Article

# Laodicea - Number Two

Laodicea – číslo dva

The Protestant Horn

Protestantský roh

Author

Jeff Pippenger

Published

August 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

It is essential in understanding the message that is being unsealed in the book of Revelation, to recognize the roots, development and significance of the Protestant Reformation. Three primary lines within the history of that Reformation address the Bible, and the correct methodology to be used in studying the Bible and also that the chosen messengers through that history are waymarks of that history. As always is the case Satan attempted to hide the King James Bible with several counterfeits, and he sought to hide the correct methodology for understanding the Bible with several counterfeits and he also sought to hide the correct messengers (waymarks) that were raised up along the way in that history.

Pre pochopenie posolstva, ktoré sa odpečaťuje v knihe Zjavenie, je nevyhnutné rozpoznať korene, vývoj a význam protestantskej reformácie. Tri hlavné línie v dejinách tejto reformácie sa zaoberajú Bibliou, správnou metodológiou, ktorá sa má používať pri štúdiu Biblie, a tiež tým, že vyvolení poslovia v priebehu týchto dejín sú medzníkmi týchto dejín. Ako to býva vždy, satan sa pokúsil skryť Bibliu kráľa Jakuba pomocou viacerých falzifikátov; usiloval sa skryť aj správnu metodológiu porozumenia Biblie pomocou viacerých falzifikátov a takisto sa usiloval skryť správnych poslov (medzníky), ktorí boli v priebehu týchto dejín vzbudzovaní.

> “But Satan was not idle. He now attempted what he has attempted in every other reformatory movement—to deceive and destroy the people by palming off upon them a counterfeit in place of the true work. As there were false Christ’s in the first century of the Christian church, so there arose false prophets in the sixteenth century.” The Great Controversy, 186.

> „Satan však nezaháľal. Teraz sa pokúsil o to, o čo sa pokúšal pri každom inom reformnom hnutí — oklamať a zničiť ľud tým, že im podsunie napodobeninu namiesto pravého diela. Ako boli v prvom storočí kresťanskej cirkvi falošní Kristovia, tak povstali v šestnástom storočí falošní proroci.“ Veľký spor, 186.

In the Millerite history from 1840 through 1844 the mantle of Protestantism, (which is one of two horns on the earth-beast that is the United States), Millerite Adventism became the Protestant horn. At the same time, the churches who had previously professed to be Protestant became apostate Protestantism, or as the Millerites identified them, “the daughters of Rome.” When the Protestants rejected the first angel’s message in 1843, they fell and the Millerites carried on with the mantle of Protestantism. The Millerite history was the climax of God’s work in bringing His “church in the wilderness” up to the full understanding of the Word of God.

V milleritských dejinách od roku 1840 do roku 1844 sa plášť protestantizmu (ktorý je jedným z dvoch rohov zemskej šelmy, ktorou sú Spojené štáty) preniesol na milleritský adventizmus, ktorý sa stal protestantským rohom. Zároveň sa cirkvi, ktoré sa predtým hlásili k protestantizmu, stali odpadlým protestantizmom, alebo, ako ich označovali milleriti, „dcérami Ríma“. Keď protestanti v roku 1843 odmietli posolstvo prvého anjela, padli a milleriti pokračovali ďalej s plášťom protestantizmu. Milleritské dejiny boli vyvrcholením Božieho diela pri privádzaní Jeho „cirkvi na púšti“ k plnému pochopeniu Božieho slova.

The opening of the investigative judgment brought the test of the law of God and especially the Sabbath. To proclaim the third angel’s message required a church that upheld the law of God, which had been buried under papal traditions and customs during the Dark Ages. Christ brought the Protestants to the history of 1840 to 1844 and presented the test of Elijah, of whom William Miller was typified, and when the Protestants rejected Miller’s message they returned to Rome. The test of the first angel’s message as delivered by Miller was typified by Elijah at Mount Carmel.

Začatie vyšetrujúceho súdu prinieslo skúšku Božieho zákona a zvlášť soboty. Hlásať posolstvo tretieho anjela si vyžadovalo cirkev, ktorá by zachovávala Boží zákon, pochovaný pod pápežskými tradíciami a zvykmi počas temného stredoveku. Kristus priviedol protestantov k dejinám rokov 1840 až 1844 a predložil skúšku Eliáša, ktorého predobrazom bol William Miller, a keď protestanti odmietli Millerovo posolstvo, vrátili sa do Ríma. Skúška posolstva prvého anjela, ako ju zvestoval Miller, bola predobrazená Eliášom na vrchu Karmel.

> And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:21.

> A Eliáš pristúpil ku všetkému ľudu a povedal: Dokedy budete kulhať na obe strany? Ak je Hospodin Boh, nasledujte ho; ak však Bál, nasledujte jeho. A ľud mu neodpovedal ani slova. 1 Kráľov 18:21.

In 1840, when confronted with the message of Elijah, represented by Miller and the first angel, the Protestants chose Baal!

V roku 1840, keď stáli tvárou v tvár Eliášovmu posolstvu, predstavovanému Millerom a prvým anjelom, protestanti si zvolili Bála!

The Protestant Reformation was an unsealing of the truths of the Bible that began with the “morning star,” which was promised to be given during the history represented by the church of Thyatira. The direct attack against the Bible began centuries earlier and is clearly presented in The Great Controversy, especially with the history of the Waldensians. In 1930, Benjamin Wilkerson published the book, Our Authorized Bible Vindicated. The book documents the warfare against the sacred original texts that were ultimately used to translate the King James Bible and the various satanic counterfeit texts that were and still are promoted by Catholics, apostate Protestantism and Laodicean Adventists. The warfare began well before the history of the Waldensians, but they are the waymark and symbol of those who gave their lives to testify to the importance of the correct manuscripts that were ultimately translated into the 1611 King James Bible.

Protestantská reformácia bola odpečatením právd Biblie, ktoré sa začalo „rannou hviezdou“, o ktorej bolo zasľúbené, že bude daná počas dejín predstavovaných cirkvou v Tyatíre. Priamy útok proti Biblii sa začal stáročia skôr a je jasne predstavený vo Veľkom spore, zvlášť v dejinách valdenzov. V roku 1930 Benjamin Wilkerson vydal knihu Our Authorized Bible Vindicated. Táto kniha dokumentuje boj proti posvätným pôvodným textom, ktoré boli napokon použité pri preklade Biblie kráľa Jakuba, ako aj rozličné satanské falzifikátne texty, ktoré boli a stále sú presadzované katolíkmi, odpadlým protestantizmom a laodicejskými adventistami. Tento boj sa začal dávno pred dejinami valdenzov, no oni sú medzníkom a symbolom tých, ktorí položili svoje životy, aby svedčili o dôležitosti správnych rukopisov, ktoré boli napokon preložené do Biblie kráľa Jakuba z roku 1611.

