Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Kniha Daniel – číslo šesťdesiatpäť

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Prorocké odhalenie: Pochopenie sklamania z 18. júla 2020 a rozvíjajúceho sa posolstva polnočného volania v posledných dňoch

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

Dňa 18. júla 2020 prišlo prvé sklamanie pre Božie reformné hnutie posledných dní. Označilo medzník v dejinách tretieho Beda, ktoré sú dejinami neskorého dažďa a zároveň aj dejinami zapečaťovania sto štyridsiatich štyroch tisíc. Tieto dejiny boli predstavené každým reformným hnutím posvätných dejín, a osobitnejšie boli predstavené dejinami milleritského hnutia, znázornené podobenstvom o desiatich pannách a predstavujú prorocké dejiny, ktoré určil každý prorok.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18. júl 2020 predstavuje prvé sklamanie hnutia, a ako také označuje príchod času meškania v podobenstve o desiatich pannách a u Habakuka. V dejinách milleritov bolo to isté svedectvo, ktoré ich viedlo k ich mylnému ohláseniu, rozpoznané ako určujúce pravý dátum. Čas meškania v podobenstve o desiatich pannách bol potom pochopený ako prítomná pravda a tento čas meškania bol tým istým časom meškania v druhej kapitole Habakuka. Podobenstvo o desiatich pannách sa opakuje do posledného písmena a táto skutočnosť ukazuje, že iba tí, ktorí boli zapojení do sklamania, sú kandidátmi na to, aby boli buď múdrymi, alebo bláznivými pannami.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Veľké telo laodicejského adventizmu bolo skúšané príchodom tretieho Beda 11. septembra 2001, a keď pominula nenaplnená predpoveď 18. júla 2020, laodicejský adventizmus bol ponechaný napospas, aby bezcieľne smeroval späť k Rímu, tak ako protestanti v milleritských dejinách.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Millerovci nielenže určili čas meškania ako naplnenie podobenstva o desiatich pannách, ale v Habakukovi videli aj to, že príkaz čakať na videnie, hoci meškalo, bol tým istým prorockým medzníkom. Habakuk potom potvrdzuje, že videnie, ktoré bolo nesprávne predložené a ktoré spôsobilo prvé sklamanie, bolo tým videním, ktoré bude na konci „hovoriť“.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Lebo videnie je ešte na určený čas, ale napokon prehovorí a nebude klamať; ak by sa aj oddialilo, čakaj naň, lebo určite príde, neomešká sa. Habakuk 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Posolstvo, ktoré vyvolalo prvé sklamanie, bolo tým istým posolstvom, ktoré malo byť rozpoznané ako naplnené v blízkej budúcnosti, no bolo to stále posolstvo založené na predchádzajúcich prorockých argumentoch, ktoré boli použité v prvom mylnom ohlásení.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

V dejinách milleritského hnutia bol najprv skúšaný ľud bývalej zmluvy, potom bol skúšaný ľud novej zmluvy. Skúška sa pre protestantov začala, keď 11. augusta 1840 zostúpil prvý anjel zo Zjavenia desať a prvý anjel zo Zjavenia štrnásť (lebo sú tým istým anjelom). Ich skúška sa skončila prvým sklamaním a príchodom druhého anjela zo Zjavenia štrnásť.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

V dejinách mileritského hnutia sa skúška pre mileritov začala príchodom druhého anjela pri prvom sklamaní a skončila príchodom Polnočného volania, ktoré sestra Whiteová zobrazuje ako zástup anjelov, ktorí sa pripájajú k druhému anjelovi. Pod mocou Ducha Svätého boli mileriti, ktorí rozpoznali a prijali posolstvo Polnočného volania, následne oddelení od mileritov, ktorí nerozpoznali posolstvo, ktoré padalo všade okolo nich. Dňa 22. októbra 1844 prišiel tretí anjel a videnie, ktoré sa bolo zdržalo, potom prehovorilo.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

V dejinách zapečaťovania stoštyridsaťštyritisíc boli najprv skúšaní ľudia bývalej zmluvy, potom ľudia novej zmluvy. Skúška sa pre laodicejský adventizmus začala, keď 11. septembra 2001 zostúpil prvý hlas anjela zo Zjavenia osemnástej kapitoly a tretí anjel zo Zjavenia štrnástej kapitoly (lebo sú tým istým anjelom). Ich skúška sa skončila sklamaním 18. júla 2020.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

