Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Two

Kniha Daniel – číslo dvadsaťdva

Unveiling the Prophetic Debate: The Methodology of the Latter Rain and the Final Crisis

Odhalenie prorockého sporu: Metodológia neskorého dažďa a záverečnej krízy

Author

Jeff Pippenger

Published

December 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The methodology that is sanctioned by God is specifically identified in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine, where the methodology is represented as “line upon line.” On September 11, 2001 the mighty angel of Revelation eighteen descended, and in so doing, he repeated the descent he had made on August 11, 1840. In both cases, after his descent, Babylon was identified as fallen, and a call was made, and soon will be made again, for those still in her communion to come out. In both cases, the event that fulfilled the prediction had a worldwide impact, for just as the first angel’s message was carried to “every mission station in the world” in 1840 the entire world was impacted and understood the event of September 11, 2001. The prophecy that was fulfilled on August 11, 1840 was a prophecy that identified a restraint being placed upon Islam of the second woe, and immediately after September 11, 2001 a restraint was placed upon Islam of the third Woe.

Metodológia, ktorú Boh schvaľuje, je výslovne označená v Izaiášovi v kapitolách dvadsaťosem a dvadsaťdeväť, kde je táto metodológia predstavená ako „riadok za riadkom“. Dňa 11. septembra 2001 zostúpil mocný anjel zo Zjavenia osemnásť, a tým zopakoval zostúpenie, ktoré vykonal 11. augusta 1840. V oboch prípadoch bol po jeho zostúpení Babylon označený za padlý a zaznela výzva, a čoskoro opäť zaznie, aby tí, ktorí sú ešte stále v jej spoločenstve, vyšli von. V oboch prípadoch mala udalosť, ktorá naplnila predpoveď, celosvetový dosah, lebo tak ako bolo posolstvo prvého anjela v roku 1840 nesené do „každej misijnej stanice na svete“, celý svet bol zasiahnutý a porozumel udalosti z 11. septembra 2001. Proroctvo, ktoré sa naplnilo 11. augusta 1840, bolo proroctvom, ktoré označovalo uvalenie obmedzenia na islam druhého beda, a bezprostredne po 11. septembri 2001 bolo obmedzenie uvalené na islam tretieho beda.

August 11, 1840 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1798, and September 11, 2001 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1989. The primary rule of the movement of the first angel was confirmed on August 11, 1840, and the rule was the day for a year principle. The primary rule of the movement of the third angel was confirmed on September 11, 2001. The rule being that truth is established by bringing “line upon line,” demonstrating that the end is illustrated by the beginning, and that history repeats. The prophetic event of September 11, 2001 is not only established by Sister White’s direct words, but more significantly by the fact that the events perfectly paralleled the same waymark in Millerite history. What was recognized with the event of August 11, 1840 was not the fulfillment of the prophecy, so much as the soundness of the methodology adopted by Miller and his associates.

11. august 1840 predstavuje zmocnenie posolstva, ktoré bolo odpečatené v čase konca v roku 1798, a 11. september 2001 predstavuje zmocnenie posolstva, ktoré bolo odpečatené v čase konca v roku 1989. Základné pravidlo hnutia prvého anjela bolo potvrdené 11. augusta 1840 a týmto pravidlom bol princíp deň za rok. Základné pravidlo hnutia tretieho anjela bolo potvrdené 11. septembra 2001. Týmto pravidlom je, že pravda sa ustanovuje predkladaním „riadku za riadkom“, čím sa ukazuje, že koniec je znázornený začiatkom a že dejiny sa opakujú. Prorocká udalosť z 11. septembra 2001 nie je potvrdená iba priamymi slovami sestry Whiteovej, ale ešte významnejšie skutočnosťou, že udalosti dokonale prebiehali súbežne s tým istým medzníkom v milleritských dejinách. To, čo bolo rozpoznané pri udalosti z 11. augusta 1840, nebolo ani tak naplnenie proroctva, ako skôr správnosť metodológie, ktorú prijal Miller a jeho spolupracovníci.

> “The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 335.

> „Táto udalosť presne splnila predpoveď. Keď sa to stalo známym, zástupy boli presvedčené o správnosti zásad prorockého výkladu, ktoré prijal Miller a jeho spolupracovníci, a adventnému hnutiu bol daný podivuhodný impulz. Muži vzdelaní a významného postavenia sa spojili s Millerom tak v kázaní, ako aj vo vydávaní jeho názorov, a od roku 1840 do roku 1844 sa dielo rýchlo šírilo.“ Veľký spor vekov, 335.

On September 11, 2001, when the latter rain began to be measured, the “debate” was and still is over true or false methodology. The prophecies of the Millerite movement are set forth on both the 1843 and the 1850 charts, which Sister White endorses as being designed by the Lord, and also as a fulfillment of Habakkuk chapter two. The message of the Millerites that was produced through “the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and” which thereafter produced the “wonderful impetus” that empowered the message of the Midnight Cry, had been represented upon the two sacred charts. The prophecies represented upon those two sacred charts were identified and established by Miller’s prophetic rules. The charts were a fulfillment of the command in Habakkuk to visually represent the prophecies that had been established by Miller’s methodology upon “tables,” in the plural. Habakkuk chapter two, identifies and is directly connected to the “debate” of Isaiah chapter twenty-seven.