The production of the King James Bible in 1611 went through a very specific translation process. The process of translating and publishing the Bible was accomplished through seven steps of production. It also took seven years to accomplish, and seven biblical years is twenty-five hundred and twenty days. That is of course the same number of prophetic days in which Jesus confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine. In the center of that sacred week Christ was crucified, and of course Christ crucified is the center of the Bible. Those seven steps to produce the pure Word of God were as follows.

Vznik Biblie kráľa Jakuba v roku 1611 prešiel veľmi presne určeným prekladateľským procesom. Proces prekladu a vydania Biblie sa uskutočnil prostredníctvom siedmich výrobných krokov. Trvalo to tiež sedem rokov a sedem biblických rokov je dvetisícpäťstodvadsať dní. To je, samozrejme, ten istý počet prorockých dní, počas ktorých Ježiš potvrdil zmluvu s mnohými na naplnenie deviatej kapitoly Daniela. Uprostred tohto posvätného týždňa bol Kristus ukrižovaný, a, prirodzene, ukrižovaný Kristus je stredobodom Biblie. Tých sedem krokov na vytvorenie čistého Božieho Slova bolo nasledujúcich.

- First: Initial Translation by Individuals: Around 50 translators were divided into six committees, each responsible for different sections of the Bible. These individuals worked on translating from the original languages (Hebrew, Aramaic, and Greek) into English.

  Po prvé: Počiatočný preklad jednotlivcami: Približne 50 prekladateľov bolo rozdelených do šiestich komisií, z ktorých každá bola zodpovedná za odlišné časti Biblie. Títo jednotlivci pracovali na preklade z pôvodných jazykov (hebrejčiny, aramejčiny a gréčtiny) do angličtiny.

- Second: Committee Review: After each committee completed their translation of a section, the work was reviewed by the committee members themselves. This allowed for collective input and correction of errors.

  Po druhé: Preskúmanie výborom: Po tom, čo každý výbor dokončil svoj preklad určitého oddielu, bola práca preskúmaná samotnými členmi výboru. To umožnilo spoločný prínos a opravu chýb.

- Third: General Committee Review: The individual committee translations were then submitted to a larger group of scholars, referred to as the General Committee. This committee consisted of representatives from each of the six translation committees. They reviewed the entire work, comparing and harmonizing the different committee translations.

  Po tretie: Preskúmanie Generálnym výborom: Jednotlivé preklady výborov boli potom predložené širšej skupine učencov, označovanej ako Generálny výbor. Tento výbor pozostával zo zástupcov každého zo šiestich prekladateľských výborov. Preskúmali celé dielo, porovnávali a zosúlaďovali preklady jednotlivých výborov.

- Forth: Additional Review and Revision: The General Committee’s revised version was sent back to the individual committees for further review and refinement. This iterative process helped ensure that the translation was consistent and accurate.

  Po štvrté: Dodatočná revízia a úprava: Revidovaná verzia Generálneho výboru bola zaslaná späť jednotlivým výborom na ďalšie preskúmanie a dopracovanie. Tento opakovaný proces pomohol zabezpečiť, aby bol preklad konzistentný a presný.

- Fifth: Final Review and Approval: Once the individual committees completed their revisions, the final draft was submitted to the General Committee for a final review and approval.

  Piate: Záverečné preskúmanie a schválenie: Keď jednotlivé výbory dokončili svoje revízie, konečný návrh bol predložený Generálnemu výboru na záverečné preskúmanie a schválenie.

- Sixth: Royal Approval and Publication: The approved translation was then presented to King James I for his approval.

  Po šieste: Kráľovské schválenie a zverejnenie: Schválený preklad bol potom predložený kráľovi Jakubovi I. na jeho schválenie.

- Seventh: Once he granted his royal approval, the translation was published in 1611 as the King James Version (Authorized Version) of the Bible.

  Po siedme: Keď raz udelil svoj kráľovský súhlas, preklad bol roku 1611 vydaný ako Biblia vo verzii kráľa Jakuba (autorizovaná verzia).

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Thou shalt keep them, O Lord, thou shalt preserve them from this generation forever. Psalms 12:6, 7.

> Slová Hospodinove sú slová čisté; ako striebro prečisťované v hlinenej peci, sedem ráz prečistené. Ty ich zachováš, ó, Hospodine, Ty ich budeš chrániť pred týmto pokolením naveky. Žalmy 12:6, 7.

In the warfare of Satan against God’s word, and against the waymarks represented by the various messengers of that unfolding history and of the correct methodology to be used in rightly dividing His Word the King James Bible of 1611, is a waymark that is specifically identified in Psalm twelve. None of the various counterfeit Bibles that have been produced through corrupted Catholic manuscripts meets the criteria of Psalm twelve. The purification process that took seven steps and the period of twenty-five hundred and twenty days identify that the King James Bible is God’s “pure words.” God promises to keep the King James Bible as His pure Word forever, and He therefore promises to uphold the methodology of “historicism” that was employed by the Protestant reformers, including William Miller.

V boji satana proti Božiemu slovu a proti medzníkom predstavovaným rozličnými poslami oných odvíjajúcich sa dejín a správnou metodológiou, ktorá sa má používať pri správnom rozdeľovaní Jeho Slova, je Biblia kráľa Jakuba z roku 1611 medzníkom, ktorý je osobitne určený v Žalme dvanásť. Nijaká z rozličných falšovaných Biblií, ktoré boli vytvorené na základe porušených katolíckych rukopisov, nespĺňa kritériá Žalmu dvanásť. Proces očisťovania, ktorý prešiel siedmimi krokmi, a obdobie dvetisícpäťsto dvadsiatich dní určujú, že Biblia kráľa Jakuba je Božími „čistými slovami“. Boh zasľubuje, že Bibliu kráľa Jakuba zachová ako svoje čisté Slovo naveky, a preto zároveň zasľubuje, že bude podopierať metodológiu „historicizmu“, ktorú používali protestantskí reformátori vrátane Williama Millera.

In the fourteenth century John Wycliffe, who is identified as “the morning star of the Reformation” in the book The Great Controversy was used by God to translate the Bible into a language that even a common man would understand. He is the messenger that marks the waymark of the beginning of the Protestant Reformation.

