Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and One

Kniha Daniel — stojedna

The Messenger of the Covenant: From Purification to Purging

Posol zmluvy: Od očistenia k vyčisteniu

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The week that Christ confirmed the covenant represented the period from His baptism, until Christ in the heavenly sanctuary stood up at the stoning of Stephen.

Týždeň, počas ktorého Kristus potvrdil zmluvu, predstavoval obdobie od jeho krstu až po chvíľu, keď Kristus v nebeskej svätyni povstal pri ukameňovaní Štefana.

> But he, being full of the Holy Ghost, looked up stedfastly into heaven, and saw the glory of God, and Jesus standing on the right hand of God, And said, Behold, I see the heavens opened, and the Son of man standing on the right hand of God. Then they cried out with a loud voice, and stopped their ears, and ran upon him with one accord, And cast him out of the city, and stoned him: and the witnesses laid down their clothes at a young man’s feet, whose name was Saul. And they stoned Stephen, calling upon God, and saying, Lord Jesus, receive my spirit. And he kneeled down, and cried with a loud voice, Lord, lay not this sin to their charge. And when he had said this, he fell asleep. Acts 7:55–60.

> Ale on, plný Ducha Svätého, uprene hľadel do neba a uzrel Božiu slávu a Ježiša stáť po pravici Božej, a povedal: Hľa, vidím otvorené nebesia a Syna človeka stáť po pravici Božej. Nato skríkli veľkým hlasom, zapchali si uši a jednomyseľne sa naňho vrhli, vyvliekli ho za mesto a kameňovali ho; a svedkovia si zložili rúcha k nohám mládenca, ktorý sa volal Saul. A kameňovali Štefana, ktorý vzýval Boha a hovoril: Pane Ježišu, prijmi môjho ducha. Potom si kľakol a zvolal veľkým hlasom: Pane, nepočítaj im tento hriech. A keď to povedal, zosnul. Skutky 7:55–60.

When Stephen was stoned and Michael stood up, the gospel went to the Gentiles, for until that time the gospel was restricted to the Jews.

Keď bol Štefan ukameňovaný a Michal povstal, evanjelium prešlo k pohanom, lebo až do toho času bolo evanjelium obmedzené na Židov.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> „Potom, povedal anjel, ‚Potvrdí zmluvu s mnohými na jeden týždeň [sedem rokov].‘ Počas siedmich rokov po tom, čo Spasiteľ začal svoju službu, malo sa evanjelium zvestovať zvlášť Židom; tri a pol roka samým Kristom a potom apoštolmi. ‚V polovici týždňa spôsobí, že prestane obeť aj obetný dar.‘ Daniel 9:27. Na jar roku 31 po Kr. bol Kristus, tá pravá obeť, obetovaný na Kalvárii. Vtedy sa chrámová opona roztrhla na dvoje, čím sa ukázalo, že posvätnosť a význam obetnej služby sa pominuli. Nastal čas, aby pozemská obeť a obetný dar prestali.“

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> „Jeden týždeň — sedem rokov — sa skončil v roku 34 po Kr. Potom Židia ukameňovaním Štefana napokon spečatili svoje odmietnutie evanjelia; učeníci, ktorí boli pre prenasledovanie rozptýlení, ‚chodili všade a zvestovali slovo‘ (Sk 8,4); a krátko nato bol Saul, prenasledovateľ, obrátený a stal sa Pavlom, apoštolom pohanov.“ Túžba vekov, 233.

In the year 34, the sacred week (twenty-five hundred and twenty days), ended and ancient Israel was divorced from God, their probation had fully closed. At that point the retribution against ancient Israel for the rejection of the covenant, and for the crucifixion of the Son of God was subject to God’s executive judgment. God in His longsuffering mercy deferred the destruction of Jerusalem until the siege and destruction in 66 AD through to 70 AD.

V roku 34 sa skončil posvätný týždeň (dvetisícpäťsto dvadsať dní) a staroveký Izrael bol Bohom zavrhnutý; jeho doba milosti sa úplne uzavrela. V tom okamihu bola odplata proti starovekému Izraelu za odmietnutie zmluvy a za ukrižovanie Božieho Syna predmetom Božieho výkonného súdu. Boh vo svojom zhovievavom milosrdenstve odložil zničenie Jeruzalema až do jeho obliehania a zničenia v rokoch 66 po Kr. až 70 po Kr.

The verses in Daniel chapter nine, that identified the week Christ confirmed the covenant, also identifies that pagan Rome (the prince that shall come) would destroy the city and sanctuary, but God in His longsuffering mercy, allowed the children of ancient Israel time to hear the gospel and make a decision as their fathers had done during the seven year period of Christ’s and the disciples’ ministry among them.

