, že odmietajú posolstvo prvého anjela, čo znamená odmietnuť ich všetky; lebo ak neprijmete posolstvo prvého anjela, nemôžete prijať ani druhé, ani tretie. V tomto stave je neskorý dážď týmto pannám zadržiavaný v čase neskorého dažďa. Keď Ježiš vo svojom rozprávaní oslovil túto vlastnosť, potom pristúpil k tomu, aby predložil podobenstvo o rozsievačovi.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Ale blahoslavené sú vaše oči, že vidia, a vaše uši, že počujú. Lebo veru vám hovorím, že mnohí proroci a spravodliví túžili vidieť to, čo vy vidíte, a nevideli, a počuť to, čo vy počujete, a nepočuli. Vy teda počujte podobenstvo o rozsievačovi. Keď niekto počúva slovo o kráľovstve a nerozumie mu, prichádza ten zlý a uchvacuje to, čo bolo zasiate v jeho srdci. To je ten, kto prijal semeno pri ceste. A ten, kto prijal semeno na kamenisté miesta, je ten, kto slovo počúva a hneď ho s radosťou prijíma; ale nemá v sebe koreň, a preto je len dočasný. Keď pre slovo nastane súženie alebo prenasledovanie, hneď sa pohorší. A ten, kto prijal semeno medzi tŕnie, je ten, kto počúva slovo; ale starosť o tento svet a klamstvo bohatstva udusia slovo, a on zostáva bez úžitku. Ale ten, kto prijal semeno do dobrej zeme, je ten, kto počúva slovo a rozumie mu; ten potom prináša úrodu a vydáva: jeden stonásobnú, druhý šesťdesiatnásobnú a iný tridsaťnásobnú. Iné podobenstvo im predložil, hovoriac: Nebeské kráľovstvo sa podobá človeku, ktorý zasial dobré semeno na svojom poli. Ale kým ľudia spali, prišiel jeho nepriateľ, prisial kúkoľ medzi pšenicu a odišiel. Keď potom steblo vyrástlo a prinieslo úrodu, ukázal sa aj kúkoľ. A sluhovia hospodára prišli a povedali mu: Pane, či si na svojom poli nezasial dobré semeno? Odkiaľ sa teda vzal kúkoľ? On im povedal: Urobil to nepriateľ. Sluhovia mu povedali: Chceš teda, aby sme šli a vyzbierali ho? Ale on povedal: Nie, aby ste pri zbieraní kúkoľa nevytrhali s ním aj pšenicu. Nech oboje rastie spolu až do žatvy; a v čase žatvy poviem žencom: Pozbierajte najprv kúkoľ a poviažte ho do snopov na spálenie; ale pšenicu zhromaždite do mojej stodoly. Matúš 13:16–30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

Bláznivé sú kúkoľ a múdre sú pšenica. V podobenstve o desiatich pannách je vlastníctvo oleja tým, čo zjavuje rozdiel medzi týmito dvoma triedami, a pri pšenici a kúkoli je založený na tom, či je semeno, ktorým je slovo, pochopené. Prvá zmienka Mojžiša o triede, ktorá neuvidí, a preto ani neporozumie, kladie posolstvo, ktorému treba porozumieť, do znamení a divov základných dejín. Posledný prorocký odkaz Ellen Whiteovej na prvky slepoty vzpurného domu určuje, že oči, ktoré boli blahoslavené, aby videli to, čo si všetci spravodliví muži priali vidieť, boli dejinami milleritského hnutia.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Všetky posolstvá dané v rokoch 1840 – 1844 majú byť teraz podané s dôrazom, lebo je mnoho ľudí, ktorí stratili správnu orientáciu. Tieto posolstvá majú ísť ku všetkým cirkvám.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> „Kristus povedal: ‚Blahoslavené sú vaše oči, lebo vidia; a vaše uši, lebo počujú. Lebo veru vám hovorím, že mnohí proroci a spravodliví muži túžili vidieť to, čo vy vidíte, a nevideli to; a počuť to, čo vy počujete, a nepočuli to‘ [Matúš 13:16, 17]. Blahoslavené sú oči, ktoré videli veci, ktoré boli videné v rokoch 1843 a 1844.“ Manuscript Releases, zväzok 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Ježiš vždy ilustruje koniec začiatkom a prvý odkaz na tých, ktorí majú oči, ale nevidia ani nechápu, a posledný odkaz poukazujú na to, že základné dejiny vzpurného domu sú tým, čo nie je videné, a preto je to odmietnuté, a tým sa hlúpym znemožňuje rozpoznať neskorý dážď. Dejiny rokov 1840–1844 boli predobrazené vyslobodením starovekého Izraela z egyptského otroctva. Zlyhanie starovekého Izraela prejsť počiatočným procesom skúšky ich priviedlo do Kádeša, kde prijali falošnú správu desiatich vyzvedačov a vyvolili si nového vodcu, aby ich odviedol späť do Egypta. O štyridsať rokov neskôr boli privedení späť do Kádeša a Mojžiš zlyhal tým, že udrel do Skaly druhý raz.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Hoci Mojžiš zlyhal, Jozue predsa pokračoval a viedol ich do Zasľúbenej krajiny. Posledná skúška v Kádeši bola spojená s vážnou vzburou, lebo Ježiš vždy znázorňuje koniec začiatkom, a vzbura desiatich vyzvedačov v Kádeši na začiatku štyridsiatich rokov, ako aj na konci štyridsiatich rokov, takisto znázorňuje veľkú vzburu v Kádeši. Napriek vzbure Mojžiša v Kádeši sa však videnie vstupu do Zasľúbenej krajiny už viac neodkladalo.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