V hnutí tretieho anjela sa skúška pre stoštyridsaťštyri tisíc začala príchodom prvého sklamania a uzavrie sa príchodom posolstva Polnočného volania. Pod mocou Ducha Svätého sú tí, ktorí teraz rozpoznávajú a prijímajú posolstvo Polnočného volania, potom oddelení od bláznivých a bezbožných, ktorí nerozpoznali mnohostranné posolstvo, ktoré teraz padá všade okolo nich.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

Pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone prehovorí druhý „hlas“ anjela zo zjavenia osemnástej kapitoly, čo je zároveň aj videnie, ktoré „meškalo“ hovoriť. Predstavuje tiež posolstvo tretieho anjela, ktoré „narastá“ do hlasného volania.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Polnočný výkrik je znázornený ako mnohí anjeli, ktorí sa pripájajú k predchádzajúcemu anjelovi. Posolstvo Polnočného výkriku má niekoľko prvkov, ktoré prispievajú k celému posolstvu, a anjeli sú symbolmi posolstiev. V milleritských dejinách bol za priekopníka, ktorý viedol pri prinášaní posolstva pravého Polnočného výkriku, označený Samuel S. Snow. V týchto dejinách je dobre zdokumentované, že Snowovo chápanie posolstva Polnočného výkriku sa rozvíjalo počas určitého časového obdobia.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Tieto dejiny sa opakujú do posledného písmena a posolstvo záverečného Polnočného volania sa verejne rozvíja od konca júla 2023. Nie je to iba posolstvo islamu, ale zahŕňa aj posolstvo zapečatenia sto štyridsiatich štyroch tisíc. Zahŕňa zjavenie, že oba rohy šelmy zo zeme prechádzajú „smrťou a vzkriesením“, pričom sú rovnobežné s obrazom šelmy, ktorý v tých istých dejinách napĺňa prorockú hádanku, že „ôsmy je zo siedmich“. Zahŕňa zjavenia spojené so „skrytými dejinami“ Siedmich hromov a napĺňa prorockú hádanku o „kameni“, ktorý bol zavrhnutý a stal sa „uhlavným kameňom nárožia“, keď sa ukazuje, že „sedem časov“ z Levitikus dvadsaťšesť je niťou, ktorá splieta všetky pravdy Millerových dejín s pravdami, ktoré boli odpečatené v čase konca roku 1989. Žalmista to vyjadruje takto:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Kameň, ktorý stavitelia zavrhli, stal sa hlavným kameňom uholným. Toto sa stalo od Hospodina; je to obdivuhodné v našich očiach. Toto je deň, ktorý učinil Hospodin; budeme sa radovať a plesat v ňom. Žalmy 118,22–24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

„Kameň“, ktorý bol prvým „klenotom“, aký William Miller objavil (a klenoty sú kamene), je „deň, ktorý učinil Hospodin“. V predchádzajúcich článkoch bolo ukázané, že štruktúra a slová prikázania o sobote sú totožné so štruktúrou posvätného cyklu siedmich, ako je predložený v dvadsiatej piatej kapitole Levitika. Odpočinok v siedmy deň bol predobrazom odpočinku zeme v siedmom roku, a keď sa tieto dve prikázania posudzujú týmto spôsobom, poskytujú svedectvo, že v biblickom proroctve jeden deň predstavuje jeden rok.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Ukazujú tiež, že porozumenie, ktoré Miller hlásal o Božom rozhorčení „sedemkrát“ v Levitikus dvadsaťšesť, je znázornené ako „deň“, lebo Pán ustanovil posvätný cyklus siedmich rokov tak isto iste, ako stvoril nebesá i zem za šesť dní a siedmeho odpočinul.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Keď Ježiš uzavrel podobenstvo o vinici, položil farizejom otázku.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> Keď teda príde pán vinice, čo urobí tým vinohradníkom? Povedali mu: Tých zlých biedne zahubí a vinicu prenajme iným vinohradníkom, ktorí mu budú odovzdávať úrodu vo svojich časoch. Ježiš im povedal: Či ste nikdy nečítali v Písmach: Kameň, ktorý stavitelia zavrhli, ten sa stal hlavným uholným kameňom; to sa stalo od Pána a je to obdivuhodné v našich očiach? Preto vám hovorím: Božie kráľovstvo vám bude odňaté a bude dané národu, ktorý bude prinášať jeho ovocie. A kto padne na tento kameň, rozbije sa; ale na koho on padne, toho rozdrví na prach. A keď veľkňazi a farizeji počuli jeho podobenstvá, spoznali, že hovorí o nich. Matúš 21:40–45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Podobenstvo o vinici je podobenstvom o tom, ako je bývalý vyvolený ľud obídený a kráľovstvo je dané novému vyvolenému ľudu. „Kameň“, ktorý bol podľa Ježiša zavrhnutý, je tým „kameňom“, ktorý buď zachraňuje, alebo ničí, podľa toho, ako je prijatý. „Kameň“ musí byť biblickou pravdou v kontexte, ktorý Ježiš použil, lebo má schopnosť prinášať spravodlivé ovocie a Kristova spravodlivosť sa rodí v mužoch a ženách iba vtedy, keď prijmú Jeho slovo pravdy.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Posväť ich vo svojej pravde; tvoje slovo je pravda. Ján 17,17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

