Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Eight

Kniha Daniel – číslo stoosemdesiatosem

From Raphia to Panium: Unveiling the Prophetic Significance of Ancient Battles

Od Ráfie po Panion: Odhaľovanie prorockého významu starovekých bitiek

Author

Jeff Pippenger

Published

April 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Battle of Raphia and the Battle of Panium are two distinct historical events that occurred in different periods and contexts, but they both have significance in the history of ancient Judea and its surrounding regions. The Battle of Raphia took place in 217 BC. The Battle of Panium occurred in 200 BC between the Seleucid kingdom (king of the north) and the Ptolemaic kingdom (king of the south). These two battles are identified in verses eleven through fifteen of Daniel chapter eleven. These two battles preceded the Maccabean Revolt in 167 BC.

Bitka pri Ráfii a bitka pri Paniu sú dve odlišné historické udalosti, ktoré sa odohrali v rozličných obdobiach a súvislostiach, no obe majú význam v dejinách starovekej Judey a jej okolitých krajov. Bitka pri Ráfii sa odohrala v roku 217 pred Kr. Bitka pri Paniu sa odohrala v roku 200 pred Kr. medzi seleukovským kráľovstvom (kráľ severu) a ptolemaiovským kráľovstvom (kráľ juhu). Tieto dve bitky sú stotožnené s veršami jedenásť až pätnásť v jedenástej kapitole Daniela. Tieto dve bitky predchádzali Makabejskému povstaniu v roku 167 pred Kr.

The Battle of Panium took its name from the nearby geographical feature, Mount Panium, where the conflict occurred. The name Panium is derived from the Greek god Pan, to whom a temple was there dedicated. The site was known as Panium due to its association with the worship of Pan. The temple complex was often referred to as the Sanctuary of Pan, emphasizing its role as a place of religious devotion and worship dedicated to the god Pan. The term “Nymphaeum” refers to a monument or shrine dedicated to water nymphs in ancient Greek and Roman religion. The temple complex at Panium included a grotto and natural spring, which were believed to be inhabited by nymphs, and thus it was sometimes referred to as the Nymphaeum of Panium.

Bitka pri Paniu dostala svoje meno podľa neďalekého geografického útvaru, vrchu Panium, kde sa konflikt odohral. Názov Panium je odvodený od gréckeho boha Pana, ktorému tam bol zasvätený chrám. Miesto bolo známe ako Panium pre svoju spojitosť s uctievaním Pana. Chrámový komplex sa často označoval ako Svätyňa Pana, čím sa zdôrazňovala jeho úloha ako miesta náboženskej oddanosti a bohoslužby zasvätenej bohu Panovi. Pojem „Nymfaion“ označuje v starogréckom a rímskom náboženstve monument alebo svätyňu zasvätenú vodným nymfám. Chrámový komplex v Paniu zahŕňal jaskyňu a prírodný prameň, o ktorých sa verilo, že sú obývané nymfami, a preto sa niekedy označoval aj ako Nymfaion v Paniu.

After the city was rebuilt and expanded by Herod Philip, son of Herod the Great, it was known as Caesarea Philippi in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus and Herod Philip himself. The temple complex was an important religious center within this city.

Keď mesto prestaval a rozšíril Herodes Filip, syn Herodesa Veľkého, bolo na počesť rímskeho cisára Caesara Augusta a samotného Herodesa Filipa známe ako Cézarea Filipova. Chrámový komplex bol v tomto meste významným náboženským centrom.

During the reign of Emperor Augustus, the temple was rededicated or renamed in honor of Augustus, reflecting the imperial cult and the integration of Roman religious practices into the local religious landscape. The area near the ancient city of Caesarea Philippi, where the temple of Pan was located, was sometimes referred to as the “Gates of Hell” or the “Gates of Hades.”