Vo vzbure roku 1863, ktorá viedla k zosilnenej vzbure roku 1888, ktorá viedla k zosilnenej vzbure roku 1919, ktorá vyvrcholila vzburou roku 1957, Ježiš priviedol laodicejský adventizmus späť do Kádeša. Priviedol ich späť do dejín, v ktorých prišiel tretí anjel a začal proces skúšky, ktorý napokon prejavil vzburu roku 1863 a vyhnanstvo v blúdení po púšti Laodicey. Tretí anjel vstúpil do záverečných dejín laodicejského adventizmu 11. septembra 2001, keď zostúpil mocný anjel zo Zjavenia osemnástej kapitoly, ktorý je tretím anjelom. Potom oznámil, že Babylon padol, ako to predobrazuje zrútenie Nimrodovej veže, keď boli zrútené veže New Yorku.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> „Posolstvo tretieho anjela nebude pochopené; svetlo, ktoré osvieti zem svojou slávou, bude tými, ktorí odmietajú kráčať v jeho postupujúcej sláve, nazvané falošným svetlom.“ Review and Herald, 27. mája 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Ako to bolo so starovekým Izraelom, tak je to aj s moderným Izraelom. Generácia, ktorá je svedkom 11. septembra 2001, je poslednou generáciou. Ježiš povedal v dvadsiatej prvej kapitole Evanjelia podľa Lukáša, že „toto pokolenie“, a toto pokolenie označil ako tých, ktorí budú žiť, keď pominú nebo i zem, čo nastane pri druhom príchode. Toto pokolenie, ktoré sa dožije Kristovho návratu, rozpozná znamenie, ktoré mu dokáže, že je poslednou generáciou. Bude vedieť a rozumieť, že sú to oni, ktorí žijú v čase, keď sa „účinok každého videnia“ už viac „neodďaľuje“.

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

Keď Ježiš s učeníkmi opúšťal chrám, prosili Ho, aby im vysvetlil, čo mal na mysli svojím opisom zničenia chrámu. Tento rozhovor predstavoval rozhovor, ktorý budú viesť Jeho učeníci počas poslednej generácie. Učeníci si želali porozumieť, čo mal na mysli, keď opakovane učil, že laodicejský adventistický zbor má byť zmietaný pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone, keď budú tí, čo sa v ňom klaňajú, vypľutí z Jeho úst a už nebudú tými, ktorí hovoria za Neho.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