V štrnástom storočí bol Ján Viklef, ktorý je v knihe Veľký spor označený za „rannú hviezdu reformácie“, použitý Bohom na preloženie Biblie do jazyka, ktorému by porozumel aj obyčajný človek. Je poslom, ktorý označuje medzník začiatku protestantskej reformácie.

> “The great movement that Wycliffe inaugurated, which was to liberate the conscience and the intellect, and set free the nations so long bound to the triumphal car of Rome, had its spring in the Bible. Here was the source of that stream of blessing, which, like the water of life, has flowed down the ages since the fourteenth century. Wycliffe accepted the Holy Scriptures with implicit faith as the inspired revelation of God’s will, a sufficient rule of faith and practice. He had been educated to regard the Church of Rome as the divine, infallible authority, and to accept with unquestioning reverence the established teachings and customs of a thousand years; but he turned away from all these to listen to God’s holy word. This was the authority which he urged the people to acknowledge. Instead of the church speaking through the pope, he declared the only true authority to be the voice of God speaking through His word. And he taught not only that the Bible is a perfect revelation of God’s will, but that the Holy Spirit is its only interpreter, and that every man is, by the study of its teachings, to learn his duty for himself. Thus he turned the minds of men from the pope and the Church of Rome to the word of God.

> „Veľké hnutie, ktoré Wycliffe uviedol do života a ktoré malo oslobodiť svedomie i rozum a vyslobodiť národy tak dlho pripútané k triumfálnemu vozu Ríma, malo svoj prameň v Biblii. Tu bol zdroj onoho prúdu požehnania, ktorý ako voda života tečie vekmi od štrnásteho storočia. Wycliffe prijal Sväté písma s bezvýhradnou vierou ako inšpirované zjavenie Božej vôle, ako dostatočné pravidlo viery a života. Bol vychovaný tak, aby pokladal Rímsku cirkev za božskú, neomylnú autoritu a aby s neochvejnou úctou prijímal zavedené učenia a zvyky tisícich rokov; no odvrátil sa od toho všetkého, aby načúval svätému Božiemu slovu. Toto bola autorita, ktorú naliehavo vyzýval ľud uznať. Namiesto cirkvi hovoriacej prostredníctvom pápeža vyhlásil, že jedinou pravou autoritou je hlas Boha hovoriaci prostredníctvom Jeho slova. A učil nielen to, že Biblia je dokonalým zjavením Božej vôle, ale aj to, že Duch Svätý je jej jediným vykladačom a že každý človek má štúdiom jej učenia sám spoznať svoju povinnosť. Tak odvrátil mysle ľudí od pápeža a Rímskej cirkvi k Božiemu slovu.“

> “Wycliffe was one of the greatest of the Reformers. In breadth of intellect, in clearness of thought, in firmness to maintain the truth, and in boldness to defend it, he was equaled by few who came after him. Purity of life, unwearying diligence in study and in labor, incorruptible integrity, and Christlike love and faithfulness in his ministry, characterized the first of the Reformers. And this notwithstanding the intellectual darkness and moral corruption of the age from which he emerged.

> „Wycliffe bol jedným z najväčších reformátorov. V šírke intelektu, v jasnosti myslenia, v pevnosti pri zachovávaní pravdy a v smelosti pri jej obhajobe sa mu vyrovnalo len málo tých, ktorí prišli po ňom. Čistota života, neúnavná usilovnosť v štúdiu i v práci, nepodplatiteľná bezúhonnosť a Kristovi podobná láska a vernosť v jeho službe charakterizovali prvého z reformátorov. A to napriek intelektuálnej temnote a mravnej skazenosti doby, z ktorej vzišiel.“

> “The character of Wycliffe is a testimony to the educating, transforming power of the Holy Scriptures. It was the Bible that made him what he was. The effort to grasp the great truths of revelation imparts freshness and vigor to all the faculties. It expands the mind, sharpens the perceptions, and ripens the judgment. The study of the Bible will ennoble every thought, feeling, and aspiration as no other study can. It gives stability of purpose, patience, courage, and fortitude; it refines the character and sanctifies the soul. An earnest, reverent study of the Scriptures, bringing the mind of the student in direct contact with the infinite mind, would give to the world men of stronger and more active intellect, as well as of nobler principle, than has ever resulted from the ablest training that human philosophy affords. ‘The entrance of Thy words,’ says the psalmist, ‘giveth light; it giveth understanding.’ Psalm 119:130.” The Great Controversy, 93, 94.

> „Charakter Wycliffa je svedectvom o vychovávajúcej a premieňajúcej moci Svätého písma. Bola to Biblia, ktorá z neho urobila to, čím bol. Úsilie pochopiť veľké pravdy zjavenia vnáša sviežosť a silu do všetkých schopností. Rozširuje myseľ, zostruje vnímanie a privádza úsudok k zrelosti. Štúdium Biblie zušľachtí každú myšlienku, cit i túžbu tak, ako to nedokáže nijaké iné štúdium. Dáva stálosť zámeru, trpezlivosť, odvahu a vytrvalosť; zušľachťuje charakter a posväcuje dušu. Úprimné, úctivé štúdium Písma, ktoré privádza myseľ študenta do priameho kontaktu s nekonečnou mysľou, by dalo svetu mužov silnejšieho a činorodejšieho rozumu, ako aj ušľachtilejších zásad, než akých kedy priniesla aj tá najvyššia výchova, akú poskytuje ľudská filozofia. ‚Výklad tvojich slov,‘ hovorí žalmista, ‚osvecuje, prostých robí rozumnými.‘ Žalm 119,130.“ Veľký spor vekov, 93, 94.

Following the testimony concerning John Wycliffe in The Great Controversy, Sister White provides a list of faithful reformers (waymarks), that ultimately reaches the reformer John Knox. She identifies a significant question posed to John Knox from Mary the Queen of Scotland.

Po svedectve týkajúcom sa Johna Wycliffa vo Veľkom spore sestra Whiteová uvádza zoznam verných reformátorov (medzníkov), ktorý napokon siaha až k reformátorovi Johnovi Knoxovi. Uvádza významnú otázku, ktorú Johnovi Knoxovi položila Mária, škótska kráľovná.

> “John Knox had turned away from the traditions and mysticisms of the church, to feed upon the truths of God’s Word, and the teaching of Wishart had confirmed his determination to forsake the communion of Rome, and join himself to the persecuted reformers. . . .