Počas vlády cisára Augusta bol chrám znovu zasvätený alebo premenovaný na počesť Augusta, čo odrážalo cisársky kult a začlenenie rímskych náboženských praktík do miestneho náboženského prostredia. Oblasť pri starovekom meste Cézarea Filipova, kde sa nachádzal Panov chrám, sa niekedy označovala ako „brány pekla“ alebo „brány Hádu“.

In verses sixteen through nineteen of Daniel chapter eleven, the three geographical areas of conquest that pagan Rome was to overcome in order to be established as the fourth kingdom of Bible prophecy and the king of the north in the chapter, are represented. In verse sixteen, the Roman general Pompey is identified as conquering Syria in 65 BC, and then Jerusalem in 63 BC. Verses seventeen through nineteen identify Julius Caesar’s conquering of Egypt, the third of the three obstacles. The Battle of Actium in 31 BC, marks the beginning of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule supremely in fulfillment of verse twenty-four, of Daniel chapter eleven.

Vo veršoch šestnásť až devätnásť jedenástej kapitoly Daniela sú znázornené tri zemepisné oblasti dobývania, ktoré malo pohanské Rímske impérium prekonať, aby bolo ustanovené ako štvrté kráľovstvo biblického proroctva a ako severný kráľ v tejto kapitole. Vo verši šestnásť je rímsky vojvodca Pompeius označený ako ten, kto dobyl Sýriu v roku 65 pred Kr. a potom Jeruzalem v roku 63 pred Kr. Verše sedemnásť až devätnásť označujú dobytie Egypta Júliom Cézarom, tretiu z troch prekážok. Bitka pri Aktione v roku 31 pred Kr. označuje začiatok tristošesťdesiatich rokov, počas ktorých malo pohanské Rímske impérium vládnuť zvrchovane, v naplnení verša dvadsaťštyri z jedenástej kapitoly Daniela.

In verse twenty the reign of Augustus Caesar is marked, and in that history, Jesus was born. Then in verses twenty-one and twenty-two the wicked Tiberius Caesar’s reign is identified, thus marking the crucifixion of Christ. In verse twenty-three, the league which the Maccabean Jews entered into with pagan Rome is marked, and thus the flow of history that began in verse eleven is halted, and the historical narrative drops back to the period of 161 BC to 158 BC.

V dvadsiatom verši je vyznačená vláda Augusta Cézara a v tejto dejinnej etape sa narodil Ježiš. Potom je v dvadsiatom prvom a dvadsiatom druhom verši určená vláda bezbožného Tibéria Cézara, čím sa vyznačuje ukrižovanie Krista. V dvadsiatom treťom verši je označená zmluva, do ktorej vstúpili makabejskí Židia s pohanským Rímom, a tým sa tok dejín, ktorý sa začal v jedenástom verši, zastavuje a historické rozprávanie sa vracia späť do obdobia rokov 161 pred Kr. až 158 pred Kr.

Verse twenty-three represents the line of the Maccabees, and though it does not provide all the details of their prophetic line, the record of history does. In 217 BC, the Battle of Raphia took place, and in the aftermath a child king left Egypt vulnerable. As the Seleucid and Greek kings made plans to deal with the child king in the year 200 BC, Rome inserted itself into the history and became the defender of the Egyptian child king. In the same year the Battle of Panium took place. Then in 167 BC the guerilla warfare of the Maccabees, began.

Dvadsiaty tretí verš predstavuje líniu Machabejcov, a hoci neposkytuje všetky podrobnosti ich prorockej línie, záznam dejín ich poskytuje. V roku 217 pred Kr. sa odohrala bitka pri Rafii a v jej dôsledku zanechal detský kráľ Egypt zraniteľný. Keď seleukovskí a grécki králi v roku 200 pred Kr. pripravovali plány, ako naložiť s detským kráľom, Rím vstúpil do dejín a stal sa obrancom egyptského detského kráľa. V tom istom roku sa odohrala bitka pri Paniu. Potom sa roku 167 pred Kr. začala partizánska vojna Machabejcov.