Dňa 11. septembra 2001, keď sa začal odmeriavať neskorý dážď, „debata“ sa týkala a stále týka pravej alebo falošnej metodológie. Proroctvá milleritského hnutia sú predložené na mape z roku 1843 aj na mape z roku 1850, ktoré sestra Whiteová schvaľuje ako navrhnuté Pánom a zároveň ako naplnenie druhej kapitoly Habakuka. Posolstvo milleritov, ktoré vzniklo prostredníctvom „zásad prorockého výkladu prijatých Millerom a jeho spolupracovníkmi“ a ktoré následne prinieslo „podivuhodný impulz“, jenž zmocnil posolstvo Polnočného volania, bolo znázornené na týchto dvoch posvätných mapách. Proroctvá znázornené na týchto dvoch posvätných mapách boli určené a ustanovené Millerovými prorockými pravidlami. Mapy boli naplnením príkazu v Habakukovi, aby sa proroctvá, ktoré boli ustanovené Millerovou metodológiou, vizuálne znázornili na „tabuliach“ v množnom čísle. Druhá kapitola Habakuka označuje a je priamo spojená s „debatou“ v dvadsiatej siedmej kapitole Izaiáša.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Postavím sa na svoju stráž a postavím sa na vežu, budem pozorovať, aby som videl, čo mi povie a čo odpoviem, keď budem karhaný. Habakuk 2,1.

The word “reproved” in the verse means ‘argued with.’ Habakkuk, representing both the watchmen of the movement of the first and third angels, was going to be argued with, and he wished to understand what he was to answer when the debate began. The answer in the history of the first angel was the production of the two sacred charts, and the answer in the history of the movement of the third angel was the production of the prophetic series titled, Habakkuk’s Two Tables. The charts and the series were built upon the methodology represented in each of those respective histories. In Habakkuk, the methodology represents what the watchmen use to establish the message, and it also identifies the issue that is “debated,” which in turn produces two classes of worshippers.

Slovo „karhal“ v tomto verši znamená „priečil sa“ či „viedol spor“. Habakuk, predstavujúci strážcov hnutia prvého i tretieho anjela, mal byť predmetom sporu a túžil porozumieť, čo má odpovedať, keď sa rozprava začne. Odpoveďou v dejinách prvého anjela bolo vytvorenie dvoch posvätných máp a odpoveďou v dejinách hnutia tretieho anjela bolo vytvorenie prorockej série nazvanej Habakukove dve tabule. Mapy i séria boli vybudované na metodológii predstavenej v každej z týchto príslušných dejinných línií. V Habakukovi metodológia predstavuje to, čo strážcovia používajú na ustanovenie posolstva, a zároveň označuje otázku, o ktorej sa „vedie spor“, čo následne vytvára dve triedy ctiteľov.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Postavím sa na svoju stráž a postavím sa na vežu; budem bdieť, aby som videl, čo mi povie a čo odpoviem na svoje pokarhanie. A Hospodin mi odpovedal a riekol: Zapíš videnie a urob ho zreteľným na tabule, aby ten, kto ho číta, mohol bežať. Lebo videnie je ešte na určený čas, ale na konci prehovorí a nesklame; ak aj mešká, čakaj naň, lebo iste príde, neomešká sa. Hľa, duša toho, kto sa povyšuje, nie je v ňom priama; ale spravodlivý bude žiť zo svojej viery. Habakuk 2:1–4.

One class is justified by faith, and the other class is lifted up in soul, as represented by the Pharisee and the Publican. The Pharisees trusted in a methodology that was based upon custom and tradition, and the Pharisee also represented a religious system who maintained control of their flock by implementing a hierarchical system governed by those who professed to be the chosen people of God, and the defenders of truth, but who ultimately participated in the crucifixion of the Truth. The prophetic “debate” of Isaiah chapter twenty-seven, is over true and false biblical methodology. The antagonists in the “debate” are those who follow the methodology of the Elijah for that time, and the long-established system of theological experts, that is typified by the Sanhedrin in the time of Christ.

Jedna trieda je ospravedlnená vierou a druhá trieda je povýšená na duchu, ako to predstavujú farizej a mýtnik. Farizeji dôverovali metodológii založenej na zvyku a tradícii a farizej tiež predstavoval náboženský systém, ktorý si udržiaval kontrolu nad svojím stádom zavedením hierarchického systému spravovaného tými, ktorí sa vyhlasovali za vyvolený Boží ľud a za obrancov pravdy, no ktorí sa napokon podieľali na ukrižovaní Pravdy. Prorocká „rozprava“ v dvadsiatej siedmej kapitole Izaiáša sa týka pravej a falošnej biblickej metodológie. Protivníkmi v tejto „rozprave“ sú tí, ktorí nasledujú metodológiu Eliáša pre daný čas, a dávno ustanovený systém teologických znalcov, ktorý je v Kristovej dobe predobrazený Sanhedrinom.

Chapter twenty-seven identifies that the “debate” begins when he “stayeth,” or when God restrains “his rough wind,” in the “day of the east wind.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged.” The word “purged” means atoned for, and represents the blotting out of sin in the investigative judgment. The methodology that is debated over, represents the test that must be passed, if the sins of God’s people are to be blotted out. The methodology of Elijah as a test is represented in the history of Christ, where we have been forewarned that in that time, those who rejected the message of John the Baptist (who Christ identified as Elijah), could not be benefitted by the teachings of Jesus.