Ježiš v odpovedi učeníkom opísal zničenie Jeruzalema a dejiny, ktoré nasledovali, až po samý koniec sveta. Keď až po devätnásty verš podal historický prehľad, potom sa obracia k zničeniu Jeruzalema, k zničeniu, ktoré mohlo nastať pri kríži, no ktoré bolo z Božieho milosrdenstva a zhovievavosti odložené asi o štyridsať rokov. Na konci týchto štyridsiatich rokov mal existovať ostatok, ktorý unikne zničeniu, ale len vtedy, ak rozpozná znamenie, ktoré potom dal.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Na počiatku starovekého Izraela bolo obdobie štyridsiatich rokov, ktoré sa začalo súdom nad vzburou desiatich vyzvedačov, odloženým o štyridsať rokov v dôsledku Mojžišovho príhovoru. Na konci starovekého Izraela nastal súd nad vzburou kríža, ktorý bol o štyridsať rokov odložený pre Kristovu zhovievavosť a milosrdenstvo. V oboch dejinách bol ostatok, ktorý unikol. Ježiš vždy znázorňuje koniec nejakej veci jej počiatkom.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Ježiš sa vyjadril k znameniu spojenému so zničením Jeruzalema a označil ho za „dni pomsty“.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> A keď uvidíte Jeruzalem obkľúčený vojskami, vedzte, že sa priblížilo jeho spustošenie. Vtedy nech tí, ktorí sú v Judsku, utekajú na vrchy; a tí, ktorí sú uprostred neho, nech vyjdú von; a tí, ktorí sú na vidieku, nech doň nevchádzajú. Lebo toto sú dni pomsty, aby sa naplnilo všetko, čo je napísané. Lukáš 21:20–22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

„dňom pomsty“ je sedem posledných rán, a z tohto dôvodu sestra Whiteová dáva zničenie Jeruzalema do súvislosti s vykonávajúcim Božím súdom v posledných dňoch.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Pristúpte, národy, aby ste počuli; a načúvajte, ľudia: nech počuje zem i všetko, čo je na nej; svet i všetko, čo z neho vychádza. Lebo rozhorčenie Hospodinovo je proti všetkým národom a jeho prchkosť proti všetkým ich vojskám: úplne ich zahubil, vydal ich na zabitie. Aj ich pobití budú vyhodení a z ich mŕtvol bude vystupovať ich smrad, a vrchy sa budú rozplývať od ich krvi. A všetko vojsko nebies sa rozpadne, a nebesia budú zvinuté ako kniha; a všetko ich vojsko opadá, ako opadáva list s viniča a ako padá zoschnutá figa z figovníka. Lebo môj meč sa napil na nebesiach: hľa, zostúpi na Edóm a na ľud môjho kliatobného súdu, na súd. Meč Hospodinov je naplnený krvou, je zmastnený tukom a krvou baránkov a capov, tukom z obličiek baranov; lebo Hospodin má obeť v Bózre a veľké zabíjanie v krajine Edóma. A spolu s nimi zostúpia aj divé býky a junce s mocnými býkmi; a ich zem bude premočená krvou a ich prach zmastnie od tuku. Lebo je to deň pomsty Hospodinovej, rok odplát za spor Siona. Izaiáš 34:1–8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Ježiš predniesol svoje prvé verejné vystúpenie v Nazarete a predstavil sa ako Mesiáš. Toto vystúpenie bolo prorocky riadené zásadou prvého zmienenia. Čítanie, ktoré si zvolil, ukázalo, že jeho dielo zahŕňa aj ohlásenie „dňa pomsty Hospodinovej“, ktorý je podľa Izaiáša zároveň „rokom odplát za spor Siona“.

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

Práve v Nazarete Kristus začal svoju verejnú službu a vyhlásil sa za Mesiáša. Vtedy sa tí, ktorí počuli Jeho slová, no nepochopili ich, pokúsili zabiť Ho tým, že Ho zhodia z vrchu. Začiatok Jeho služby bol poznačený tým, že Ho obyvatelia Jeho rodného mesta chceli zabiť, a na konci Jeho služby Ho Jeho ľud skutočne zabil. Jeho služba mala za cieľ stotožniť sa ako Mesiáš, ktorým sa stal, keď bol pomazaný pri svojom krste. Pri Jeho krste zostúpil božský symbol, aby potvrdil naplnenie predpovede o prichádzajúcom Mesiášovi. Dňa 11. augusta 1840 zostúpil božský symbol, aby potvrdil predpoveď skúšobného posolstva tejto histórie. A 11. septembra 2001 zostúpil božský symbol, aby potvrdil predpovedané posolstvo tejto histórie, ktorým je posolstvo neskorého dažďa.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> „Po tom, čo sa Ježiš dva dni namáhal medzi Samaritánmi, opustil ich, aby pokračoval na svojej ceste do Galiley. Nezdržal sa v Nazarete, kde prežil svoju mladosť a ranú dospelosť. Prijatie, ktorého sa mu tam dostalo v synagóge, keď sa predstavil ako Pomazaný, bolo natoľko nepriaznivé, že sa rozhodol hľadať úrodnejšie polia, kázať ušiam, ktoré budú počúvať, a srdciam, ktoré prijmú jeho posolstvo. Svojim učeníkom vyhlásil, že prorok nemá úctu vo svojej vlasti. Toto výrok vyjadruje prirodzenú neochotu, ktorú mnohí ľudia majú uznať akýkoľvek obdivuhodne výnimočný rozvoj u toho, kto žil bez okázalosti v ich strede a koho dôverne poznali od detstva. Zároveň by sa tí istí ľudia mohli divoko nadchnúť pre nároky cudzinca a dobrodruha.“ The Spirit of Prophecy, zväzok 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