The Maccabean revolt began in Modein in 167 BC, and it consisted of the Maccabees not only engaging against the Seleucid Empire, but also engaging the Jews that they had determined were in alliance with the Seleucids. The revolt was religiously motivated, and it was carried out against an internal and external enemy. In 164 BC the Maccabees rededicated the temple, and this event is commemorated by the Jewish celebration of Hanukkah. In that year the infamous Antiochus Epiphanes died. Then from 161 BC to 158 BC the “league” of verse twenty-three was entered into with Rome.

Makabejské povstanie sa začalo v Modeine v roku 167 pred Kr., a spočívalo v tom, že Makabejci nevystúpili len proti Seleukovskej ríši, ale zasiahli aj proti Židom, o ktorých rozhodli, že sú v spojenectve so Seleukovcami. Povstanie bolo nábožensky motivované a bolo vedené proti vnútornému i vonkajšiemu nepriateľovi. V roku 164 pred Kr. Makabejci znovu posvätili chrám a táto udalosť sa pripomína židovským sviatkom Chanuka. V tom roku zomrel neslávne známy Antiochos Epifanés. Potom v rokoch 161 pred Kr. až 158 pred Kr. bola uzavretá „zmluva“ z dvadsiateho tretieho verša s Rímom.

The only direct reference to the Maccabees, their revolt and their league with Rome, is found in verse twenty-three, but the history of the dynasty, called the Hasmonean Dynasty began at Modein in 167 BC, and continued to the time of the cross. The final representatives of the Hasmonean Dynasty were the Pharisees of Christ’s time period. Therefore, there is a prophetic line of the history of apostate Judaism as represented by the Maccabees which began in 167 BC at the revolt of Modein, which ends in verses twenty-one and twenty-two when Jesus was crucified.

Jediná priama zmienka o Makabejcoch, ich vzbure a ich spojenectve s Rímom sa nachádza vo verši dvadsaťtri, no dejiny dynastie, nazývanej hasmonejská dynastia, sa začali v Modeine roku 167 pred Kr. a pokračovali až do času kríža. Poslednými predstaviteľmi hasmonejskej dynastie boli farizeji z obdobia Krista. Preto tu existuje prorocká línia dejín odpadlíckeho judaizmu, predstavovaného Makabejcami, ktorá sa začala roku 167 pred Kr. pri vzbure v Modeine a končí sa vo veršoch dvadsaťjeden a dvadsaťdva, keď bol Ježiš ukrižovaný.

Their history reached a turning point in verse sixteen, when Rome, for the first time, through Pompey, conquered Jerusalem. His primary motivation for bringing the destruction upon Jerusalem at that time was a dispute among two factions of the Hasmonean Dynasty. From that point in time (63 BC), Judah was under Roman rule. The Hasmonean Dynasty of the Maccabees begins prophetically at the battle of Modein in 167 BC, then is placed under subjection to Rome in 63 BC. Soon after the beginning of that history the Maccabees initiated and entered into a league with Rome from 161 BC to 158 BC. They were in subjection to Rome from 63 BC until the cross and the ultimate destruction of Jerusalem in the year 70.

Ich dejiny dosiahli zlomový bod v šestnástom verši, keď Rím po prvý raz prostredníctvom Pompeia dobyl Jeruzalem. Jeho hlavnou pohnútkou na privedenie skazy na Jeruzalem v tom čase bol spor medzi dvoma frakciami hasmonejskej dynastie. Od toho času (63 pred Kr.) bolo Judsko pod rímskou nadvládou. Hasmonejská dynastia Makabejcov sa prorocky začína pri bitke pri Modeíne v roku 167 pred Kr., potom je v roku 63 pred Kr. podrobená Rímu. Krátko po začiatku tejto histórie Makabejci nadviazali a vstúpili do spojenectva s Rímom v rokoch 161 pred Kr. až 158 pred Kr. Boli podrobení Rímu od roku 63 pred Kr. až po kríž a konečné zničenie Jeruzalema v roku 70.