Dvadsiata siedma kapitola poukazuje na to, že „spor“ sa začína, keď „zadržiava“, alebo keď Boh obmedzuje „svoj prudký vietor“ v „deň východného vetra“. „S mierou, keď vyráža, budeš sa s ním prieť; on zadržuje svoj prudký vietor v deň východného vetra. Preto bude týmto zmytá neprávosť Jákobova.“ Slovo „zmytá“ znamená zmierená a predstavuje vymazanie hriechu vo vyšetrujúcom súde. Metodológia, o ktorej sa vedie spor, predstavuje skúšku, ktorou treba prejsť, ak majú byť hriechy Božieho ľudu vymazané. Metodológia Eliáša ako skúška je znázornená v dejinách Krista, kde sme boli vopred upozornení, že v tom čase tí, ktorí odmietli posolstvo Jána Krstiteľa (ktorého Kristus označil za Eliáša), nemohli mať úžitok z Ježišovho učenia.

The message of the latter rain is represented as the teachings of Jesus, for He is the Word, and more than this, the latter rain is represented as “the refreshing”, which is defined as “the presence of the Lord”.

Posolstvo neskorého dažďa je predstavené ako učenie Ježiša, lebo On je Slovo; a navyše je neskorý dážď predstavený ako „občerstvenie“, ktoré je definované ako „prítomnosť Pána“.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you. Acts 3:19, 20.

> Čiňte teda pokánie a obráťte sa, aby boli vaše hriechy vyhladené, keď prídu časy občerstvenia od tváre Pánovej; a aby vám poslal Ježiša Krista, ktorý vám bol predtým zvestovaný. Skutky 3:19, 20

Sister White identifies that the angel that descended in Revelation chapter ten, on August 11, 1840, “was no less a personage than Jesus Christ.” The angel that descended on September 11, 2001, would therefore be “no less a personage than Jesus Christ.” His descent in either history identifies the beginning of the prophetic “debate” over true or false methodology, for it is represented by the book in His hand that God’s people were commanded to eat. When in Galilee, Jesus instructed the disciples that they must eat His flesh and drink His blood, for He claimed there that He was the bread sent down from heaven. He lost more disciples there than any other point in his ministry, and those that left, never returned. Those that left, did so because they chose to analyze His teachings with the false methodology of taking His words in their literal sense, instead of applying them in the correct spiritual sense. The “debate” of Isaiah twenty-seven, is a prophetic waymark that has several witnesses to establish that it represents an established professed system of biblical analysis in confrontation with the methodology represented by the Elijah messenger.

Sestra Whiteová uvádza, že anjel, ktorý zostúpil v desiatej kapitole Zjavenia, 11. augusta 1840, „nebol nik iný než Ježiš Kristus“. Anjel, ktorý zostúpil 11. septembra 2001, by teda takisto „nebol nik iný než Ježiš Kristus“. Jeho zostúpenie v oboch dejinách označuje začiatok prorockej „rozpravy“ o pravej alebo falošnej metodológii, lebo je znázornené knihou v Jeho ruke, ktorú Božiemu ľudu bolo prikázané zjesť. Keď bol Ježiš v Galilei, poučil učeníkov, že musia jesť Jeho telo a piť Jeho krv, lebo tam vyhlásil, že je chlebom zostúpeným z neba. Tam stratil viac učeníkov než v ktoromkoľvek inom bode svojej služby a tí, čo odišli, sa už nikdy nevrátili. Tí, čo odišli, tak urobili preto, že sa rozhodli posudzovať Jeho učenie podľa falošnej metodológie, totiž že Jeho slová chápali v ich doslovnom zmysle, namiesto toho, aby ich správne uplatnili v duchovnom zmysle. „Rozprava“ z Izaiáša dvadsaťsedem je prorockým medzníkom, ktorý má viacerých svedkov na potvrdenie toho, že predstavuje ustálený vyznávaný systém biblickej analýzy v konfrontácii s metodológiou predstavovanou Eliášovým poslom.

It marks a specific point in the progressive passing by of the former covenant and chosen people of God, and the beginning of the covenant relationship with those “who in times past, were not the people of God.” The “debate,” more importantly represents the beginning of the period of time that concludes with the soon-coming Sunday law. The Alpha and Omega always represents the end with the beginning, and in so doing the very “debate” becomes a symbol of one of the sins of our fathers, that must be acknowledged and confessed, in order to fulfill the Leviticus twenty-six prayer.

Označuje konkrétny bod v postupnom pominúvaní bývalej zmluvy a vyvoleného Božieho ľudu a začiatok zmluvného vzťahu s tými, „ktorí kedysi neboli Božím ľudom“. „Debata“ navyše, a čo je dôležitejšie, predstavuje začiatok časového obdobia, ktoré sa uzatvára čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom. Alfa i Omega vždy predstavuje koniec spolu so začiatkom, a tak sa samotná „debata“ stáva symbolom jedného z hriechov našich otcov, ktorý musí byť uznaný a vyznaný, aby sa naplnila modlitba z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika.

Daniel’s prayer of chapter nine, represents the prayer that must be offered at the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven. That period of time is represented in Isaiah twenty-seven as the period when “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour.”

Danielova modlitba v deviatej kapitole predstavuje modlitbu, ktorá musí byť prednesená na záver troch a pol dňa zo Zjavenia jedenástej kapitoly. Toto časové obdobie je v Izaiášovi dvadsiatej siedmej kapitole predstavené ako obdobie, keď „opevnené mesto bude spustošené a príbytok opustený a ponechaný ako pustatina; tam sa bude pásť teľa a tam bude ležať a obžierať jeho vetvy. Keď jeho ratolesti uschnú, budú odlomené; prídu ženy a zapália ich, lebo je to ľud bez rozumnosti; preto ten, ktorý ich učinil, sa nad nimi nezmiluje, a ten, ktorý ich utvoril, im nepreukáže priazeň.“

The two witnesses are shown “no favor,” for they proclaimed a false prediction that ushered in the “wilderness” period of three and a half days. They then became a “people of no understanding,” though they previously had been the “defenced city.” That city then became “desolate” and a “habitation” that was “forsaken”. It became dead dry bones lying in the street of the city of Sodom and Egypt. When the dead are then called to arise, they are tested by the sins of their fathers, which includes the “debate” at the beginning of the period that starts with the empowerment of the first message and ends with the arrival of the third message. The debate is whether to accept or reject the methodology represented by the Elijah of their history. In 1863, the fathers of Adventism rejected the message of Moses’ “seven times,” that had been presented by Elijah.