Verše v deviatej kapitole Daniela, ktoré určovali týždeň, v ktorom Kristus potvrdil zmluvu, zároveň určujú aj to, že pohanský Rím (knieža, ktoré má prísť) zničí mesto i svätyňu; ale Boh vo svojom zhovievavom milosrdenstve doprial synom starovekého Izraela čas, aby počuli evanjelium a rozhodli sa, tak ako to urobili ich otcovia počas sedemročného obdobia Kristovej a učeníkovskej služby medzi nimi.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son. The parable of the unfruitful tree represented God’s dealings with the Jewish nation. The command had gone forth, ‘Cut it down; why cumbereth it the ground?’ (Luke 13:7) but divine mercy had spared it yet a little longer. There were still many among the Jews who were ignorant of the character and the work of Christ. And the children had not enjoyed the opportunities or received the light which their parents had spurned. Through the preaching of the apostles and their associates, God would cause light to shine upon them; they would be permitted to see how prophecy had been fulfilled, not only in the birth and life of Christ, but in His death and resurrection. The children were not condemned for the sins of the parents; but when, with a knowledge of all the light given to their parents, the children rejected the additional light granted to themselves, they became partakers of the parents’ sins, and filled up the measure of their iniquity.

> „Takmer štyridsať rokov po tom, čo sám Kristus vyriekol záhubu Jeruzalema, Pán odkladal svoje súdy nad mestom a národom. Podivuhodná bola Božia zhovievavosť voči tým, čo zavrhli jeho evanjelium a zavraždili jeho Syna. Podobenstvo o neplodnom strome predstavovalo Božie zaobchádzanie so židovským národom. Už vyšiel rozkaz: ‚Vytni ho; načo ešte zaberá zem?‘ (Luke 13:7), no Božie milosrdenstvo ho ešte na krátky čas ušetrilo. Medzi Židmi bolo ešte mnohých, ktorí nepoznali povahu a dielo Krista. A deti nemali tie príležitosti ani neprijali to svetlo, ktorým ich rodičia pohŕdli. Skrze kázanie apoštolov a ich spolupracovníkov Boh spôsobí, že im zasvieti svetlo; bude im dovolené vidieť, ako sa proroctvo naplnilo nielen v Kristovom narodení a živote, ale aj v jeho smrti a zmŕtvychvstaní. Deti neboli odsúdené za hriechy rodičov; keď však pri poznaní všetkého svetla, ktoré bolo dané ich rodičom, zavrhli dodatočné svetlo udelené im samým, stali sa účastnými hriechov svojich rodičov a dovŕšili mieru svojej neprávosti.“

> “The long-suffering of God toward Jerusalem only confirmed the Jews in their stubborn impenitence. In their hatred and cruelty toward the disciples of Jesus they rejected the last offer of mercy. Then God withdrew His protection from them and removed His restraining power from Satan and his angels, and the nation was left to the control of the leader she had chosen. Her children had spurned the grace of Christ, which would have enabled them to subdue their evil impulses, and now these became the conquerors. Satan aroused the fiercest and most debased passions of the soul. Men did not reason; they were beyond reason—controlled by impulse and blind rage. They became satanic in their cruelty. In the family and in the nation, among the highest and the lowest classes alike, there was suspicion, envy, hatred, strife, rebellion, murder. There was no safety anywhere. Friends and kindred betrayed one another. Parents slew their children, and children their parents. The rulers of the people had no power to rule themselves. Uncontrolled passions made them tyrants. The Jews had accepted false testimony to condemn the innocent Son of God. Now false accusations made their own lives uncertain. By their actions they had long been saying: ‘Cause the Holy One of Israel to cease from before us.’ Isaiah 30:11. Now their desire was granted. The fear of God no longer disturbed them. Satan was at the head of the nation, and the highest civil and religious authorities were under his sway.” The Great Controversy, 27, 28.