The prophetic line of the Maccabees is the line of apostate Judaism, and it therefore typifies the line of apostate Protestantism. From the Battle of Panium until the Sunday law of verse sixteen the prophetic events of 200 BC, 167 BC, 164 BC, and the league from 161 BC to 158 BC will be repeated in the history of apostate Protestantism. These waymarks will occur in the history of the eighth president who is of the seven in advance of the Sunday law. 200 BC represents the external line of the Republican horn in relation to 167 BC, representing the internal line of the apostate Protestant horn.

Prorocká línia Machabejcov je líniou odpadlíckeho judaizmu, a preto predobrazuje líniu odpadlíckeho protestantizmu. Od bitky pri Paniu až po nedeľný zákon vo verši šestnásť sa prorocké udalosti rokov 200 pred Kr., 167 pred Kr., 164 pred Kr. a zväzku z rokov 161 pred Kr. až 158 pred Kr. zopakujú v dejinách odpadlíckeho protestantizmu. Tieto orientačné body sa vyskytnú v dejinách ôsmeho prezidenta, ktorý je zo siedmich, ešte pred nedeľným zákonom. Rok 200 pred Kr. predstavuje vonkajšiu líniu republikánskeho rohu vo vzťahu k roku 167 pred Kr., ktorý predstavuje vnútornú líniu rohu odpadlíckeho protestantizmu.

These waymarks are essentially hidden within the historical line of the Hasmonean Dynasty, but none-the-less form part of the hidden history of verse forty of Daniel eleven. It is a line that is part of the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Tieto medzníky sú v zásade skryté v historickej línii hasmonejskej dynastie, no napriek tomu tvoria súčasť skrytých dejín štyridsiateho verša Daniel 11. Je to línia, ktorá je súčasťou „tej časti Danielovho proroctva, ktorá sa vzťahuje na posledné dni.“

The fact that Judaism celebrates Hanukkah in memory of the revolt of the Maccabees, does not define the Maccabees as righteous. Due to rebellion the shekinah never returned to the temple that was rebuilt after the captivity of seventy years. The final prophetic message came through Malachi roughly two centuries before the Maccabees. The history of the Maccabees identifies that they allowed their political leaders to also function as high priest, the very sin that the Egyptian Ptolemy attempted, and that King Uzziah also attempted. Tradition identifies that God intervened to prevent Ptolemy from the sacrilegious action, and God’s Word identifies directly that God did intervene when king Uzziah attempted to perform the work of the priest and king. The final fruit of their dynasty was the Pharisees. There is no reason to conclude the Maccabees were a symbol of righteousness, in spite of the historical reverence modern Judaism’s Jews may hold to.

Skutočnosť, že judaizmus slávi Chanuku na pamiatku povstania Makabejcov, nedefinuje Makabejcov ako spravodlivých. V dôsledku vzbury sa šekina nikdy nevrátila do chrámu, ktorý bol znovu postavený po sedemdesiatich rokoch zajatia. Posledné prorocké posolstvo prišlo prostredníctvom Malachiáša približne dve storočia pred Makabejcami. Dejiny Makabejcov dosvedčujú, že dovolili, aby ich politickí vodcovia zároveň vykonávali aj úrad veľkňaza, čo bol práve ten hriech, o ktorý sa pokúsil egyptský Ptolemaios a o ktorý sa pokúsil aj kráľ Uziáš. Tradícia uvádza, že Boh zasiahol, aby Ptolemaiovi zabránil v tomto svätokrádežnom čine, a Božie slovo priamo uvádza, že Boh skutočne zasiahol, keď sa kráľ Uziáš pokúsil vykonávať dielo kňaza i kráľa. Konečným plodom ich dynastie boli farizeji. Niet dôvodu dospieť k záveru, že Makabejci boli symbolom spravodlivosti, napriek historickej úcte, ktorú k nim môžu prechovávať Židia moderného judaizmu.