Dvom svedkom sa neprejavuje „nijaká priazeň“, pretože hlásali falošnú predpoveď, ktorá uviedla obdobie „púšte“ trvajúce tri a pol dňa. Potom sa stali „ľudom bez porozumenia“, hoci predtým boli „opevneným mestom“. Toto mesto sa potom stalo „spustošeným“ a „príbytkom“, ktorý bol „opustený“. Stalo sa mŕtvymi suchými kosťami ležiacimi na ulici mesta Sodomy a Egypta. Keď sú potom mŕtvi povolaní, aby povstali, sú skúšaní hriechmi svojich otcov, čo zahŕňa aj „spor“ na začiatku obdobia, ktoré sa začína zmocnením prvého posolstva a končí príchodom tretieho posolstva. Predmetom sporu je, či prijať alebo odmietnuť metodológiu predstavovanú Eliášom ich dejín. V roku 1863 otcovia adventizmu odmietli posolstvo Mojžišových „sedemkrát“, ktoré predložil Eliáš.

Beginning in July, of 2023 the withered boughs of Isaiah twenty-seven must decide if they will repeat the sins of the church in Galilee, and the history of 1863, as well as the history of September 11, 2001. To reject the methodology represented by Habakkuk chapter two, and Isaiah twenty-seven, and by Elijah, John the Baptist and William Miller is to repeat the sins of our fathers, instead of being benefited by the sacred ensamples that were record for those upon whom the ends of the earth have come.

Počnúc júlom 2023 musia uschnuté ratolesti Izaiáša dvadsiatej siedmej kapitoly rozhodnúť, či budú opakovať hriechy cirkvi v Galilei a dejiny roku 1863, ako aj dejiny 11. septembra 2001. Zavrhnuť metodológiu predstavenú v druhej kapitole Habakuka a v Izaiášovi dvadsiatej siedmej kapitole, ako aj Eliášom, Jánom Krstiteľom a Williamom Millerom, znamená opakovať hriechy našich otcov namiesto toho, aby sme mali úžitok zo svätých príkladov, ktoré boli zaznamenané pre tých, na ktorých prišli konce sveta.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. There hath no temptation taken you but such as is common to man: but God is faithful, who will not suffer you to be tempted above that ye are able; but will with the temptation also make a way to escape, that ye may be able to bear it. Wherefore, my dearly beloved, flee from idolatry. I speak as to wise men; judge ye what I say. 1 Corinthians 10:11–15.

> A toto všetko sa im stalo ako príklady a bolo napísané na naše napomenutie, ku ktorým prišli končiny vekov. Preto ten, kto sa domnieva, že stojí, nech si dáva pozor, aby nepadol. Nepostihlo vás iné pokušenie, iba ľudské; ale verný je Boh, ktorý nedopustí, aby ste boli pokúšaní nad svoju schopnosť, ale s pokušením dá aj východisko, aby ste ho mohli zniesť. Preto, moji milovaní, utekajte pred modlárstvom. Hovorím ako múdrym; posúďte sami, čo hovorím. 1. Korinťanom 10:11–15.

The sacred methodology establishes the message of the Midnight Cry, which is the latter rain message. That message, when eaten spiritually produces a corresponding experience as certainly as Daniel and the three worthies’ diet of pulse, produced a fairer and fatter countenance. But in Habakkuk chapter two, the stumbling block for those who reject the offer of justification by faith, is pride which prevents them from following on to know the Lord. If there is ever a time when God’s people cannot put off the work of accepting the true methodology, and eating the message from the angel’s hand, it is now!

Posvätná metodológia ustanovuje posolstvo Polnočného volania, ktoré je posolstvom neskorého dažďa. Toto posolstvo, keď je duchovne prijaté ako pokrm, vytvára zodpovedajúcu skúsenosť rovnako isto, ako Danielova a troch mužov hodných úcty strava z rastlinnej potravy spôsobila krajší a plnší vzhľad tváre. No v druhej kapitole Abakuka je kameňom úrazu pre tých, ktorí odmietajú ponuku ospravedlnenia vierou, pýcha, ktorá im bráni pokračovať v poznávaní Hospodina. Ak niekedy nastal čas, keď Boží ľud nemôže odkladať dielo prijatia pravej metodológie a prijatia posolstva z ruky anjela ako pokrmu, je to teraz!

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nesmieme čakať na neskorý dážď. Prichádza na všetkých, ktorí rozpoznajú a privlastnia si rosu a prehánky milosti, ktoré na nás padajú. Keď zhromažďujeme úlomky svetla, keď si vážime isté milosrdenstvá Boha, ktorý rád vidí, že Mu dôverujeme, potom sa splní každé zasľúbenie. ‚Lebo ako zem vydáva svoj výhonok a ako záhrada dáva vzísť tomu, čo je v nej zasiate, tak Pán Hospodin spôsobí, aby spravodlivosť a chvála vyrašili pred všetkými národmi.‘ Izaiáš 61:11. Celá zem má byť naplnená Božou slávou.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, zväzok 7, 984.