> „John Knox sa odvrátil od tradícií a mysticizmov cirkvi, aby sa sýtil pravdami Božieho slova, a Wishartovo učenie utvrdilo jeho odhodlanie opustiť spoločenstvo Ríma a pripojiť sa k prenasledovaným reformátorom....“

> “When brought face to face with the queen of Scotland, in whose presence the zeal of many a leader of the Protestants had abated, John Knox bore unswerving witness for the truth. He was not to be won by caresses; he quailed not before threats. The queen charged him with heresy. He had taught the people to receive a religion prohibited by the State, she declared, and had thus transgressed God’s command enjoining subjects to obey their princes. Knox answered firmly:—‘As right religion received neither its origin nor its authority from princes, but from the eternal God alone, so are not subjects bound to frame their religion according to the tastes of their princes. For oft it is that princes, of all others, are the most ignorant of God’s true religion. If all the seed of Abraham had been of the religion of Pharaoh, whose subjects they long were, I pray you, madam, what religion would there have been in the world? And if all in the days of the apostles had been of the religion of the Roman emperors, I pray you, madam, what religion would there have been now upon the earth? … And so, madam, you may perceive that subjects are not bound to the religion of their princes, although they are commanded to give them reverence.’

> „Keď sa John Knox ocitol tvárou v tvár škótskej kráľovnej, v ktorej prítomnosti horlivosť nejedného vodcu protestantov ochabla, vydal neochvejné svedectvo pravde. Nebolo možné získať si ho lichôtkami; nezachvel sa ani pred hrozbami. Kráľovná ho obvinila z kacírstva. Vyhlásila, že učil ľud prijímať náboženstvo zakázané štátom, a tým prestúpil Božie prikázanie, ktoré poddaným ukladá poslušnosť voči ich panovníkom. Knox odpovedal pevne: — „Ako pravé náboženstvo neprijalo ani svoj pôvod, ani svoju autoritu od kniežat, ale jedine od večného Boha, tak ani poddaní nie sú viazaní utvárať si svoje náboženstvo podľa vkusu svojich panovníkov. Lebo sa často stáva, že práve panovníci sú zo všetkých ostatných najnevedomejší v otázke pravého Božieho náboženstva. Keby celé Abrahámovo semeno vyznávalo náboženstvo faraóna, ktorého poddanými dlho boli, prosím vás, pani, aké náboženstvo by potom bolo na svete? A keby všetci v dňoch apoštolov vyznávali náboženstvo rímskych cisárov, prosím vás, pani, aké náboženstvo by teraz bolo na zemi? … A tak, pani, môžete vidieť, že poddaní nie sú viazaní náboženstvom svojich panovníkov, hoci sú povinní preukazovať im úctu.“

> “Said Mary, ‘You interpret the Scripture in one way, and they [the Romish teachers] interpret it in another; whom shall I believe, and who shall be judge?’

> „Mária povedala: ,Vy vykladáte Písmo jedným spôsobom a oni [rímski učitelia] ho vykladajú iným; komu mám veriť a kto má byť sudcom?‘“

> “‘You shall believe God, who plainly speaketh in his Word,’ answered the reformer; ‘and farther than the Word teaches you, ye shall believe neither the one nor the other. The Word of God is plain in itself, and if in any one place there be obscurity, the Holy Ghost, who never is contrary to himself, explains the same more clearly in other places, so that there can remain no doubt but unto such as are obstinately ignorant.’ Such were the truths that the fearless reformer, at the peril of his life, spoke in the ear of royalty. With the same undaunted courage he kept to his purpose, praying and fighting the battles of the Lord, until Scotland was free from popery.” The Great Controversy, 250, 251.

> „‚Budete veriť Bohu, ktorý jasne hovorí vo svojom Slove,‘ odpovedal reformátor; ‚a nad to, čo vás učí Slovo, nebudete veriť ani jednému, ani druhému. Božie Slovo je samo osebe jasné, a ak je na niektorom mieste nejasnosť, Duch Svätý, ktorý si nikdy neprotirečí, to isté vysvetľuje jasnejšie na iných miestach, takže nemôže zostať nijaká pochybnosť, iba u tých, ktorí sú tvrdošijne nevedomí.‘ Takéto pravdy predniesol nebojácny reformátor, s nasadením vlastného života, do sluchu kráľovskej moci. S tou istou neochvejnou odvahou vytrval vo svojom predsavzatí, modliac sa a bojujúc Pánove boje, až kým Škótsko nebolo oslobodené od pápežstva.“ The Great Controversy, 250, 251.

The interaction between the reformer and the queen highlights the third thread in the reformation history that identifies Satan’s effort to counterfeit the Bible, the reformers and the methodology of biblical study. John’s answer to the Queen was that the correct methodology is “historicism” which is premised upon a line of prophetic history being explained by the Holy Spirit with another line of prophetic history.

Vzájomné pôsobenie medzi reformátorom a kráľovnou zdôrazňuje tretiu niť v dejinách reformácie, ktorá odhaľuje satanovo úsilie napodobniť Bibliu, reformátorov a metodológiu biblického štúdia. Jánova odpoveď kráľovnej znela, že správnou metodológiou je „historizmus“, ktorý je založený na tom, že jedna línia prorockých dejín je vysvetľovaná Duchom Svätým prostredníctvom inej línie prorockých dejín.

The light had been opened in the darkness. Wycliffe and the early reformers all the way through the Millerite history employed a method of biblical study labelled “historicism.” The history of the biblical method of Bible study is often overlooked, but is essential to recognize if one truly will see the significance of the rules of prophetic interpretation adopted by Miller and thereafter by Future for America.

Svetlo bolo otvorené v temnote. Wycliffe a raní reformátori až po celé dejiny milleritského hnutia používali metódu biblického štúdia označovanú ako „historicizmus“. Dejiny biblickej metódy štúdia Biblie sa často prehliadajú, no je nevyhnutné ich rozpoznať, ak človek skutočne chce uvidieť význam pravidiel prorockého výkladu, ktoré prijal Miller a následne Future for America.

There are only two churches Sister White identifies as God’s denominated people. That being ancient Israel and the Seventh-day Adventist church.

Sestra Whiteová označuje iba dve cirkvi za Bohom pomenovaný ľud: staroveký Izrael a Cirkev adventistov siedmeho dňa.

> “The reasons why we are denominated people of God are to be repeated and repeated. Deuteronomy 4:1–13” Manuscript Releases, volume 8, 426.