The Protestant reformation began in the time of Luther, and it was a progressive development. It was not a new tradition, for Jesus and His disciples were Protestants. It was an awakening to the darkness of the history where Luther and other reformers were awakened. The climax of that progressive reformation was the Millerite movement. God did not only need to awaken the early reformers to the sins of Babylon, but He intended to bring them into the full understanding of His law, and His work in the heavenly sanctuary. On April 19, 1844 the Protestants rejected the increasing light of the reformation and became apostate Protestantism.

Protestantská reformácia sa začala v Lutherových časoch a bola postupným vývojom. Nebola novou tradíciou, lebo Ježiš a Jeho učeníci boli protestantmi. Bola prebudením z temnoty dejín, v ktorých boli Luther a ostatní reformátori prebudení. Vyvrcholením tejto postupujúcej reformácie bolo milleritské hnutie. Boh nepotreboval iba prebudiť raných reformátorov k hriechom Babylonu, ale zamýšľal ich priviesť k plnému porozumeniu Jeho zákona a Jeho diela v nebeskej svätyni. Dňa 19. apríla 1844 protestanti odmietli pribúdajúce svetlo reformácie a stali sa odpadlíckym protestantizmom.

The faithful Millerites then were “given the mantle” and directed into the Most Holy Place to finish the work to become mature Protestant Christians. In 1863 those who had been given the mantle, through disobedience, set aside the mantle of Protestantism, and took the mantle of Laodicea. In the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began twenty-two years after September 11, 2001, in 2023, the Lion of the tribe of Judah is unsealing the truths that fill up the hidden history of verse forty of Daniel chapter eleven, which is the history from the collapse of the Soviet Union in 1989 unto the soon coming Sunday law. In doing this, He has unsealed the history of apostate Judaism as a symbol of apostate Protestantism.

Verní mileriti teda boli „obdarení plášťom“ a nasmerovaní do Najsvätejšieho miesta, aby dokončili dielo a stali sa zrelými protestantskými kresťanmi. V roku 1863 tí, ktorí boli obdarení plášťom, pre neposlušnosť odložili plášť protestantizmu a prijali plášť Laodicey. V záverečnom období spečaťovania sto štyridsiatich štyroch tisícov, ktoré sa začalo dvadsaťdva rokov po 11. septembri 2001, v roku 2023, Lev z kmeňa Júdovho odpečaťuje pravdy, ktoré dopĺňajú skryté dejiny štyridsiateho verša jedenástej kapitoly Daniela, čo sú dejiny od rozpadu Sovietskeho zväzu v roku 1989 až po čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon. Týmto odpečatil dejiny odpadlíckeho judaizmu ako symbol odpadlíckeho protestantizmu.

Both lines of God’s apostate people, whether those of literal Judah or spiritual Judah (both glorious lands), end at the conquering of Jerusalem, the former in 63 BC, and the latter at the soon coming Sunday law. Both lines represent warfare that is motivated by misguided religious convictions. Both lines represent a warfare against the religious philosophies of Greece, and both lines end up with the apostates being in subjection to Rome. I identify the three battles of verse forty representing the collapse of the Soviet Union in 1989, the Ukraine War, and Panium at the Sunday law for the purpose of identifying a distinction between those three battles and the three world wars.