God’s prophetic Word has identified that when the great buildings of New York City were thrown down, the angel of Revelation eighteen would descend and “Revelation eighteen, verses one through three would be fulfilled.” Isaiah twenty-seven identifies that time as the “day of the east wind,” and it is the time when “the rough wind” is restrained. “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” Sister White identifies the very same time.

Božie prorocké Slovo označilo, že keď budú veľké budovy mesta New York zrútené, zostúpi anjel zo Zjavenia osemnástej kapitoly a „Zjavenie osemnástej kapitoly, verše jeden až tri, sa naplnia“. Izaiáš dvadsaťsedem označuje ten čas ako „deň východného vetra“ a je to čas, keď je „prudký vietor“ zadržaný. „S mierou, keď ju vypúšťa, budeš sa s ňou prieť; svoj prudký vietor zadržiava v deň východného vetra.“ Sestra Whiteová označuje ten istý čas.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „V tom čase, keď sa dielo spasenia bude uzatvárať, príde na zem súženie a národy sa budú hnevať, no budú zadržiavané, aby neprekazili dielo tretieho anjela. V tom čase príde ‚neskorý dážď‘, čiže občerstvenie od prítomnosti Pána, aby dal moc mocnému hlasu tretieho anjela a pripravil svätých, aby obstáli v období, keď bude vyliatych sedem posledných rán.“ Early Writings, 85.

The power that angers the nations arrived when the latter rain began to fall. But as soon as that power angered the nations, it was held in check, for Isaiah recorded that he “stayeth his rough wind.” The rough wind, is the east wind, and that wind is restrained when the latter rain begins to sprinkle, and the work of salvation is closing. The closing work of salvation is the sealing time. “Line upon line” the rough, or east wind that is restrained during the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the four winds of Revelation chapter seven.

Moc, ktorá roznecuje národy k hnevu, prišla vtedy, keď začal padať pozdný dážď. No len čo táto moc rozhnevala národy, bola zadržaná, lebo Izaiáš zaznamenal, že on „zadržiava svoj prudký vietor“. Prudký vietor je východný vietor a tento vietor je zadržaný, keď pozdný dážď začína kropiť a dielo spasenia sa uzatvára. Záverečné dielo spasenia je čas pečatenia. „Riadok za riadkom“ ten prudký, čiže východný vietor, ktorý je zadržaný počas pečatenia stoštyridsaťštyritisíc, sú štyri vetry zo siedmej kapitoly Zjavenia.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> A potom som videl štyroch anjelov stáť na štyroch uhloch zeme; zadržiavali štyri vetry zeme, aby vietor nevial na zem, ani na more, ani na nijaký strom. A videl som iného anjela vystupovať od východu slnka, ktorý mal pečať živého Boha; a zvolal mocným hlasom na štyroch anjelov, ktorým bolo dané škodiť zemi a moru, hovoriac: Neškoďte zemi ani moru, ani stromom, dokiaľ neoznačíme pečaťou služobníkov nášho Boha na ich čelách. Zjavenie 7:1–3.

The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem. There Christ, for the only time in His life, rode upon an ass (a symbol of Islam), and Lazarus led the procession into Jerusalem. Sister White identifies Lazarus as the symbol of the seal in that history.

Zapečatenie sto štyridsaťštyri tisíc bolo predobrazené Kristovým triumfálnym vstupom do Jeruzalema. Tam Kristus po jediný raz vo svojom živote jazdil na oslovi (symbole islamu) a Lazár viedol sprievod do Jeruzalema. Sestra Whiteová označuje Lazára za symbol pečate v tejto dejinnej udalosti.

> “In delaying to come to Lazarus, Christ had a purpose of mercy toward those who had not received Him. He tarried, that by raising Lazarus from the dead He might give to His stubborn, unbelieving people another evidence that He was indeed ‘the resurrection, and the life.’ He was loath to give up all hope of the people, the poor, wandering sheep of the house of Israel. His heart was breaking because of their impenitence. In His mercy He purposed to give them one more evidence that He was the Restorer, the One who alone could bring life and immortality to light. This was to be an evidence that the priests could not misinterpret. This was the reason of His delay in going to Bethany. This crowning miracle, the raising of Lazarus, was to set the seal of God on His work and on His claim to divinity.” The Desire of Ages, 528, 529.

> „Tým, že Kristus meškal prísť k Lazárovi, mal zámer milosrdenstva voči tým, ktorí Ho neprijali. Zostal, aby vzkriesením Lazára z mŕtvych dal svojmu tvrdohlavému, neveriacemu ľudu ďalší dôkaz, že On je skutočne ‚vzkriesenie a život‘. Nerád sa vzdával všetkej nádeje na tento ľud, na úbohé, blúdiace ovce domu Izraelovho. Jeho srdce pukalo pre ich nekajúcnosť. Vo svojom milosrdenstve zamýšľal dať im ešte jeden dôkaz, že On je Obnoviteľ, Ten, ktorý jediný môže vyniesť na svetlo život a nesmrteľnosť. Toto malo byť dôkazom, ktorý kňazi nemohli nesprávne vyložiť. To bol dôvod Jeho odkladu ísť do Betánie. Tento vrcholný zázrak, vzkriesenie Lazára, mal spečatiť Božím schválením Jeho dielo i Jeho nárok na božstvo.“ Túžba vekov, 528, 529.

The tarrying time that began on July 18, 2020 is represented by Christ’s tarrying before He resurrected Lazarus. The tarrying time of Revelation chapter eleven, ends at the conclusion of the three and a half days. During those days the two witnesses laid dead in the street. And just as Lazarus was to be resurrected following a tarrying time, so too were John’s two witnesses. Once resurrected they lead the procession into Jerusalem, representing the “seal of God,” and the “crowning miracle” that testifies to Christ’s divinity. The resurrection identifies the conclusion of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which takes place while the four winds, the east wind, the rough wind, that arrived on September 11, 2001, is held in check.