„Kameň“ je učenie, ktoré je buď prijaté, alebo odmietnuté, a Ježiš je Slovo; a v knihe Skutkov Peter stotožňuje „kameň“ s Kristom.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Nech je známe vám všetkým i všetkému ľudu Izraela, že v mene Ježiša Krista Nazaretského, ktorého ste vy ukrižovali a ktorého Boh vzkriesil z mŕtvych, v jeho mene stojí tento človek pred vami zdravý. To je ten kameň, ktorý ste vy stavitelia zavrhli, a ktorý sa stal hlavou uhla. A v nikom inom niet spasenia; lebo niet pod nebom iného mena, daného ľuďom, v ktorom by sme mali byť spasení. Skutky 4:10–12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

A potom v Prvom Petrovom liste rozvíja symboliku „kameňa“ ešte ďalej, no ponecháva ju v tom istom kontexte pominutia niekdajšieho zmluvného ľudu a vyvolenia nového vyvoleného ľudu, ktorý, ako uvádza, „kedysi nebol ľudom, ale teraz je ľudom Božím; ktorému sa nebolo dostalo milosrdenstva, ale teraz sa mu dostalo milosrdenstva.“

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> Pristupujúc k nemu ako k živému kameňu, ľuďmi síce zavrhnutému, ale u Boha vyvolenému a vzácnemu, aj vy sa ako živé kamene budujete v duchovný dom, sväté kňazstvo, aby ste prinášali duchovné obete, príjemné Bohu skrze Ježiša Krista. Preto je aj v Písme obsiahnuté: Hľa, kladiem na Sione hlavný uholný kameň, vyvolený, vzácny; a ten, kto verí v neho, nebude zahanbený. Vám teda, ktorí veríte, je vzácny; ale tým, ktorí sú neposlušní: kameň, ktorý stavitelia zavrhli, ten sa stal hlavou uhla, A kameňom úrazu a skalou pohoršenia tým, ktorí sa urážajú o slovo, súc neposlušní; na čo aj boli určení. 1 Peter 2:4–8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Peter hovorí o bývalom vyvolenom ľude: „Neposlušným sa stal kameň, ktorý stavitelia zavrhli, hlavným uholným kameňom, a kameňom úrazu i skalou pohoršenia, totiž tým, ktorí sa potkýnajú na slove, súc neposlušní; na to totiž boli aj určení.“