Obe línie Božieho odpadlíckeho ľudu, či už tí doslovného Júdu alebo duchovného Júdu (obe slávne krajiny), sa končia dobytím Jeruzalema, prvá v roku 63 pred Kr., a druhá pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone. Obe línie predstavujú vojnu motivovanú mylnými náboženskými presvedčeniami. Obe línie predstavujú vojnu proti náboženským filozofiám Grécka a v oboch prípadoch sa odpadlíci napokon dostávajú do poddanstva Rímu. Stotožňujem tri boje štyridsiateho verša s rozpadom Sovietskeho zväzu v roku 1989, s vojnou na Ukrajine a s Paniom pri nedeľnom zákone s cieľom poukázať na rozdiel medzi týmito tromi bojmi a tromi svetovými vojnami.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> „Božie slovo varovalo pred blížiacim sa nebezpečenstvom; ak sa na toto varovanie nebude dbať, protestantský svet spozná, aké sú skutočné zámery Ríma, až vtedy, keď už bude neskoro uniknúť osídlu. Ona potichu naberá moc. Jej učenia uplatňujú svoj vplyv v zákonodarných sieňach, v cirkvách i v srdciach ľudí. Buduje svoje vznešené a mohutné stavby, v ktorých skrytých útrobách sa budú opakovať jej niekdajšie prenasledovania. Tajne a nepozorovane posilňuje svoje sily, aby presadzovala vlastné ciele, keď príde čas zasadiť úder. Všetko, po čom túži, je výhodné postavenie, a to sa jej už poskytuje. Čoskoro uvidíme a pocítime, aký je zámer rímskeho prvku. Ktokoľvek uverí Božiemu slovu a bude ho poslúchať, tým na seba privedie potupu a prenasledovanie.“ The Great Controversy, 581.

From verse ten, which identifies the collapse of the Soviet Union in 1989, unto the Battle of Panium in verse fifteen, the papacy has been “strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike.” These verses identify the prophetic circumstances that are the “snare” that has been prepared by the papacy, which will be impossible to “escape.” In the final engagement, represented by the Battle of Panium, the image of the beast will be formed in the United States. The formation of that image is the final test for God’s people of the last days.

Od desiateho verša, ktorý označuje rozpad Sovietskeho zväzu v roku 1989, až po bitku pri Paniu v pätnástom verši, pápežstvo „posilňovalo svoje sily, aby presadzovalo svoje vlastné ciele, keď príde čas zasadiť úder“. Tieto verše označujú prorocké okolnosti, ktoré sú „osídlom“, pripraveným pápežstvom, z ktorého nebude možné „uniknúť“. V záverečnom stretnutí, predstavenom bitkou pri Paniu, bude v Spojených štátoch vytvorený obraz šelmy. Vytvorenie tohto obrazu je poslednou skúškou pre Boží ľud posledných dní.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. … In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „Pán mi jasne ukázal, že obraz šelmy bude vytvorený predtým, ako sa uzavrie čas milosti; lebo má byť veľkou skúškou pre Boží ľud, ktorou bude rozhodnutý ich večný osud. … V Zjavení 13 je táto téma jasne predstavená; [Zjavenie 13:11–17, citované].“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Toto je skúška, ktorou musí prejsť Boží ľud predtým, než bude spečatený. Všetci, ktorí preukázali svoju vernosť Bohu zachovávaním Jeho zákona a odmietnutím prijať falošný sabat, sa zaradia pod zástavu Pána Boha Jehovu a prijmú pečať živého Boha. Tí, ktorí sa vzdajú pravdy nebeského pôvodu a prijmú nedeľný sabat, prijmú znamenie šelmy.“ Manuscript Releases, zväzok 15, 15.

The formation of the image of the beast is represented by the period when the league of Rome was entered into. The Protestant horn of the United States became the daughters of Rome in 1844, and the beginning of their history is repeated at the end of their history when they once again determine to imitate their mother.

Utváranie obrazu šelmy je znázornené obdobím, keď bola uzavretá liga Ríma. Protestantský roh Spojených štátov sa v roku 1844 stal dcérami Ríma a začiatok ich dejín sa opakuje na konci ich dejín, keď sa opäť rozhodnú napodobňovať svoju matku.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.