> „Božia zhovievavosť voči Jeruzalemu len utvrdila Židov v ich tvrdošijnej nekajúcnosti. Svojou nenávisťou a krutosťou voči Ježišovým učeníkom odmietli poslednú ponuku milosti. Potom Boh od nich odňal svoju ochranu a zadržujúcu moc odňal satanovi a jeho anjelom a národ bol ponechaný pod vládu vodcu, ktorého si zvolil. Jeho deti pohŕdli Kristovou milosťou, ktorá by im bola umožnila podmaniť si ich zlé sklony, a tie sa teraz stali víťazmi. Satan podnecoval najprudšie a najzvrhlejšie vášne duše. Ľudia neuvažovali; boli za hranicou rozumu — ovládaní pudom a slepou zúrivosťou. Vo svojej krutosti sa stali satanskými. V rodine i v národe, medzi najvyššími i najnižšími vrstvami, panovali podozrievanie, závisť, nenávisť, svár, vzbura, vražda. Nikde nebolo bezpečia. Priatelia i príbuzní sa navzájom zrádzali. Rodičia zabíjali svoje deti a deti svojich rodičov. Vodcovia ľudu nemali moc vládnuť ani sami sebe. Neovládané vášne z nich urobili tyranov. Židia prijali falošné svedectvo, aby odsúdili nevinného Božieho Syna. Teraz nepravdivé obvinenia robili neistým ich vlastný život. Svojimi skutkami už dlho hovorili: ‘Odstráňte Svätého Izraelovho spred nás.’ Izaiáš 30:11. Teraz bolo ich želanie splnené. Bázeň pred Bohom ich už viac neznepokojovala. Na čele národa stál satan a najvyššie občianske i náboženské autority boli pod jeho mocou.“ The Great Controversy, 27, 28.

As the Messenger of the Covenant, Christ first dealt exclusively with the Jews. In the year 34, at the stoning of Stephen, the gospel then went to the Gentiles, and the time of God’s executive judgment arrived, though God in His mercy deferred that point in time for about forty years.

Ako Posol zmluvy sa Kristus najprv zaoberal výlučne Židmi. V roku 34, pri ukameňovaní Štefana, potom evanjelium prešlo k pohanom a nastal čas Božieho výkonného súdu, hoci Boh vo svojom milosrdenstve odložil tento okamih asi o štyridsať rokov.

As the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three, Christ twice cleansed the temple. He did so in a period that was especially set apart for the covenant people who were then being passed by and divorced, and also for those who would then become the new chosen people. When that period of time concluded, the time of God’s executive judgment began. John the Baptist was the messenger who prepared the way for Christ’s work of raising up a new chosen people that He would enter into covenant with.

Ako Posol zmluvy, v naplnení tretej kapitoly Malachiáša, Kristus dvakrát očistil chrám. Učinil tak v období, ktoré bolo osobitne vyhradené pre zmluvný ľud, ktorý bol vtedy obchádzaný a prepúšťaný, a tiež pre tých, ktorí sa potom mali stať novým vyvoleným ľudom. Keď sa toto časové obdobie skončilo, začal sa čas Božieho výkonného súdu. Ján Krstiteľ bol poslom, ktorý pripravil cestu Kristovmu dielu vzbudovania nového vyvoleného ľudu, s ktorým mal vstúpiť do zmluvy.

The two temple cleansings were object lessons identifying Christ’s work of cleansing the soul temple. When the Messenger of the Covenant suddenly arrives in Malachi chapter three, He purifies and also purges the sons of Levi, for the purpose of creating an offering, as in days of old.

Dve očistenia chrámu boli názornými poučeniami, ktoré označovali Kristovo dielo očisťovania chrámu duše. Keď Posol zmluvy v tretej kapitole Malachiáša náhle prichádza, očisťuje a zároveň prečisťuje synov Léviho, s cieľom pripraviť obeť ako za dávnych dní.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–3.

> Ale kto bude môcť zniesť deň jeho príchodu? A kto obstojí, keď sa zjaví? Lebo je ako oheň taviča a ako mydlo bieliča. A bude sedieť ako tavič a čistič striebra; a očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby prinášali Hospodinovi obetný dar v spravodlivosti. Potom bude obetný dar Júdu a Jeruzalema príjemný Hospodinovi ako za dávnych dní a ako v niekdajších rokoch. Malachiáš 3:2–3.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the faith of the sons of Levi that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the faith of the sons of Levi is represented by the purification of the gold.

Malachiáš, tretia kapitola, a dve očistenia chrámu predstavujú zdokonalenie viery synov Léviho, ktoré uskutočňuje Posol zmluvy. Zdokonalenie viery synov Léviho je znázornené prečistením zlata.

> “There must be, with all who have any influence in the sanitarium, a conforming to God’s will, a humiliation of self, an opening of the heart to the precious influence of the Spirit of Christ. The gold tried in the fire represents love and faith. Many are nearly destitute of love. Self-sufficiency blinds their eyes to their great need. There is a positive necessity for a daily conversion to God, a new, deep, and daily experience in the religious life.” Testimonies, volume 4, 558.