> „Dôvody, pre ktoré sme nazývaní Božím ľudom, majú byť opakované a znovu opakované. Deuteronómium 4:1–13“ Manuscript Releases, zväzok 8, 426.

The church of the apostles,’ the church in the wilderness during the papal darkness were never called God’s denominated people, for the term (meaning to be named) represents a church that is given the responsibility of being the depositaries of God’s law, and with Adventism they were also to be the depositaries of God’s prophetic truths.

„Cirkev apoštolov,“ cirkev na púšti počas pápežskej temnoty, nikdy nebola nazývaná Božím denominovaným ľudom, lebo tento pojem (znamenajúci byť pomenovaný) predstavuje cirkev, ktorej je zverená zodpovednosť byť strážcom Božieho zákona, a spolu s adventizmom mala byť tiež strážcom Božích prorockých právd.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Boh povolal svoju cirkev v tomto čase, tak ako povolal staroveký Izrael, aby stála ako svetlo na zemi. Mocným sekáčom pravdy, posolstvami prvého, druhého a tretieho anjela, ich oddelil od cirkví a od sveta, aby ich priviedol do posvätnej blízkosti k sebe. Urobil ich správcami svojho zákona a zveril im veľké pravdy proroctva pre tento čas. Tak ako sväté výroky zverené starovekému Izraelu, aj toto je posvätná dôvera, ktorá má byť sprostredkovaná svetu. Traja anjeli zo Zjavenia 14 predstavujú ľud, ktorý prijíma svetlo Božích posolstiev a vychádza ako Jeho nástroj, aby roznášal varovanie po celej šírke i dĺžke zeme.“ Testimonies, zväzok 5, 455.

William Miller represented the chosen messenger to open God’s prophetic truths, and when those truths led a people to the open door of the Most Holy Place in 1844, God then opened up the law of God. Wycliffe is a waymark in opening up the Bible and producing the beginnings of the Protestant Reformation, but he is also a waymark of God’s work to establish “the great truths of prophecy.” John Wycliffe was the morning star identified in the history of the twelve-hundred and sixty year rule of the papacy. His work began in the fourteenth century, then in the seventeenth century another waymark of that prophetic line was the production of the King James Bible in 1611. On that line we ultimately reach the waymark of Miller’s rules of prophetic interpretation. Miller is a waymark in that line of truth, and so are his rules. His rules give witness to a waymark at the end of Adventism represented by the publication of Prophetic Keys.

William Miller predstavoval vyvoleného posla na otvorenie Božích prorockých právd, a keď tieto pravdy viedli ľud k otvoreným dverám do Najsvätejšieho miesta v roku 1844, Boh potom otvoril Boží zákon. Wycliffe je medzníkom v otváraní Biblie a v zrode protestantskej reformácie, no je tiež medzníkom Božieho diela na ustanovenie „veľkých právd proroctva“. Ján Wycliffe bol rannou hviezdou označenou v dejinách tisícdvestošesťdesiatročnej vlády pápežstva. Jeho dielo sa začalo v štrnástom storočí, potom v sedemnástom storočí bol ďalším medzníkom tejto prorockej línie vznik Biblie kráľa Jakuba v roku 1611. Na tejto línii napokon dospievame k medzníku Millerových pravidiel prorockého výkladu. Miller je medzníkom v tejto línii pravdy, a takisto aj jeho pravidlá. Jeho pravidlá vydávajú svedectvo o medzníku na konci adventizmu, ktorý predstavuje vydanie knihy Prophetic Keys.

If we do not understand that Miller’s rules were a waymark in a line of prophetic history representing the work to preserve the original and correct texts of the Bible and also the work of the opening up the true understanding of the Bible, which required that the reformers were led to understand and employ the sacred methodology of study called “historicism,” we lack the information necessary to recognize prophetic truths associated with the work of presenting and preserving the light of the third angel at the end of Adventism. For this reason, it is important to take a small survey of that line of history.

Ak nechápeme, že Millerove pravidlá boli medzníkom v línii prorockých dejín, predstavujúcim dielo zachovania pôvodných a správnych textov Biblie, ako aj dielo otvorenia pravého porozumenia Biblie, ktoré si vyžadovalo, aby reformátori boli vedení k pochopeniu a používaniu posvätnej metodológie štúdia nazývanej „historicismus“, chýbajú nám informácie nevyhnutné na rozpoznanie prorockých právd spojených s dielom predstavovania a zachovávania svetla tretieho anjela na konci adventizmu. Z tohto dôvodu je dôležité vykonať stručný prehľad tejto línie dejín.

The only genuine definition of the word “Protestant” is to protest Rome. If a church ceases to protest Rome, it is no longer Protestant and it then becomes a daughter of Rome, as did the Protestants who rejected the first angel’s message. The premier understanding that became the “motto” of the Protestants that came out of the Catholic church was “the Bible and the Bible alone.” Yet history attests to the fact that the Bible needed to be rightly divided.

Jedinou pravou definíciou slova „protestant“ je protestovať proti Rímu. Ak cirkev prestane protestovať proti Rímu, už viac nie je protestantská a potom sa stáva dcérou Ríma, ako sa to stalo protestantom, ktorí odmietli posolstvo prvého anjela. Základné chápanie, ktoré sa stalo „heslom“ protestantov, ktorí vyšli z katolíckej cirkvi, bolo: „Biblia a jedine Biblia.“ Dejiny však dosvedčujú skutočnosť, že Bibliu bolo potrebné správne rozdeľovať.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Usiluj sa osvedčiť sa pred Bohom ako robotník, ktorý sa nemá za čo hanbiť a ktorý správne rozdeľuje slovo pravdy. Ale vyhýbaj sa bezbožným a márnym rečiam, lebo povedú k ešte väčšej bezbožnosti. 2. Timotejovi 2:15, 16.

The method of biblical study that the Protestants were led to use in their efforts to rightly divide the word of truth is “historicism.” That method was a specific and serious target for Satan to attack, and attack he did.

Metóda biblického štúdia, ktorú boli protestanti vedení používať vo svojom úsilí správne rozdeľovať slovo pravdy, je „historizmus“. Táto metóda bola osobitným a vážnym terčom Satanových útokov — a on aj skutočne zaútočil.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> „Mali by sme sami vedieť, čo tvorí kresťanstvo, čo je pravda, čo je viera, ktorú sme prijali, aké sú biblické pravidlá — pravidlá, ktoré nám boli dané z najvyššej autority.“ The 1888 Materials, 403.