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

Ježiš je znázornený každým posvätným obrazom základu.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Lebo nikto nemôže položiť iný základ okrem toho, ktorý je už položený, a tým je Ježiš Kristus. 1. Korinťanom 3,11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Základ, ktorý milleriti vybudovali, bol Skalou vekov (Kameňom).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Zaznelo varovanie: Nemožno dovoliť, aby vošlo čokoľvek, čo by narušilo základ viery, na ktorom staviame od času, keď prišlo posolstvo v rokoch 1842, 1843 a 1844. Bola som v tomto posolstve a odvtedy stojím pred svetom verná svetlu, ktoré nám Boh dal. Nemienime stiahnuť svoje nohy z plošiny, na ktorú boli postavené, keď sme deň čo deň hľadali Pána v úprimnej modlitbe a hľadali svetlo. Myslíte si, že by som sa mohla vzdať svetla, ktoré mi Boh dal? Má byť ako Skala vekov. Vedie ma odvtedy, čo mi bolo dané.“ Review and Herald, 14. apríla 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Prvým klenotom, ktorý Miller objavil a ktorý sa stal súčasťou mileritského základu, ktorý je ako Skala vekov, bolo „sedem časov“ z Levitikus dvadsaťšesť; a „sedem časov“ bolo prvou základnou pravdou, ktorú odložili tí mileritskí priekopníci, ktorí práve vybudovali mileritský základ. Boli to stavitelia, ktorí mali zavrhnúť základný kameň. Tento „kameň“, ktorý je predobrazom Krista, je zároveň aj dňom, ktorý učinil Pán, lebo siedmy deň ustanovil za deň odpočinku a siedmy rok za rok, keď mala zem odpočívať. Roku 1863 bol základný kameň zavrhnutý, no má byť učinený „hlavou uhla“ a „kameňom úrazu“ pre neposlušných.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Posolstvo islamu tretieho beda je témou reformného hnutia sto štyridsiatich štyroch tisíc a proces skúšky sa začal, keď zostúpil anjel zo zjavenia osemnástej kapitoly, keď boli 11. septembra 2001 zvrhnuté veľké budovy mesta New York. Adventizmus mlčal o prorockej identifikácii, že 11. september 2001 bol príchodom „dňa východného vetra“. Dňa 18. júla 2020 boli zanechaní pozadu, keď boli dvaja svedkovia zo Zjavenia jedenástej kapitoly zabití na uliciach toho veľkého mesta. Skúška adventizmu sa skončila a skúška pre tých, ktorí vyznávali, že rozpoznali posolstvo islamu, sa začala.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

Po tom, čo mŕtve suché kosti ležali mŕtve na uliciach až do konca júla 2023, boli potom prebudené prvým posolstvom Ezechiela. Druhé posolstvo Ezechiela je posolstvom štyroch vetrov islamu tretieho Beda, predstavujúcim postupné odpečaťovanie posolstva Polnočného volania, ktoré je videním, čo sa oneskorilo, a témou celého obdobia hnutia. Následne boli odpečatené rozličné pravdy, lebo posolstvo Polnočného volania predstavuje mnohostranné posolstvo. Prvou pravdou, ktorá sa postavila pred mŕtve suché kosti, bola prvá pravda odmietnutá laodicejským adventizmom, a predstavuje pravdu, ktorá označuje prechod Laodicey do Filadelfie.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Pravda je zapečaťujúce posolstvo, a preto musí byť pevne zakotvená tak v rozume, ako aj duchovne. Nestačí rozpoznať, že obdobie, počas ktorého dvaja svedkovia ležali mŕtvi na ulici, je symbolom rozptýlenia „sedemkrát“; vyžaduje sa aj skúsenostné prijatie tejto pravdy.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Millerove klenoty, ktoré predstavujú pravdy odpečatené v čase konca v roku 1798, sa stávajú skúškou pre panny posledných dní. Skúsenosť zakotvenia v pravde „duchovne“ je znázornená Millerovým prvým klenotom a „intelektuálne“ zakotvenie v pravde je znázornené posolstvom islamu tretieho beda. Výzva k pokániu a vyznaniu, znázornená „sedemnásobkom“, označuje dielo, ktoré sa vykonáva v spojení s Kristom vo Svätyni svätých a je znázornené videním „mareh“.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

„Intelektuálne“ chápanie islamu tretieho Beda je predstavené videním „chazón“ a oboje je nevyhnutné pre tých, ktorí budú spečatení. V roku 1863 si laodicejský adventizmus zvolil znovu vystavať Jericho a opustil svoje dielo obnovovania Jeruzalema. Jericho je symbolom blahobytu, ako to predstavuje aj laodicejská slepota.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> „Jedna z najmocnejších pevností v krajine — veľké a bohaté mesto Jericho — ležala priamo pred nimi, len kúsok od ich tábora v Gilgále. Na okraji úrodnej roviny, oplývajúcej bohatými a rozmanitými plodmi trópov, toto pyšné mesto, so svojimi palácmi a chrámami ako sídlami prepychu a neresti, spoza svojich mohutných hradieb vzdorovalo Bohu Izraela. Jericho bolo jedným z hlavných stredísk modloslužby a bolo osobitne zasvätené Aštarte, bohyni mesiaca. Tu sa sústreďovalo všetko, čo bolo v náboženstve Kanaáncov najpodlejšie a najviac ponižujúce. Ľud Izraela, v ktorého mysli boli ešte čerstvé hrozné následky jeho hriechu v Bét-peóre, mohol na toto pohanské mesto hľadieť len s odporom a hrôzou.“ Patriarchovia a proroci, 487.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