Čas meškania, ktorý sa začal 18. júla 2020, je znázornený Kristovým meškaním predtým, než vzkriesil Lazára. Čas meškania v jedenástej kapitole Zjavenia sa končí na záver troch a pol dňa. Počas tých dní ležali dvaja svedkovia mŕtvi na ulici. A tak ako mal byť Lazár vzkriesený po čase meškania, tak to bolo aj s dvoma Jánovými svedkami. Keď boli vzkriesení, vedú sprievod do Jeruzalema, predstavujúc „pečať Božiu“ a „korunujúci zázrak“, ktorý svedčí o Kristovom božstve. Vzkriesenie označuje ukončenie pečatenia stoštyridsaťštyritisíc, ktoré prebieha, kým sú štyri vetry, východný vietor, prudký vietor, ktorý prišiel 11. septembra 2001, zadržiavané.

In the hour that is the Sunday law, those winds are released to bring retributive judgment upon the earth beast of Revelation thirteen. They are now even slipping through the fingers of those four angels that are restraining them during the sealing period. One of the most profound references in the Spirit of Prophecy relating to the day of the east wind is found in Testimonies, volume nine. That volume begins the inspired words on page eleven, so it begins symbolically on “nine-eleven”. The title of the chapter is, “The Final Crisis”, but it is also the first chapter of a section titled, “For the Coming of the King”.

V hodine, ktorou je nedeľný zákon, budú tie vetry uvoľnené, aby priniesli odplatný súd na zemskú šelmu zo zjavenia trinástej kapitoly. Už teraz sa dokonca prekĺzavajú pomedzi prsty tých štyroch anjelov, ktorí ich zadržiavajú počas obdobia pečatenia. Jeden z najhlbších odkazov v Duchu proroctva, vzťahujúci sa na deň východného vetra, sa nachádza v Testimonies, zväzok deväť. Tento zväzok sa začína inšpirovanými slovami na strane jedenásť, takže sa symbolicky začína na „deväť-jedenásť“. Názov kapitoly je „Posledná kríza“, ale je to zároveň aj prvá kapitola oddielu s názvom „Pre príchod Kráľa“.

There is no evidence that the section and title of the chapter were purposely manipulated by the editors that compiled the volume, yet the coming of the King, is easily recognized as the coming of the bridegroom, which in the parable of the ten virgins occurs with the midnight crisis that is produced in the virgins, by the presence or lack of oil in their vessels. The midnight crisis that is now arriving, is as the title represents—the last crisis for the ten virgins. In that crisis they manifest whether they have the oil, or they don’t. The oil is not simply the Holy Spirit, it is precisely defined as the Holy Spirit, and also as the correct message, and also as the correct character.

Neexistuje nijaký dôkaz, že oddiel a názov kapitoly boli úmyselne zmanipulované redaktormi, ktorí zostavili tento zväzok; príchod Kráľa je však ľahko rozpoznateľný ako príchod ženícha, ktorý sa v podobenstve o desiatich pannách odohráva v polnočnej kríze vyvolanej v pannách prítomnosťou alebo nedostatkom oleja v ich nádobách. Polnočná kríza, ktorá teraz prichádza, je taká, ako to vyjadruje názov — posledná kríza pre desať panien. V tejto kríze vyjde najavo, či majú olej, alebo ho nemajú. Olej nie je jednoducho Duch Svätý; je presne vymedzený ako Duch Svätý, a tiež ako správne posolstvo, a tiež ako správny charakter.

The correct methodology establishes the correct message of the Midnight Cry, and that message, received and acted upon, produces the correct character. That character in the last crisis is the character that receives the seal of God. The process of sealing God’s people began at the arrival of the day of the east wind, on September 11, 2001. The message of that time was then to be eaten. Whether to eat or not to eat is represented by Isaiah’s “debate,” and also by Habakkuk’s question of what the watchmen should answer in the argument. The tarrying time of Matthew twenty-five and Habakkuk concludes with the representation of two classes of worshippers. The tarrying time, represented by three and a half days in Revelation chapter eleven, is almost finished.

Správna metodológia ustanovuje správne posolstvo Polnočného volania a toto posolstvo, prijaté a podľa neho konané, vytvára správny charakter. Tento charakter je v poslednej kríze charakterom, ktorý prijíma Božiu pečať. Proces pečatenia Božieho ľudu sa začal príchodom dňa východného vetra 11. septembra 2001. Posolstvo tohto času malo byť potom zjedené. To, či jesť alebo nejesť, je znázornené Izaiášovou „rozpravou“ a tiež Habakukovou otázkou, čo majú strážcovia odpovedať v spore. Čas meškania v Matúšovi dvadsaťpäť a v Habakukovi sa uzatvára zobrazením dvoch tried uctievačov. Čas meškania, znázornený tromi a pol dňami v jedenástej kapitole Zjavenia, je takmer ukončený.

That tarrying time is also represented at the beginning of the chapter in volume nine, with a passage from Hebrews, where Paul paraphrases verse four of Habakkuk chapter two. Paul’s reference places Habakkuk two in the movement of the third angel, for it is in that history that Christ moved into the Most Holy Place, and in that history the light of His high priestly ministry was revealed, and it is in the book of Hebrews that Paul is revealing the clearest revelation of Christ’s high priestly ministry in God’s Word.