> „U všetkých, ktorí majú v sanatóriu akýkoľvek vplyv, musí byť prispôsobenie sa Božej vôli, poníženie seba, otvorenie srdca drahocennému vplyvu Kristovho Ducha. Zlato prečistené v ohni predstavuje lásku a vieru. Mnohí sú takmer zbavení lásky. Sebestačnosť zaslepuje ich oči voči ich veľkej potrebe. Jestvuje bezpodmienečná nevyhnutnosť každodenného obrátenia k Bohu, novej, hlbokej a každodennej skúsenosti v náboženskom živote.“ Testimonies, zväzok 4, 558.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the understanding of the increase of knowledge within the wise, who are the sons of Levi, that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the sons of Levi’s represented by the purification of the silver.

Malachi, tretia kapitola, a dve očistenia chrámu predstavujú zdokonalenie chápania nárastu poznania v rámci múdrych, ktorí sú synmi Léviho, čo uskutočňuje Posol zmluvy. Zdokonalenie synov Léviho je znázornené prečistením striebra.

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Psalm 12:6.

> Slová Hospodinove sú čisté slová, striebro prečistené v hlinenej peci, prepálené sedem ráz. Žalm 12,6.

The Messenger of the Covenant was to purify the sons of Levi as silver and gold. The Word of God is what purifies, for to be purified is to be justified and sanctified.

Posol zmluvy mal prečistiť synov Léviho ako striebro a zlato. Slovo Božie je tým, čo očisťuje, lebo byť očistený znamená byť ospravedlnený a posvätený.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Posväť ich svojou pravdou; tvoje slovo je pravda. Ján 17,17.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant in the first fulfillment of Malachi chapter three, and his message in that regard was fourfold in nature. His work included the identification of the work of purification that was to be accomplished by the Messenger of the Covenant, and that the work of purification accomplished was represented as an act of sweeping a threshing-floor. He identified that the former chosen people were then in the process of being passed by. He also presented the Laodicean message to God’s people, thus showing them their sins and the sins of their fathers. He placed all these realities in the context of the “wrath to come.” The work of the messenger who prepared the way, represented a work by one who had never received an education in the educational system of the people who were being passed by.

Ján Krstiteľ bol poslom, ktorý pripravil cestu pre Posla zmluvy pri prvom naplnení tretej kapitoly Malachiáša, a jeho posolstvo v tomto ohľade malo štvoritý charakter. Jeho dielo zahŕňalo označenie diela očisťovania, ktoré mal vykonať Posol zmluvy, pričom vykonané dielo očisťovania bolo predstavené ako úkon vymetania humna. Označil, že bývalý vyvolený ľud bol v tom čase v procese obchádzania. Takisto predložil Božiemu ľudu laodicejské posolstvo, a tým im ukázal ich hriechy i hriechy ich otcov. Všetky tieto skutočnosti zasadil do kontextu „prichádzajúceho hnevu“. Dielo posla, ktorý pripravil cestu, predstavovalo dielo niekoho, kto nikdy nezískal vzdelanie vo vzdelávacom systéme ľudu, ktorý bol obchádzaný.

> “In John the Baptist the Lord raised up for Himself a messenger to prepare the way of the Lord. He was to bear to the world an unflinching testimony in reproving and denouncing sin. Luke, in announcing his mission and work, says, ‘And he shall go before Him in the spirit and power of Elias, to turn the hearts of the fathers to the children, and the disobedient to the wisdom of the just; to make ready a people prepared for the Lord’ (Luke 1:17).

> „V Jánovi Krstiteľovi si Pán vzbudil posla, aby pripravil cestu Pánovu. Mal niesť svetu neochvejné svedectvo pri karhaní a odsudzovaní hriechu. Lukáš pri oznamovaní jeho poslania a diela hovorí: ‚A pôjde pred Ním v duchu a moci Eliášovej, aby obrátil srdcia otcov k deťom a neposlušných k múdrosti spravodlivých; aby pripravil Pánovi ľud hotový‘ (Lukáš 1,17).“

> “Many of the Pharisees and Sadducees came to the baptism of John, and addressing these, he said, ‘O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: and think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but He that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: He shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner; but He will burn up the chaff with unquenchable fire’ (Matthew 3:7–12).