> „Videla som, že šelma s dvoma rohmi mala dračie ústa a že jej moc bola v jej hlave a že výnos vyjde z jej úst. Potom som videla Matku neviestok; že matka nebola dcérami, ale bola od nich oddelená a odlišná. Mala svoj deň a ten pominul, a jej dcéry, protestantské sekty, prišli na scénu ako ďalšie a konali v tom istom duchu, akého bola matka, keď prenasledovala svätých. Videla som, že ako matka upadala v moci, dcéry rástli, a čoskoro budú vykonávať moc, ktorú kedysi vykonávala matka.“

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> „Videla som, že menovitá cirkev a menovití adventisti nás, podobne ako Judáš, zradia katolíkom, aby získali ich vplyv a postavili sa proti pravde. Svätí budú vtedy nenápadným ľudom, katolíkom málo známym; ale cirkvi a menovití adventisti, ktorí poznajú našu vieru a naše zvyky (lebo nás nenávideli pre sobotu, pretože ju nemohli vyvrátiť), zradia svätých a udajú ich katolíkom ako tých, ktorí nedbajú na ustanovenia ľudu; totiž že zachovávajú sobotu a nedbajú na nedeľu.

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> „Potom katolíci vyzvú protestantov, aby pokračovali, a vydajú nariadenie, že všetci, ktorí nebudú svätiť prvý deň týždňa namiesto siedmeho dňa, budú usmrtení. A katolíci, ktorých počet je veľký, budú stáť pri protestantoch. Katolíci dajú svoju moc obrazu šelmy. A protestanti budú konať tak, ako pred nimi konala ich matka, aby zničila svätých. No skôr, než ich nariadenie prinesie alebo vydá ovocie, svätí budú vyslobodení Božím hlasom.“ Spalding a Magan, 1, 2.

In the passage there are two groups of “nominal,” which means “in name only,” that betray God’s faithful ones to the Catholics. Ellen White’s understanding of nominal churches and nominal Adventists is different than what they actually represent in the last days, for her understanding of a “nominal Adventist,” would have represented a Christian who professed to believe in the return of Christ. But the prophets speak more for the last days, than the days in which they lived, and a “nominal Adventist,” in the last days represents the Laodicean Seventh-day Adventist church, and the nominal churches are the descendants of those who became the daughters of Rome in 1844.

V uvedenej pasáži sa nachádzajú dve skupiny „nominálnych“, čo znamená „iba podľa mena“, ktoré zrádzajú Božích verných katolíkom. Chápanie Ellen Whiteovej týkajúce sa nominálnych cirkví a nominálnych adventistov sa líši od toho, čo tieto skupiny v skutočnosti predstavujú v posledných dňoch, pretože podľa jej chápania by „nominálny adventista“ predstavoval kresťana, ktorý vyznáva vieru v Kristov návrat. No proroci hovoria viac pre posledné dni než pre dni, v ktorých žili, a „nominálny adventista“ v posledných dňoch predstavuje laodicejskú Cirkev adventistov siedmeho dňa a nominálne cirkvi sú potomkami tých, ktorí sa v roku 1844 stali dcérami Ríma.

Seventh-day Adventists will hate the “obscure people,” who are God’s true representatives for they “cannot refute the Sabbath truth,” which represents the Sabbath of the land resting. The Seventh-day Adventist church professes to uphold the seventh-day as the day of worship, but in the last days the Sabbath they can not refute is the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which was the first foundational truth they rejected in 1863.

Adventisti siedmeho dňa budú nenávidieť „neznámy ľud“, ktorý je Božími pravými zástupcami, lebo „nemôžu vyvrátiť pravdu o sobote“, ktorá predstavuje sobotu odpočinku krajiny. Cirkev adventistov siedmeho dňa vyznáva, že zachováva siedmy deň ako deň uctievania, ale v posledných dňoch sobotou, ktorú nemôžu vyvrátiť, je „sedem časov“ z Levitikus dvadsaťšesť, čo bola prvá základná pravda, ktorú zavrhli v roku 1863.

The passage that we are now addressing is identifying the prophetic dynamics associated with the history that begins at the soon coming Sunday law, but the final testing history that follows the Sunday law is first accomplished within the United States. At the Sunday law the United States will force the entire world to erect an image to the beast, but before they accomplish that work, they will have erected an image to the beast in the United States.