Toto obdobie meškania je tiež znázornené na začiatku kapitoly v deviatom zväzku úryvkom z Listu Hebrejom, kde Pavol parafrázuje štvrtý verš druhej kapitoly Habakuka. Pavlova zmienka zaraďuje Habakuka 2 do hnutia tretieho anjela, pretože práve v tejto dejinnej etape Kristus vstúpil do Najsvätejšieho miesta a v tejto dejinnej etape bolo zjavené svetlo Jeho veľkňazskej služby; a práve v Liste Hebrejom Pavol podáva najjasnejšie zjavenie Kristovej veľkňazskej služby v Božom Slove.

Habakkuk two in the movement of the first angel did not yet recognize the movement of Christ into the Most Holy Place, for it did not happen until the end of the proclamation of the Midnight Cry. The tarrying time referenced by Paul, is the tarrying time of Habakkuk and Matthew, but it is the tarrying time that would begin on July 18, 2020. The last verse of Habakkuk two represents the conclusion of the Midnight Cry in the Millerite history, and the arrival of the third angel:

Habakuk 2 v hnutí prvého anjela ešte nerozpoznal pohyb Krista do Najsvätejšieho miesta, lebo k nemu došlo až na konci ohlasovania Polnočného volania. Čas meškania, na ktorý odkazuje Pavol, je časom meškania u Habakuka a v Matúšovi, no je to čas meškania, ktorý sa mal začať 18. júla 2020. Posledný verš Habakuka 2 predstavuje záver Polnočného volania v milleritskej histórii a príchod tretieho anjela:

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Ale Hospodin je vo svojom svätom chráme; nech pred ním mlčí celá zem. Habakuk 2:20.

Testimonies, volume nine emphasizes, beginning on page eleven (nine-eleven), the parable of the ten virgins, the tarrying time and its connection with Habakkuk and Matthew, and the final crisis and September 11, 2001, when the prophetic debate arrived.

Svedectvá, deviaty zväzok, zdôrazňujú, počnúc stranou jedenásť (9-11), podobenstvo o desiatich pannách, čas meškania a jeho súvislosť s Habakukom a Matúšom, ako aj záverečnú krízu a 11. september 2001, keď nastal prorocký spor.

> “Section 1—For the Coming of the King

> „Oddiel 1 — Pre príchod Kráľa“

> “‘Yet a little while, and He that shall come will come, and will not tarry.’ Hebrews 10:37.

> „Lebo ešte máličko, preveľmi máličko, a Ten, ktorý má prísť, príde a nebude meškať.“ Hebrejom 10:37.

> “The Last Crisis

> „Posledná kríza“

> “We are living in the time of the end. The fast-fulfilling signs of the times declare that the coming of Christ is near at hand. The days in which we live are solemn and important. The Spirit of God is gradually but surely being withdrawn from the earth. Plagues and judgments are already falling upon the despisers of the grace of God. The calamities by land and sea, the unsettled state of society, the alarms of war, are portentous. They forecast approaching events of the greatest magnitude.

> „Žijeme v čase konca. Rýchlo sa napĺňajúce znamenia čias vyhlasujú, že príchod Krista je blízko. Dni, v ktorých žijeme, sú vážne a významné. Duch Boží je postupne, ale isto odnímaný zo zeme. Na pohŕdačov Božou milosťou už dopadajú rany a súdy. Pohromy na súši i na mori, nepokojný stav spoločnosti, poplachy vojny, sú výstražné. Predznamenávajú blížiace sa udalosti najväčšieho významu.

> “The agencies of evil are combining their forces and consolidating. They are strengthening for the last great crisis. Great changes are soon to take place in our world, and the final movements will be rapid ones.

> „Mocnosti zla spájajú svoje sily a zjednocujú sa. Posilňujú sa pre poslednú veľkú krízu. V našom svete sa čoskoro odohrajú veľké zmeny a záverečné udalosti budú rýchle.“

> “The condition of things in the world shows that troublous times are right upon us. The daily papers are full of indications of a terrible conflict in the near future. Bold robberies are of frequent occurrence. Strikes are common. Thefts and murders are committed on every hand. Men possessed of demons are taking the lives of men, women, and little children. Men have become infatuated with vice, and every species of evil prevails.

> Stav vecí vo svete ukazuje, že tiesnivé časy sú bezprostredne pred nami. Denná tlač je plná náznakov strašného konfliktu v blízkej budúcnosti. Smelé lúpeže sa vyskytujú často. Štrajky sú bežné. Krádeže a vraždy sa páchajú na všetky strany. Muži posadnutí démonmi berú životy mužov, žien i malých detí. Ľudia sa stali zaslepenými neresťou a prevláda každý druh zla.

> “The enemy has succeeded in perverting justice and in filling men’s hearts with the desire for selfish gain.

> „Nepriateľovi sa podarilo prevrátiť spravodlivosť a naplniť srdcia ľudí túžbou po sebeckom zisku.״

> “‘Justice standeth afar off: for truth is fallen in the street, and equity cannot enter.’ Isaiah 59:14. In the great cities there are multitudes living in poverty and wretchedness, well-nigh destitute of food, shelter, and clothing; while in the same cities are those who have more than heart could wish, who live luxuriously, spending their money on richly furnished houses, on personal adornment, or worse still, upon the gratification of sensual appetites, upon liquor, tobacco, and other things that destroy the powers of the brain, unbalance the mind, and debase the soul. The cries of starving humanity are coming up before God, while by every species of oppression and extortion men are piling up colossal fortunes.