V dvadsiatej prvej kapitole Evanjelia podľa Lukáša Kristus označuje stoštyridsaťštyritisíc, poslednú generáciu, ktorá nezomiera. Robí to tým, že predkladá dejiny, ktoré sa začali pri Jeho poslednej návšteve toho, čo bolo kedysi domom Jeho Otca, no potom sa stalo domom Židov. V rozprávaní o dejinách, ktoré Ježiš začal predkladať, dospel k bodu, keď mal byť Jeruzalem a chrám, o ktorom sa chceli učeníci dozvedieť, zničený (70 po Kr.). Toto zničenie označil ako dni pomsty, čo bolo súčasťou Jeho úvodného vyhlásenia o Jeho službe. „Dni pomsty“ predstavovali nielen zničenie Jeruzalema v roku 70, ale aj čas Božieho hnevu, ako je znázornený v siedmich posledných ranách.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> Lebo toto je deň Pána, Hospodina zástupov, deň pomsty, aby sa pomstil na svojich protivníkoch; a meč bude požierať, nasýti sa a opije sa ich krvou, lebo Pán, Hospodin zástupov, má obetu v severnej krajine pri rieke Eufrat. Jeremiáš 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

„deň pomsty“ nad Babylonem, znázornený „oběťou v severnej krajine pri rieke Eufrat“, sa začína čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> Pre hnev Hospodinov nebude obývaná, ale bude celkom spustošená; každý, kto pôjde popri Babylone, sa zhrozí a zasyčí nad všetkými jeho ranami. Zoraďte sa proti Babylonu dookola; všetci, čo napínate luk, strieľajte naň, nešetrite šípmi, lebo zhrešil proti Hospodinovi. Kričte proti nemu dookola: podal ruku; jeho základy padli, jeho múry sú zrúcané, lebo je to pomsta Hospodinova; vykonajte na ňom pomstu; ako robil on, tak robte jemu. Vytnite z Babylona rozsievača i toho, kto v čase žatvy drží kosák; pred strachom z utláčajúceho meča sa každý obráti k svojmu ľudu a každý utečie do svojej krajiny. Izrael je rozptýlená ovca; levy ho zahnali; najprv ho pohltil asýrsky kráľ a napokon mu tento Nabuchodonozor, babylonský kráľ, polámal kosti. Preto takto hovorí Hospodin zástupov, Boh Izraela: Hľa, potrestám babylonského kráľa i jeho krajinu, ako som potrestal asýrskeho kráľa. A privediem Izraela späť do jeho pastviska a bude sa pásť na Karmeli a Bášáne a jeho duša sa nasýti na vrchu Efraim a v Gileáde. V tých dňoch a v tom čase, hovorí Hospodin, bude sa hľadať vina Izraela, a nebude jej; aj hriechy Júdu, a nenájdu sa, lebo odpustím tým, ktorých ponechám. Vytiahni proti krajine Meratajim, proti nej i proti obyvateľom Pekódu; pustoš a úplne ich znič za nimi, hovorí Hospodin, a urob podľa všetkého, čo som ti prikázal. V krajine je zvuk boja a veľkej skazy. Akože je rozťatý a zlomený kladivo celej zeme! Akože sa Babylon stal spustošením medzi národmi! Nastražil som ti osídlo a aj si chytený, Babylon, a nevedel si o tom; bol si nájdený a aj polapený, pretože si zápasil proti Hospodinovi. Hospodin otvoril svoju zbrojnicu a vyniesol zbrane svojho rozhorčenia, lebo toto je dielo Pána, Hospodina zástupov, v krajine Chaldejcov. Príďte proti nej od najvzdialenejšej hranice, otvorte jej sýpky; navŕšte ju na hromady a úplne ju zničte; nech z nej nič nezostane. Pozabíjajte všetkých jej býkov; nech zostúpia na zabitie; beda im, lebo prišiel ich deň, čas ich navštívenia. Hlas