„Kameň“, ktorý stavitelia zavrhli v roku 1863, keď znovu budovali Jericho, boli „sedem časov“, ktoré sa v posledných dňoch stanú pravdou (klenotom), ktorá sa stáva „hlavou uhla“, lebo je to pravda, ktorá spája počiatok adventizmu v hnutí mileritov s koncom adventizmu v hnutí sto štyridsaťštyritisíc. Tento klenot, ktorým sú „sedem časov“, je zároveň aj „deň, ktorý učinil Hospodin“, a je ním sám Kristus, lebo On je Slovo a On je „Pravda“. Téma islamu je námetom, ktorý spôsobuje očistenie bývalého aj nového vyvoleného ľudu, a toto dvojité očistenie sa začalo 11. septembra 2001, čo bol „deň východného vetra“. V ten deň mali strážcovia spievať tú istú pieseň, ktorú spieval Kristus, keď vyhlásil podobenstvo o vinici. Sto štyridsaťštyritisíc spieva pieseň Mojžišovu („sedem časov“) a pieseň Baránkovu.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> A videl somoby sklené more zmiešané s ohňom; a tých, čo zvíťazili nad šelmou i nad jej obrazom, i nad jej znamením, i nad číslom jej mena, stáť na sklenom mori a mať Božie harfy. A spievajú pieseň Mojžiša, služobníka Božieho, a pieseň Baránkovu a hovoria: Veľké a predivné sú tvoje skutky, Pane, Bože všemohúci; spravodlivé a pravdivé sú tvoje cesty, Kráľ svätých. Zjavenie 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

„Baránok“ je Kristus, ktorý bol zabitý, a bol zabitý uprostred dvetisícpäťsto dvadsiatich dní, čím spája obeť svojho života a krvi (kde potvrdil zmluvu) spolu s Mojžišovou „hádkou jeho zmluvy“ v Levitikovi dvadsaťšesť. Pieseň Mojžiša a Baránka je piesňou chazónu prorockých dejín a piesňou mar’eh jeho „zjavenia“. Je to pieseň rozumového a duchovného porozumenia, ako je znázornené dvoma videniami v ôsmej kapitole Daniela. Je to pieseň zmluvného ľudu, ktorý je súdený a obchádzaný, zatiaľ čo je vyvolený nový vyvolený ľud. Proces vyvolenia, a teda aj pieseň, sa začal 11. septembra 2001.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> Tí, ktorí pochádzajú z Jákoba, zapustia korene; Izrael rozkvitne a vypučí a naplní povrch sveta ovocím. Či ho bil tak, ako bil tých, ktorí bili jeho? Alebo bol zabitý podľa pobitia tých, ktorí boli ním pobití? S mierou, keď vyháňa svoje výhonky, budeš sa s ním prieť; zadržiava svoj prudký vietor v deň východného vetra. Preto bude takto očistená neprávosť Jákobova; a toto bude všetko ovocie odstránenia jeho hriechu: keď všetky kamene oltára urobí ako kriedové kamene rozbité na kusy, háje a modly neobstoja. Opevnené mesto však spustne a obydlie bude opustené a ponechané ako púšť; tam sa bude pásť teľa, tam si bude líhať a obžerie jeho ratolesti. Keď jeho konáre uschnú, budú odlomené; prídu ženy a podpália ich; lebo je to ľud bez rozumnosti; preto sa nad nimi nezmiluje ten, ktorý ich učinil, a ten, ktorý ich utvoril, im nepreukáže priazeň. A stane sa v ten deň, že Hospodin bude mlátiť od riečneho koryta až po egyptský potok a vy budete zhromaždení jeden po druhom, ó synovia Izraelovi. A stane sa v ten deň, že zaznie veľká trúba, a prídu tí, ktorí boli blízki zahynutiu v asýrskej krajine, i vyhnanci v egyptskej krajine, a budú sa klaňať Hospodinovi na svätom vrchu v Jeruzaleme. Izaiáš 27:6–13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Správne pochopené tieto verše označujú obdobie od 11. septembra 2001 až po čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon. Šiesty verš označuje celé dejiny tým, že určuje počiatok rastliny, ktorá zapúšťa koreň, potom kvitne a pučí a napokon napĺňa zem ovocím. Ovocie, ktoré napĺňa zem, tak činí počas „hodiny“, ktorou je kríza nedeľného zákona. Zatiaľ čo Kristus vtedy zhromažďuje svoje ovocie do svojej sýpky, zároveň privádza súd na Babylon. Súd, ktorý nastáva v čase, keď je zem naplnená ovocím, je predstavený v siedmom verši, keď sú položené dve otázky: „Či ho bil tak, ako bil tých, čo bili jeho? Alebo je zabitý podľa zabitia tých, ktorí sú ním zabití?“