The undermining of the biblical methodology used by the Reformers all the way to and including William Miller is specifically identified as beginning in the fifteenth century with a Jesuit scholar named Francisco Ribera (1537–1591), who is credited with popularizing the futurist interpretation. He wrote a commentary on the book of Revelation that proposed a futuristic interpretation of the prophecies, distancing them from the historical context. Ribera invented this methodology for the purpose of resisting the truth which the methodology of historicism always produced. That truth was that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy.

Podkopávanie biblickej metodológie, ktorú používali reformátori až po Williama Millera vrátane, sa výslovne označuje za jav, ktorý sa začal v pätnástom storočí u jezuitského učenca menom Francisco Ribera (1537–1591), ktorému sa pripisuje zásluha za spropagovanie futuristického výkladu. Napísal komentár ku knihe Zjavenie, v ktorom navrhol futuristický výklad proroctiev, čím ich vzdialil od historického kontextu. Ribera túto metodológiu vytvoril s cieľom postaviť sa proti pravde, ktorú metodológia historizmu vždy prinášala. Touto pravdou bolo, že rímsky pápež je antikristom biblického proroctva.

In the seventeenth and eighteenth centuries it can be documented that Protestantism knew that Ribera’s false methodology was satanic and unsound. The Protestants in that history wrote books and tracts opposing the “profane and vain babblings” of the Jesuit scholar. But in 1909, the Trojan horse, the Scofield Reference Bible was published, and the references inserted into the footnotes of the Bible were based upon the teachings of Ribera and another Jesuit named Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza wrote under the pen name Juan Josafat Ben-Ezra, and published a book titled The Coming of the Messiah in Glory and Majesty. As Ribera before him, the book was a direct attack upon the fulfillment of the prophecies in the book of Revelation.

V sedemnástom a osemnástom storočí možno doložiť, že protestantizmus vedel, že Riberova falošná metodológia je satanská a neudržateľná. Protestanti v tých dejinách písali knihy a traktáty namierené proti „bezbožným a márnym táraninám“ jezuitského učenca. No roku 1909 bol vydaný trójsky kôň, Scofieldova referenčná Biblia, a odkazy vložené do poznámok pod čiarou tejto Biblie vychádzali z učenia Riberu a ďalšieho jezuitu menom Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza písal pod pseudonymom Juan Josafat Ben-Ezra a vydal knihu s názvom Príchod Mesiáša v sláve a velebnosti. Tak ako pred ním Ribera, aj táto kniha bola priamym útokom na naplnenie proroctiev v knihe Zjavenia.

Satan knew the message he needed to cloud with confusion was the final warning message that comes from the book of Revelation. Incorporating the profane and vain babblings of the two Jesuit priests into the references within the Scofield Reference Bible allowed Satan to lead apostate Protestants into accepting the Jesuit methodologies, thus blinding them to the truth. Satan accomplished by introducing several Catholic prophetic models which removed the possibility to clearly identify who the antichrist of Bible prophecy is. It was not a difficult deception for Satan, for the Protestants had already returned to the Roman church with their rejection of Miller’s message in 1843.

Satan vedel, že posolstvo, ktoré potreboval zahmliť zmätkom, bolo posledné výstražné posolstvo, ktoré prichádza z knihy Zjavenia. Tým, že do odkazov v Scofieldovej referenčnej Biblii začlenil svetské a prázdne reči dvoch jezuitských kňazov, umožnil Satan odpadlíckym protestantom prijať jezuitské metodológie, a tak ich oslepil voči pravde. Satan to dosiahol zavedením niekoľkých katolíckych prorockých modelov, ktoré odstránili možnosť jasne rozpoznať, kto je antikrist biblického proroctva. Pre Satana to nebol ťažký klam, lebo protestanti sa už svojím odmietnutím Millerovho posolstva v roku 1843 vrátili k rímskej cirkvi.

There have been several books and articles published through the years that document Satan’s attack upon the Bible, that began in the first few centuries after Christ was crucified. That attack reached a point where counterfeit manuscripts were introduced to produce counterfeit Bibles. Satan also attacked the reformers that were raised up to uphold God’s word while they lived and even after those Reformers died.

V priebehu rokov bolo publikovaných niekoľko kníh a článkov, ktoré dokumentujú Satanov útok na Bibliu, útok, ktorý sa začal už v prvých niekoľkých storočiach po Kristovom ukrižovaní. Tento útok dospel do bodu, keď boli zavedené falošné rukopisy, aby vznikli falošné Biblie. Satan tiež útočil na reformátorov, ktorí boli vzbudení, aby počas svojho života obhajovali Božie slovo, a dokonca aj po smrti týchto reformátorov.

Just consider how modern Seventh-day Adventist historians and theologians treat the subject of William Miller. It is as if they dug up his bones and cast them into the Mississippi River.

Len uvážte, ako súčasní adventistickí historici a teológovia siedmeho dňa zaobchádzajú s témou Williama Millera. Je to, akoby vykopali jeho kosti a hodili ich do rieky Mississippi.

> “William Miller was disturbing Satan’s kingdom, and the arch-enemy sought not only to counteract the effect of the message, but to destroy the messenger himself. As Father Miller made a practical application of Scripture truth to the hearts of his hearers, the rage of professed Christians was kindled against him, even as the anger of the Jews was excited against Christ and his apostles. Church-members stirred up the baser classes, and upon several occasions enemies plotted to take his life as he should leave the place of meeting. But holy angels were in the throng, and one of these, in the form of a man, took the arm of this servant of the Lord, and led him in safety from the angry mob. His work was not yet done, and Satan and his emissaries were disappointed in their purpose.” Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

> „William Miller rozrušoval Satanovo kráľovstvo a úhlavný nepriateľ sa usiloval nielen zmariť účinok posolstva, ale zničiť aj samého posla. Keď otec Miller prakticky uplatňoval pravdy Písma na srdcia svojich poslucháčov, proti nemu sa rozhorela zúrivosť vyznávajúcich kresťanov, tak ako sa hnev Židov rozpálil proti Kristovi a jeho apoštolom. Členovia cirkví podnecovali najnižšie vrstvy ľudu a pri viacerých príležitostiach nepriatelia osnovali plán vziať mu život, keď bude odchádzať zo zhromaždenia. Svätí anjeli však boli v zástupe a jeden z nich, v podobe človeka, uchopil rameno tohto služobníka Pánovho a bezpečne ho vyviedol z rozzúreného davu. Jeho dielo ešte nebolo dokonané a Satan i jeho poslovia boli vo svojom úmysle sklamaní.“ Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

Look at how those same two categories of Adventism (theologians and historians) have downplayed and covered up the validity of the rules of Miller, which Sister White informs us will be used by all who actually proclaim the three angel’s messages.