> „Mnohí farizeji a saduceji prichádzali k Jánovmu krstu, a keď ich oslovil, povedal: ‚Hadie plemeno, kto vám ukázal, ako uniknúť budúcemu hnevu? Prinášajte teda ovocie hodné pokánia; a nenamýšľajte si, že si môžete povedať: Abraháma máme za otca. Lebo hovorím vám, že Boh je schopný aj z týchto kameňov vzbudiť Abrahámovi deti. A sekera je už priložená na koreň stromov; preto každý strom, ktorý neprináša dobré ovocie, sa vytína a hádže do ohňa. Ja vás krstím vodou na pokánie; ale Ten, ktorý prichádza po mne, je mocnejší ako ja; nie som hoden ani len niesť Jeho obuv. On vás bude krstiť Duchom Svätým a ohňom; v Jeho ruke je vejačka a dôkladne prečistí svoje humno a svoju pšenicu zhromaždí do sýpky; ale plevy spáli neuhasiteľným ohňom‘ (Matúš 3:7–12).”

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew My people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 147, 148.

> „Jánov hlas zaznel ako trúba. Jeho poverením bolo: ‚Oznam môjmu ľudu jeho prestúpenie a domu Jákobovmu jeho hriechy‘ (Izaiáš 58,1). Nezískal nijaké ľudské vzdelanie. Jeho učiteľmi boli Boh a príroda. No bol potrebný niekto, kto by pripravil cestu pred Kristom a bol natoľko smelý, aby dal zaznieť svojmu hlasu ako proroci dávnych čias a vyzval skazený národ k pokániu.‘ Selected Messages, zv. 2, 147, 148.

William Miller was the second messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant, and Miller’s person and work had been typified by John the Baptist.

William Miller bol druhým poslom, ktorý pripravil cestu pre Posla zmluvy, a Millerova osoba a dielo boli predobrazené Jánom Krstiteľom.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance.” Early Writings, 233.

> „Tisíce ľudí boli privedené k tomu, aby prijali pravdu, ktorú kázal William Miller, a služobníci Boží boli povolaní v duchu a moci Eliáša, aby zvestovali toto posolstvo. Tak ako Ján, predchodca Ježiša, aj tí, ktorí kázali toto slávnostné posolstvo, cítili sa nútení priložiť sekeru ku koreňu stromu a vyzývať ľudí, aby prinášali ovocie hodné pokánia.“ Early Writings, 233.

The quibbling Jews in the time of Christ had been led to trust in a false message of the Messiah. “Messiah” is the Hebrew word for the Greek word “Christ” which means “anointed”.

Židia, ktorí v čase Krista viedli malicherné spory, boli privedení k tomu, aby dôverovali falošnému posolstvu o Mesiášovi. „Mesiáš“ je hebrejský výraz pre grécke slovo „Christos“, ktoré znamená „pomazaný“.

> The word which God sent unto the children of Israel, preaching peace by Jesus Christ: (he is Lord of all:) That word, I say, ye know, which was published throughout all Judaea, and began from Galilee, after the baptism which John preached; How God anointed Jesus of Nazareth with the Holy Ghost and with power: who went about doing good, and healing all that were oppressed of the devil; for God was with him. Acts 10:36–38.

> Slovo, ktoré Boh poslal synom Izraela, zvestujúc pokoj skrze Ježiša Krista — on je Pánom všetkých —, to slovo, hovorím, znáte, ktoré sa rozhlásilo po celom Judsku a začalo sa od Galiley po krste, ktorý Ján kázal; ako Boh pomazal Ježiša Nazaretského Duchom Svätým a mocou, ktorý chodil, dobre činil a uzdravoval všetkých, ktorých diabol utláčal; lebo Boh bol s ním. Skutky 10:36–38.

Both “messiah” and “Christ” mean “the anointed one”. Christ was anointed at His baptism, so technically He was not the Messiah or the Christ until His baptism. His baptism prophetically aligns with the descent of the angel in Revelation chapter ten, that descended on August 11, 1840, and it also aligns with the descent of the mighty angel of Revelation chapter eighteen, who descended on September 11, 2001. The three prophetic waymarks identify the manifestation of the Holy Spirit in the latter rain.

„Mesiáš“ aj „Kristus“ znamenajú „pomazaný“. Kristus bol pomazaný pri svojom krste, takže technicky nebol Mesiášom ani Kristom až do svojho krstu. Jeho krst je v prorockom súlade so zostúpením anjela v desiatej kapitole Zjavenia, ktorý zostúpil 11. augusta 1840, a je tiež v súlade so zostúpením mocného anjela z osemnástej kapitoly Zjavenia, ktorý zostúpil 11. septembra 2001. Tieto tri prorocké medzníky označujú prejavenie Ducha Svätého v neskorom daždi.