> „‚Právo stojí opodiaľ, lebo pravda padla na ulici a spravodlivosť nemôže vojsť.‘ Izaiáš 59,14. Vo veľkých mestách žijú zástupy ľudí v chudobe a biede, takmer bez jedla, prístrešia a odevu; zatiaľ čo v tých istých mestách sú aj takí, ktorí majú viac, než by si srdce mohlo priať, žijú v prepychu a míňajú svoje peniaze na bohato zariadené domy, na osobné ozdoby, alebo, čo je ešte horšie, na ukojenie zmyselných žiadostí, na lieh, tabak a iné veci, ktoré ničia schopnosti mozgu, vyvádzajú myseľ z rovnováhy a ponižujú dušu. Výkriky hladujúceho ľudstva vystupujú pred Boha, zatiaľ čo ľudia každým druhom útlaku a vydierania hromadia obrovské bohatstvá.“

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> „Pri istej príležitosti, keď som bola v meste New York, bola som v nočnom videní povolaná hľadieť na budovy, ktoré sa poschodie za poschodím týčili k nebu. O týchto budovách sa zaručovalo, že sú ohňovzdorné, a boli postavené na oslavu svojich majiteľov a staviteľov. Tieto budovy sa dvíhali vyššie a ešte vyššie a bol v nich použitý najdrahší materiál. Tí, ktorým tieto budovy patrili, sa sami seba nepýtali: ‚Ako môžeme najlepšie osláviť Boha?‘ Pán nebol v ich myšlienkach.

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> Pomyslela som si: „Ó, keby tí, ktorí takto vynakladajú svoje prostriedky, mohli vidieť svoje konanie tak, ako ho vidí Boh! Hromadia nádherné budovy, ale aké bláznivé je v očiach Vládcu vesmíru ich plánovanie a vymýšľanie. Neskúmajú všetkými silami srdca a mysle, ako by mohli osláviť Boha. Stratili zo zreteľa toto, prvú povinnosť človeka.“

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> „Keď tieto honosné budovy vyrastali, ich majitelia sa s ctižiadostivou pýchou radovali, že majú peniaze, ktoré môžu použiť na uspokojovanie seba a na vzbudzovanie závisti svojich susedov. Veľká časť peňazí, ktoré takto investovali, bola získaná vydieraním, utláčaním chudobných. Zabudli, že v nebi sa vedie záznam o každom obchodnom úkone; každý nespravodlivý obchod, každý podvodný čin, je tam zaznamenaný. Prichádza čas, keď ľudia vo svojom podvode a drzosti dosiahnu bod, za ktorý im Pán nedovolí ísť, a spoznajú, že Jehovova zhovievavosť má svoje hranice.

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 11–13.

> „Výjav, ktorý sa mi potom predstavil, bol požiarny poplach. Muži hľadeli na vysoké a údajne ohňovzdorné budovy a hovorili: ‚Sú úplne bezpečné.‘ No tieto budovy zhoreli, akoby boli zhotovené zo smoly. Hasičské striekačky nedokázali nič urobiť, aby zastavili skazu. Hasiči neboli schopní obsluhovať striekačky.“ Testimonies, zväzok 9, 11–13.

The “debate” that took place over methodology in the beginning of the period represented by Daniel chapter one; and also represented by Daniel chapters one through three; and also represented by the history beginning on August 11, 1840; and also represented in the history of John chapter six, at the crisis in Galilee; and also represented by the history of September 11, 2001 (until July 18, 2020), is now being repeated, not within Adventism at large, but among the dead dry bones that are being aroused from their lethargy by a “voice” crying in the wilderness.

„Spor“, ktorý sa odohral o metodológiu na začiatku obdobia predstavovaného prvou kapitolou Daniela; a takisto predstavovaného kapitolami jedna až tri v knihe Daniel; a takisto predstavovaného dejinami, ktoré sa začínajú 11. augusta 1840; a takisto predstavovaného dejinami šiestej kapitoly Evanjelia podľa Jána, pri kríze v Galilei; a takisto predstavovaného dejinami 11. septembra 2001 (až do 18. júla 2020), sa teraz opakuje, nie v adventizme ako celku, ale medzi mŕtvymi suchými kosťami, ktoré sú prebúdzané zo svojej letargie „hlasom“ volajúceho na púšti.

We will take up the consideration of the methodology being the latter rain as represented in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine in our next article.

V našom nasledujúcom článku sa budeme zaoberať metodikou predstavujúcou neskorý dážď, ako je zobrazená v kapitolách dvadsiatej ôsmej a dvadsiatej deviatej knihy Izaiáš.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:8–13.

> Potom som počul hlas Pána, ktorý hovoril: Koho pošlem a kto nám pôjde? I povedal som: Hľa, tu som, pošli mňa. A riekol: Choď a povedz tomuto ľudu: Počúvajte ustavične, ale nepochopte; hľaďte ustavične, ale neporozumejte. Zatvrď srdce tohto ľudu, zaťaž jeho uši a zavri jeho oči, aby nevidel svojimi očami a nepočul svojimi ušami, aby neporozumel svojím srdcom, neobrátil sa a nebol uzdravený. A povedal som: Pane, dokedy? A on odpovedal: Dokiaľ mestá nezostanú spustošené bez obyvateľa, domy bez človeka a krajina nebude celkom spustošená, dokiaľ Hospodin neodvedie ľudí ďaleko a nebude veľké opustenie uprostred zeme. Ale ešte zostane v nej desatina a tá sa znova obráti a bude spasená; ako terebinta a ako dub, ktorých peň zostáva, keď sú zrúbané: tak sväté semeno bude jej pňom. Izaiáš 6:8–13.

Back to Articles