tých, čo utekajú a unikajú z babylonskej krajiny, aby oznámili na Sione pomstu Hospodina, nášho Boha, pomstu za jeho chrám. Zvolajte proti Babylonu strelcov, všetkých, čo napínajú luk; utáborte sa proti nemu dookola; nech z neho nik neunikne; odplaťte mu podľa jeho skutku; podľa všetkého, čo urobil, tak urobte jemu, lebo sa pyšne povyšoval proti Hospodinovi, proti Svätému Izraelovmu. Jeremiáš 50:13–29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Zničenie Jeruzalema v roku 70 po Kr. predstavuje vykonávací súd nad babylonskou smilnicou, ktorý sa začína pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone v Spojených štátoch. Ježiš vedel, že stotožňuje rok 70 po Kr. s čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom, lebo On je autorom svojho Slova a On je to Slovo. Je dôležité rozpoznať rámec proroctva, ktorý Ježiš predkladá v dvadsiatej prvej kapitole Lukáša, aby bolo možné pochopiť, aké znamenie určuje, že prišla posledná generácia.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> „Kristov príchod nastane v najtemnejšom období dejín tejto zeme. Noemove a Lotove dni zobrazujú stav sveta tesne pred príchodom Syna človeka. Písma, ukazujúc dopredu na tento čas, vyhlasujú, že satan bude pôsobiť so všetkou mocou a „so všetkým zvodom neprávosti“. 2 Tesaloničanom 2:9, 10. Jeho pôsobenie sa zreteľne odhaľuje v rýchlo narastajúcej temnote, v nespočetných bludoch, kacírstvach a zvodoch týchto posledných dní. Satan nielenže vedie svet do zajatia, ale jeho zvody prenikajú ako kvas do cirkví, ktoré sa hlásia k nášmu Pánovi Ježišovi Kristovi. Veľké odpadnutie prerastie do temnoty hlbokej ako polnoc. Pre Boží ľud to bude noc skúšky, noc plaču, noc prenasledovania pre pravdu. Ale z tejto noci temnoty zažiari Božie svetlo.“

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> On spôsobuje, že „svetlo zažiari z temnoty“. 2 Korinťanom 4:6. Keď „zem bola nesformovaná a pustá, a tma bola nad priepasťou“, „Duch Boží sa vznášal nad vodami. A Boh povedal: Buď svetlo! A bolo svetlo.“ Genezis 1:2, 3. Tak aj v noci duchovnej temnoty zaznieva Božie slovo: „Buď svetlo!“ Svojmu ľudu hovorí: „Povstaň, zaskvej sa, lebo prišlo tvoje svetlo a sláva Hospodinova vyšla nad tebou.“ Izaiáš 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> „Hľa,“ hovorí Písmo, „tma prikryje zem a hustá temnota národy; ale nad tebou vzíde Hospodin a jeho sláva sa zjaví nad tebou.“ Verš 2. Kristus, žiara Otcovej slávy, prišiel na svet ako jeho svetlo. Prišiel, aby predstavil Boha ľuďom, a o ňom je napísané, že bol pomazaný „Duchom Svätým a mocou“ a „chodil dobre činiac“. Skutky 10,38. V synagóge v Nazarete povedal: „Duch Pánov je nado mnou, pretože ma pomazal zvestovať evanjelium chudobným; poslal ma uzdravovať skrúšených srdcom, hlásať zajatým prepustenie a slepým navrátenie zraku, prepustiť zlomených na slobodu, hlásať milostivý rok Pánov.“ Lukáš 4,18. 19. Toto bolo dielo, ktoré poveril konať svojich učeníkov. „Vy ste svetlo sveta,“ povedal. „Nech tak svieti vaše svetlo pred ľuďmi, aby videli vaše dobré skutky a oslavovali vášho Otca, ktorý je v nebesiach.“ Matúš 5,14. 16.“ Proroci a králi, 217, 218.

Back to Articles