Úsek, ktorým sa teraz zaoberáme, označuje prorockú dynamiku spojenú s dejinami, ktoré sa začínajú čoskoro prichádzajúcim nedeľným zákonom; avšak záverečné obdobie skúšky, ktoré nasleduje po nedeľnom zákone, sa najprv uskutoční v Spojených štátoch. Pri nedeľnom zákone Spojené štáty prinútia celý svet, aby vztýčil obraz šelmy, no skôr než toto dielo vykonajú, už budú mať v Spojených štátoch vztýčený obraz šelmy.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> „Keď sa Amerika, krajina náboženskej slobody, zjednotí s pápežstvom v znásilňovaní svedomia a v nútení ľudí, aby vzdávali úctu falošnému sabatu, obyvatelia každej krajiny na celej zemeguli budú privedení k tomu, aby nasledovali jej príklad.“ Testimonies, zväzok 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> „Cudzie národy budú nasledovať príklad Spojených štátov. Hoci ona ide vpredu, predsa tá istá kríza doľahne na náš ľud vo všetkých častiach sveta.“ Testimonies, zväzok 6, 395.

The great test for the people of God, occurs before the Sunday law, for at the Sunday law probation closes for Seventh-day Adventists. The test is represented as the formation of the image of the beast, and the image of the beast is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Just as the Protestants became a daughter of Rome in 1844, and a daughter is the image of her mother, the apostate Protestants will accomplish a parallel work in the last days, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Veľká skúška pre Boží ľud nastáva pred nedeľným zákonom, lebo pri nedeľnom zákone sa pre adventistov siedmeho dňa uzatvára skúšobná doba. Táto skúška je znázornená ako vytvorenie obrazu šelmy a obraz šelmy je spojením cirkvi a štátu, pričom cirkev má v tomto vzťahu rozhodujúce postavenie. Tak ako sa protestanti v roku 1844 stali dcérou Ríma a dcéra je obrazom svojej matky, odpadlí protestanti vykonajú v posledných dňoch rovnobežné dielo, lebo Ježiš vždy znázorňuje koniec nejakej veci jej začiatkom.

The history represented by the “league” of verse twenty-three of Daniel chapter eleven, represented a professed apostate people of the glorious land reaching out to form a union with Rome. 161 BC to 158 BC represents the formation of the image of the beast that culminates at the Sunday law.

Dejiny znázornené „zmluvou“ vo verši dvadsaťtri jedenástej kapitoly Daniela predstavovali vyznávajúci odpadlícky ľud slávnej krajiny, ktorý siahal po vytvorení zväzku s Rímom. Obdobie od roku 161 pred Kr. do roku 158 pred Kr. predstavuje formovanie obrazu šelmy, ktoré vrcholí pri nedeľnom zákone.

We will continue this study in the next article.

V tejto štúdii budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> „Čo je však ‚obraz šelmy‘? a ako má byť vytvorený? Obraz zhotovuje šelma s dvoma rohmi a je obrazom šelmy. Nazýva sa aj obrazom šelmy. Ak sa teda máme dozvedieť, aký je tento obraz a ako má byť vytvorený, musíme skúmať charakteristické znaky samej šelmy — pápežstva.“

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> „Keď sa raná cirkev skazila tým, že sa odchýlila od jednoduchosti evanjelia a prijala pohanské obrady a zvyky, stratila Ducha a moc Božiu; a aby ovládala svedomie ľudu, hľadala oporu u svetskej moci. Výsledkom bolo pápežstvo, cirkev, ktorá ovládala moc štátu a využívala ju na presadzovanie vlastných cieľov, zvlášť na trestanie ‚kacírstva‘. Aby Spojené štáty vytvorili obraz šelmy, náboženská moc musí natoľko ovládnuť občiansku vládu, že aj autorita štátu bude cirkvou použitá na dosiahnutie jej vlastných cieľov.“ Veľký spor vekov, 443.

Back to Articles