The quibbling Jews held to a misconception, a false prophetic message that the Messiah would bring about a literal earthly kingdom where the nation of Israel would govern the world. It was a false message that promised “peace and prosperity”.

Hašteriaci sa Židia sa pridŕžali mylnej predstavy, falošného prorockého posolstva, že Mesiáš nastolí doslovné pozemské kráľovstvo, v ktorom bude národ Izrael vládnuť svetu. Bolo to falošné posolstvo, ktoré sľubovalo „pokoj a blahobyt“.

William Miller’s message had two major elements. The first was the application of the time prophecies that identified the cleansing of the sanctuary, and the second was his rejection of the Catholic interpretation of the thousand-year millennium that the Protestants were prone to believe. That false view of the millennium identified as a thousand years of peace and prosperity, had been represented by the false view of the Messiah’s kingdom that was held by the quibbling Jews.

Posolstvo Williama Millera malo dva hlavné prvky. Prvým bolo uplatnenie časových proroctiev, ktoré určovali očistenie svätyne, a druhým bolo jeho odmietnutie katolíckeho výkladu tisícročného milénia, ktorému boli protestanti náchylní veriť. Tento falošný názor na milénium, chápané ako tisíc rokov pokoja a prosperity, bol predstavený falošným názorom na Mesiášovo kráľovstvo, ktorý zastávali hašteriaci sa Židia.

Those two witnesses identify a counterfeit latter rain message promising “peace and prosperity” in the third and final fulfillment of the history of the messenger who prepares for the Messenger of the Covenant to suddenly come to His temple. That false latter rain message is identified as a “peace and safety” message, in contrast to the message of John the Baptist who identified that “every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire,” when “the wrath to come” arrives. It was also represented by Miller’s identification that there would be no thousand years of peace, as Catholicism teaches, for when the Lord returns, He will destroy the earth with the brightness of His coming.

Títo dvaja svedkovia označujú falošné posolstvo neskorého dažďa, ktoré sľubuje „pokoj a blahobyt“, v treťom a poslednom naplnení dejín posla, ktorý pripravuje cestu Poslovi zmluvy, aby náhle prišiel do svojho chrámu. Toto falošné posolstvo neskorého dažďa je označené ako posolstvo „pokoj a bezpečnosť“, na rozdiel od posolstva Jána Krstiteľa, ktorý vyhlásil, že „každý strom, ktorý neprináša dobré ovocie, bude vyťatý a hodený do ohňa“, keď príde „budúci hnev“. Bolo to tiež znázornené Millerovým vyhlásením, že nebude nijaké tisícročie pokoja, ako učí katolicizmus, lebo keď sa Pán vráti, zničí zem jasom svojho príchodu.

> And to you who are troubled rest with us, when the Lord Jesus shall be revealed from heaven with his mighty angels, In flaming fire taking vengeance on them that know not God, and that obey not the gospel of our Lord Jesus Christ: Who shall be punished with everlasting destruction from the presence of the Lord, and from the glory of his power. 2 Thessalonians 1:7–9.

> A vám, ktorí ste sužovaní, odpočinutie s nami, keď sa Pán Ježiš zjaví z neba so svojimi mocnými anjelmi, v plameni ohňa vykonávajúc pomstu nad tými, ktorí nepoznajú Boha a neposlúchajú evanjelium nášho Pána Ježiša Krista; tí budú potrestaní večným zahubením od prítomnosti Pána a od slávy jeho moci. 2 Tesaloničanom 1:7–9.

The first two messengers who prepared for the Messenger of the Covenant to enter into covenant with a new chosen people, demonstrate that a false “peace and safety” latter rain message, which was formulated in the third generation of Laodicean Adventism, has been designed by Satan to prevent Laodicean Adventism in the fourth generation from recognizing the role of Islam, as represented in the third Woe.

Prví dvaja poslovia, ktorí pripravovali Posla zmluvy na vstup do zmluvy s novým vyvoleným ľudom, dokazujú, že falošné posolstvo „pokoja a bezpečnosti“ o neskorom daždi, ktoré bolo sformulované v tretej generácii laodicejského adventizmu, bolo navrhnuté satanom tak, aby zabránilo laodicejskému adventizmu vo štvrtej generácii rozpoznať úlohu islamu, ako je znázornená v treťom Beda.

In the purification process that is accomplished for those represented by the sons of Levi, the one who comes after John the Baptist was to thoroughly sweep and “purge” His floor, with the fan that is in His hand. That work is accomplished by His Word.