Pozrite sa, ako tie isté dve kategórie adventizmu (teológovia a historici) zľahčovali a zatajovali platnosť Millerových pravidiel, o ktorých nás sestra Whiteová informuje, že ich budú používať všetci, ktorí skutočne ohlasujú posolstvá troch anjelov.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:—

> „Tí, ktorí sa podieľajú na zvestovaní posolstva tretieho anjela, skúmajú Písma podľa toho istého plánu, ktorý prijal otec Miller. V malej knihe s názvom Views of the Prophecies and Prophetic Chronology uvádza otec Miller tieto jednoduché, no rozumné a dôležité pravidlá pre štúdium Biblie a jej výklad:—

> “[Rules one through five quoted.]

> „[Citované pravidlá jedna až päť.]“

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.” Review and Herald, November 25, 1884.

> „Vyššie uvedené je časťou týchto pravidiel; a pri našom štúdiu Biblie všetci dobre urobíme, ak budeme dbať na uvedené zásady.“ Review and Herald, 25. novembra 1884.

Without reviewing the three threads of the line of prophetic history associated with the development and establishment of God’s Word it is impossible to see the significance of a major testimony to uphold William Miller as the messenger that was typified by Elijah in his presentation of the message, and as Moses in the promise of Miller being raised up in the resurrection of the righteous, and as Elisha in his willingness to leave his farm and serve the Elijah message. Sister White identifies all three of the biblical heroes as typifying William Miller, who is now treated by modern Adventist theologians and historians as if he was simply some “poor farm boy” from the eighteenth century.

Bez preskúmania troch línií prorockých dejín spojených s rozvojom a ustanovením Božieho slova je nemožné pochopiť význam závažného svedectva, ktoré potvrdzuje Williama Millera ako posla, ktorý bol pri predkladaní posolstva predobrazene znázornený Eliášom, a ako Mojžiša v zasľúbení, že Miller bude vzkriesený pri vzkriesení spravodlivých, a ako Elizea v jeho ochote opustiť svoje hospodárstvo a slúžiť Eliášovmu posolstvu. Sestra Whiteová označuje všetkých troch biblických hrdinov za predobrazy Williama Millera, s ktorým sa dnes moderní adventistickí teológovia a historici zaobchádzajú, akoby bol iba akýmsi „chudobným chlapcom z farmy“ z osemnásteho storočia.

William Tyndale was one of the many reformers raised up in this line of prophetic history. If I might say it this way, his ‘mission statement’ against the pope’s ambassadors he interacted with was, “I will cause the boy that drives the plow to know more of the Scriptures than you do.” William Miller was the farm boy, who drove the plow and fulfilled Tyndale’s prophecy.

William Tyndale bol jedným z mnohých reformátorov, ktorí boli vzbudení v tejto línii prorockých dejín. Ak to môžem takto povedať, jeho „poslaním“ voči pápežovým vyslancom, s ktorými prichádzal do styku, bolo: „Spôsobím, aby chlapec, ktorý vedie pluh, poznal z Písem viac než vy.“ William Miller bol tým chlapcom z farmy, ktorý viedol pluh a naplnil Tyndalovo proroctvo.

This introduction has been greatly simplified in terms of all the history that could be brought to bear in support of what we have presented up until now. We will now consider some signatures of Alpha and Omega in order to lead back to the consideration of Miller as a waymark and a messenger.

Tento úvod bol značne zjednodušený vzhľadom na všetky dejinné skutočnosti, ktoré by bolo možné uviesť na podporu toho, čo sme až doteraz predložili. Teraz budeme uvažovať o niektorých znakoch Alfy a Omegy, aby sme sa vrátili k úvahe o Millerovi ako o medzníku a poslovi.

The book of Daniel is the beginning of a book that consists of two books. The end of that book is the book of Revelation. Though they are two distinct books, together they represent one book.

Kniha Daniel je začiatkom knihy, ktorá pozostáva z dvoch kníh. Koncom tejto knihy je kniha Zjavenie. Hoci ide o dve odlišné knihy, spolu predstavujú jednu knihu.

Years ago, I had a public interaction with a well-known Seventh-day Adventist theologian who worked at the Biblical Research Institute of the General Conference of the Seventh-day Adventist Church. The theologian was attempting to correct my understanding of the last six verses of Daniel eleven, and also my understanding of the “daily” in the book of Daniel. In our interaction which took place over a period of time, for it consisted of his producing an article which I responded to, which he then answered back, and then of course I returned my thoughts, and so on and so forth. In the interaction he informed me that in the committee he worked in at the General Conference, he was considered the expert on the book of Daniel, and that a coworker of his was considered the resident expert on the book of Revelation. In our interactions he did not want to address points in the book of Revelation, but rather refer them to his colleague. He wanted to keep the discussion in the book of Daniel alone.

Pred rokmi som mal verejnú výmenu názorov s dobre známym adventistickým teológom siedmeho dňa, ktorý pôsobil v Biblickom výskumnom inštitúte Generálnej konferencie Cirkvi adventistov siedmeho dňa. Tento teológ sa pokúšal opraviť moje chápanie posledných šiestich veršov Danielovej jedenástej kapitoly, ako aj moje chápanie „každodennej obete“ v knihe Daniel. V priebehu našej výmeny, ktorá sa odohrávala počas istého časového obdobia, keďže spočívala v tom, že on vypracoval článok, na ktorý som reagoval ja, na čo on následne odpovedal, a potom som, prirodzene, opäť predložil svoje stanovisko, a tak ďalej, ma informoval, že vo výbore Generálnej konferencie, v ktorom pracoval, bol považovaný za odborníka na knihu Daniel a že jeden z jeho spolupracovníkov bol považovaný za stáleho odborníka na knihu Zjavenie. V rámci našich výmen nechcel riešiť body z knihy Zjavenie, ale radšej ich odkázať svojmu kolegovi. Chcel viesť diskusiu výlučne v rámci knihy Daniel.

Sister White is clear that Daniel and Revelation are one book. At that level they represent the Bible, which is one book made up of two books, the old and the new. Sister White also comments on the Jewish church, that only considers the old book to be the one book, and she also comments on those who disregard the old book for they only understand or are only willing to understand the new book. Her inspired testimony is that if you only accept the new, then you reject the old, and vice versa. For the theologian to claim he was the expert of Daniel, but not of Revelation is repeating the Jewish concept of only accepting the Old Testament, and we know where that narrow view led the Jews. Taking either side of the issue; accepting the old and not the new, or accepting new, but not the old is to reject the entire testimony.