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Potom je v ôsmom verši kropenie neskorého dažďa označené výrazom: „S mierou.“ To, čo spôsobuje, že rastliny vypučia, je dážď; a keď je označený začiatok neskorého dažďa, je označený ako začínajúci „s mierou, keď vypučí“. Keď sa neskorý dážď začína, je vyliaty „s mierou“, lebo nie je vyliaty bez miery, ak je žatva zmesou pravého a falošného.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Každá skutočne obrátená duša bude vrúcne túžiť priviesť iných z temnoty bludu do podivuhodného svetla spravodlivosti Ježiša Krista. Veľké vyliatie Ducha Božieho, ktoré osvieti celú zem jeho slávou, nepríde, kým nebudeme mať osvietený ľud, ktorý zo skúsenosti vie, čo znamená byť spolupracovníkmi Božími. Keď sa úplne, celým srdcom zasvätíme službe Kristovi, Boh túto skutočnosť potvrdí vyliatím svojho Ducha bez miery; no nestane sa tak dovtedy, kým najväčšia časť cirkvi nebude spolupracovníkmi Božími. Boh nemôže vyliat svojho Ducha, keď sú tak zjavné sebeckosť a pôžitkárstvo; keď prevláda duch, ktorý by, keby bol vyjadrený slovami, vyjadril Kainovu odpoveď: ‚Či som strážcom svojho brata?‘ Ak pravda pre tento čas, ak znamenia, ktoré sa zo všetkých strán zahusťujú a svedčia o tom, že koniec všetkých vecí je blízko, nestačia na to, aby prebudili spiacu energiu tých, čo vyznávajú, že poznajú pravdu, potom tieto duše zastihne temnota úmerná svetlu, ktoré im svietilo. Niet ani zdania ospravedlnenia pre ich ľahostajnosť, ktoré by mohli predložiť Bohu vo veľký deň konečného zúčtovania. Nebude možné uviesť nijaký dôvod, prečo nežili, nekráčali a nepracovali vo svetle posvätnej pravdy Božieho slova, a tak svojím správaním nezjavili svetu zatemnenému hriechom svoju súcitnosť a svoju horlivosť, že moc a skutočnosť evanjelia nemožno vyvrátiť.“ Review and Herald, 21. júla 1896.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Sestra Whiteová označuje túto pasáž za okamih, keď zostupuje anjel zo Zjavenia, lebo hovorí o „veľkom vyliatí Ducha Božieho, ktoré osvecuje celú zem jeho slávou“. V inej pasáži, ktorú sme v týchto článkoch často citovali, uviedla, že keď budú „veľké budovy New Yorku“ „zvrhnuté“, „naplní sa Zjavenie, kapitola osemnásta, verše jeden až tri“.

We will continue these thoughts in the next article.

V nasledujúcom článku budeme pokračovať v týchto úvahách.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> Teraz zaspievam svojmu milovanému pieseň môjho milého o jeho vinici. Môj milovaný mal vinicu na veľmi úrodnom vrchu. Oplotil ju, vyzbieral z nej kamene, vysadil ju vybranou révou, postavil uprostred nej vežu a vytesal v nej aj lis. Očakával, že prinesie hrozno, ale priniesla plané hrozno. A teraz, obyvatelia Jeruzalema a mužovia Júdu, rozsúďte, prosím, medzi mnou a mojou vinicou. Čo sa ešte malo vykonať pre moju vinicu, čo som v nej nevykonal? Prečo, keď som očakával, že prinesie hrozno, priniesla plané hrozno? A teraz poďte, oznámim vám, čo urobím so svojou vinicou: odstránim jej ohradu a bude spasená; zrúcam jej múr a bude pošliapaná. Spustoším ju: nebude orezávaná ani okopávaná, ale vzídu na nej tŕnie a bodľačie; aj oblakom prikážem, aby na ňu nespúšťali dážď. Lebo vinicou Hospodina zástupov je dom Izraela a mužovia Júdu sú jeho rozkošnou sadenicou. Očakával právo, ale hľa, útlak; spravodlivosť, ale hľa, krik. Izaiáš 5:1–7.

Back to Articles