V procese očisťovania, ktorý sa uskutočňuje pre tých, ktorých predstavujú synovia Léviho, mal ten, ktorý prichádza po Jánovi Krstiteľovi, dôkladne vyčistiť a „prečistiť“ svoje humno vejárom, ktorý má vo svojej ruke. Toto dielo sa uskutočňuje Jeho Slovom.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „Ktorého vejačka je v Jeho ruke, a On dôkladne prečistí svoje humno a zhromaždí svoju pšenicu do sýpky.“ Matúš 3,12. Toto bol jeden z časov preosievania. Slovami pravdy sa plevy oddeľovali od pšenice. Pretože mnohí boli príliš márnivi a samospravodliví, aby prijali napomenutie, príliš milujúci svet, aby prijali život pokory, odvrátili sa od Ježiša. Mnohí robia to isté ešte aj dnes. Duše sú dnes skúšané tak, ako boli skúšaní tí učeníci v synagóge v Kafarnaume. Keď je pravda privedená k srdcu, vidia, že ich život nie je v súlade s Božou vôľou. Vidia potrebu úplnej zmeny v sebe; no nie sú ochotní vziať na seba dielo sebazaprenia. Preto sa hnevajú, keď sú odhalené ich hriechy. Odchádzajú pohoršení, tak ako učeníci opustili Ježiša a reptali: „Tvrdá je to reč; kto ju môže počúvať?“ Túžba vekov, 392.

The message of the latter rain is the “debate” of Habakkuk chapter two, and it is the words of truth, that separate the chaff from the wheat. That separation is the purging accomplished by the Messenger of the Covenant. In Millerite history, the message of Daniel chapter eight, verse fourteen, produced a purging when it first failed and brought about the tarrying time of Habakkuk chapter two and the parable of the ten virgins in Matthew chapter twenty-five. When the message of the Midnight Cry was ultimately fulfilled on October 22, 1844, it produced an even greater purging. Then it was that the Messenger of the Covenant suddenly arrived and began the final purging and purification. The movement that had passed through the first two of three purifications and purging’s, failed the third and was sent to the wilderness of Laodicea in 1863.

Posolstvo neskorého dažďa je „sporom“ druhej kapitoly Habakuka a sú to slová pravdy, ktoré oddeľujú plevy od pšenice. Toto oddelenie je očistením vykonaným Poslom zmluvy. V milleritských dejinách posolstvo Daniela 8,14 prinieslo očistenie, keď pri svojom prvom zlyhaní vyvolalo čas meškania z druhej kapitoly Habakuka a podobenstva o desiatich pannách v Matúšovi 25. Keď sa posolstvo Polnočného volania napokon naplnilo 22. októbra 1844, prinieslo ešte väčšie očistenie. Vtedy Posol zmluvy náhle prišiel a začal konečné prečistenie a očisťovanie. Hnutie, ktoré prešlo prvými dvoma z troch očistení a prečistení, zlyhalo pri treťom a bolo v roku 1863 poslané do pustatiny Laodicey.

In the Millerite history the Protestants were first purged by the words of truth, thereafter the movement of the first angel was purged at the arrival of the third testing message. But those who had been the builders of the Millerite temple during the forty-six years from 1798 unto 1844, failed the third test, which arrived on October 22, 1844, though they perfectly fulfilled the parable of the ten virgins.

V dejinách milleritov boli protestanti najprv očistení slovami pravdy; potom bolo hnutie prvého anjela očistené pri príchode tretieho skúšobného posolstva. No tí, ktorí boli staviteľmi milleritského chrámu počas štyridsiatich šiestich rokov od roku 1798 až do roku 1844, neobstáli v tretej skúške, ktorá prišla 22. októbra 1844, hoci dokonale naplnili podobenstvo o desiatich pannách.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> „Mnohí, ktorí vyšli v ústrety Ženíchovi pod vplyvom posolstiev prvého a druhého anjela, odmietli tretie, posledné skúšobné posolstvo, ktoré má byť dané svetu, a podobný postoj bude zaujatý, keď bude vydané posledné volanie.‟

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> „Každú jednotlivú podrobnosť tohto podobenstva treba starostlivo skúmať. Sme predstavení buď múdrymi, alebo pochabými pannami.“ Review and Herald, 31. októbra 1899.

The prophetic history that began at the arrival of the third angel on October 22, 1844, was a failure, and it ended with the rebellion of 1863. By 1850 Sister White penned the following message.

Prorocké dejiny, ktoré sa začali pri príchode tretieho anjela 22. októbra 1844, boli zlyhaním a skončili sa vzburou roku 1863. Do roku 1850 sestra Whiteová napísala nasledujúce posolstvo.

> “The Lord gave me a view, January 26, which I will relate. I saw that some of the people of God were stupid and dormant; and were but half awake, and did not realize the time we were now living in; and that the ‘man’ with the ‘dirt-brush’ had entered, and that some were in danger of being swept away. I begged of Jesus to save them, to spare them a little longer, and let them see their awful danger, that they might get ready before it should be forever too late. The angel said, ‘Destruction is coming like a mighty whirlwind.’ I begged of the angel to pity and to save those who loved this world, and were attached to their possessions, and were not willing to cut loose from them, and sacrifice them to speed the messengers on their way to feed the hungry sheep, who were perishing for want of spiritual food.

> „Pán mi 26. januára dal videnie, ktoré vyrozprávam. Videla som, že niektorí z Božieho ľudu boli otupení a nečinní; boli len spolovice prebudení a neuvedomovali si čas, v ktorom teraz žijeme; a že vošiel ‚muž‘ s ‚kefou na nečistotu‘ a niektorým hrozilo nebezpečenstvo, že budú zmietnutí. Prosila som Ježiša, aby ich zachránil, aby ich ešte trochu pošetril a dal im uvidieť ich strašné nebezpečenstvo, aby sa mohli pripraviť skôr, než bude navždy príliš neskoro. Anjel povedal: ‚Skaza prichádza ako mocný víchor.‘ Prosila som anjela, aby sa zmiloval a zachránil tých, ktorí milovali tento svet, lipli na svojom majetku a neboli ochotní odpútať sa od neho a obetovať ho, aby urýchlili poslov na ich ceste nasýtiť hladné ovce, ktoré hynuli pre nedostatok duchovného pokrmu.“

> “As I viewed poor souls dying for want of the present truth, and some who professed to believe the truth were letting them die, by withholding the necessary means to carry forward the work of God, the sight was too painful, and I begged of the angel to remove it from me. I saw that when the cause of God called for some of their property, like the young man who came to Jesus, [Matthew 19:16–22.] they went away sorrowful; and that soon the overflowing scourge would pass over and sweep their possessions all away, and then it would be too late to sacrifice earthly goods, and lay up a treasure in heaven.” Review and Herald, April 1, 1850.

> „Keď som videla úbohé duše umierať pre nedostatok prítomnej pravdy a niektorých, ktorí vyznávali, že veria pravde, ako ich nechávali zomierať tým, že zadržiavali potrebné prostriedky na pokračovanie Božieho diela, ten pohľad bol príliš bolestný, a prosila som anjela, aby ho odo mňa odňal. Videla som, že keď Božia vec žiadala časť z ich majetku, podobne ako od mladého muža, ktorý prišiel k Ježišovi, [Matúš 19:16–22.] odchádzali zarmútení; a že čoskoro prejde ponad nich pretekajúci bič a všetok ich majetok odplaví, a potom už bude neskoro obetovať pozemské statky a zhromaždiť si poklad v nebi.“ Review and Herald, 1. apríla 1850.

In 1850, the dirt-brush man had already arrived. On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant had suddenly come to His temple, and He began the work of purging and purifying the sons of Levi.

V roku 1850 muž s kefou na prach už prišiel. Dňa 22. októbra 1844 Posol zmluvy náhle prišiel do svojho chrámu a začal dielo očisťovania a prečisťovania synov Léviho.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “Today souls are being tested and tried, and many are passing over the same ground trodden by those who forsook Christ. When tested by the Word, they reject the divine Teacher. When rebuked because their lives are not in harmony with truth and righteousness, they turn from the Saviour; and their decision, like that of the offended disciples, is never reversed. They walk no more with Christ. Thus are the words fulfilled, ‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’” Signs of the Times, May 15, 1901.

> „Dnes sú duše skúšané a preverované a mnohí prechádzajú tou istou cestou, po ktorej kráčali tí, čo opustili Krista. Keď sú skúšaní Slovom, odmietajú božského Učiteľa. Keď sú karhaní, pretože ich život nie je v súlade s pravdou a spravodlivosťou, odvracajú sa od Spasiteľa; a ich rozhodnutie, podobne ako rozhodnutie pohoršených učeníkov, už nikdy nie je zmenené. Už viac nechodia s Kristom. Tak sa napĺňajú slová: ‚Lopatu má vo svojej ruke a dôkladne prečistí svoje humno a svoju pšenicu zhromaždí do stodoly.‘“ Signs of the Times, 15. mája 1901.

Back to Articles