Sestra Whiteová jasne hovorí, že Daniel a Zjavenie sú jednou knihou. Na tejto úrovni predstavujú Bibliu, ktorá je jednou knihou zloženou z dvoch kníh, zo starej a z novej. Sestra Whiteová tiež poznamenáva o židovskej cirkvi, že za tú jednu knihu pokladá iba starú knihu, a tiež sa vyjadruje o tých, ktorí starú knihu prehliadajú, lebo rozumejú alebo sú ochotní rozumieť iba novej knihe. Jej inšpirované svedectvo hovorí, že ak prijímate iba novú, potom odmietate starú, a naopak. Ak teológ tvrdí, že bol odborníkom na Daniela, ale nie na Zjavenie, opakuje židovské poňatie prijímania iba Starého zákona, a vieme, kam tento úzky pohľad Židov doviedol. Zaujať ktorúkoľvek stranu tejto otázky; prijať staré a nie nové, alebo prijať nové, ale nie staré, znamená odmietnuť celé svedectvo.

> “The Saviour inquired of his disciples if they understood these things. They answered, ‘Yea, Lord. Then said he unto them, Therefore every scribe which is instructed unto the kingdom of Heaven is like unto a man that is an householder, which bringeth forth out of his treasure things new and old.’ In this parable, Jesus presented before his disciples the responsibility of those whose work it is to give to the world the light which they have received from him. The Old Testament was all the Scripture then in existence; but it was not written merely for the ancients; it was for all ages and for all people. Jesus would have the teachers of his doctrine diligently search the Old Testament for that light which establishes his identity as the Messiah foretold in prophecy, and reveals the nature of his mission to the world. The Old and the New Testament are inseparable, for both are the teachings of Christ. The doctrine of the Jews, who accept only the Old Testament, is not unto salvation, since they reject the Saviour whose life and ministry was a fulfillment of the law and the prophecies. And the doctrine of those who discard the Old Testament is not unto salvation, because it rejects that which is direct testimony of Christ. Skeptics begin with discounting upon the Old Testament, and it takes but another step to deny the validity of the New, and thus both are rejected.

> „Spasiteľ sa opýtal svojich učeníkov, či rozumejú týmto veciam. Odpovedali: ‚Áno, Pane.‘ Vtedy im povedal: ‚Preto každý zákonník, ktorý je vyučený pre nebeské kráľovstvo, sa podobá človeku, hospodárovi, ktorý vynáša zo svojho pokladu veci nové i staré.‘ V tomto podobenstve Ježiš postavil pred svojich učeníkov zodpovednosť tých, ktorých úlohou je dávať svetu svetlo, ktoré prijali od neho. Starý zákon bol vtedy celým existujúcim Písmom; nebol však napísaný iba pre dávnych ľudí, ale pre všetky veky a pre všetkých ľudí. Ježiš chcel, aby učitelia jeho učenia usilovne skúmali Starý zákon kvôli tomu svetlu, ktoré potvrdzuje jeho totožnosť ako Mesiáša predpovedaného v proroctvách a zjavuje povahu jeho poslania svetu. Starý i Nový zákon sú neoddeliteľné, lebo obidva sú Kristovým učením. Učenie Židov, ktorí prijímajú iba Starý zákon, nevedie k spáse, pretože zavrhujú Spasiteľa, ktorého život a služba boli naplnením zákona a proroctiev. A učenie tých, ktorí zavrhujú Starý zákon, nevedie k spáse, pretože zavrhuje to, čo je priamym svedectvom o Kristovi. Skeptici začínajú znevažovaním Starého zákona a stačí už len ďalší krok, aby popreli platnosť Nového; a tak sú zavrhnuté oba.“

> “The Jews have little influence over the Christian world in showing them the importance of the commandments, including the binding law of the Sabbath, because in bringing forth the old treasures of truth, they throw aside the new ones in the personal teachings of Jesus. On the other hand, the strongest reason why Christians fail to influence the Jews to accept the teachings of Christ as the language of divine wisdom, is because, in bringing forth the treasures of his word, they treat with contempt the riches of the Old Testament, which are the earlier teachings of the Son of God, through Moses. They reject the law proclaimed from Sinai, and the Sabbath of the fourth commandment, instituted in the garden of Eden. But the minister of the gospel, who follows the teachings of Christ, will gain a thorough knowledge of both the Old and the New Testament, that he may present them in their true light to the people an inseparable whole—the one depending upon and illuminating the other. Thus, as Jesus instructed his disciples, they will bring forth from their treasure ‘things new and old.’” Spirit of Prophecy, volume 2, 255.

> „Židia majú len malý vplyv na kresťanský svet, pokiaľ ide o ukazovanie významu prikázaní vrátane záväzného zákona soboty, pretože keď predkladajú staré poklady pravdy, odhadzujú nové v osobnom učení Ježiša. Na druhej strane najsilnejším dôvodom, prečo kresťania nedokážu ovplyvniť Židov, aby prijali učenie Krista ako reč božskej múdrosti, je to, že keď predkladajú poklady jeho slova, s pohŕdaním zaobchádzajú s bohatstvami Starého zákona, ktoré sú skoršími učeniami Božieho Syna prostredníctvom Mojžiša. Odmietajú zákon vyhlásený zo Sinaja a sobotu štvrtého prikázania, ustanovenú v záhrade Eden. Ale kazateľ evanjelia, ktorý nasleduje učenie Krista, získa dôkladnú znalosť Starého i Nového zákona, aby ich mohol ľudu predložiť v ich pravom svetle ako neoddeliteľný celok — pričom jedno závisí od druhého a osvetľuje ho. Tak, ako Ježiš poučil svojich učeníkov, budú zo svojho pokladu vynášať ‚veci nové i staré‘.“ Spirit of Prophecy, zväzok 2, 255.

The previous counsel has another application for Laodicean Adventists. To profess to believe the Bible in its entirety, both the Old and the New Testaments, yet reject the Spirit of Prophecy is the identical ditch of accepting only one testimony. Two witnesses are required to establish truth, so it is impossible to establish truth with one witness, and if any attempt to do so they are rejecting both witnesses, they are basing their faith upon what is referred to as ‘half-truths.’

Predchádzajúce napomenutie má ďalšie uplatnenie pre laodicejských adventistov. Vyznávať, že veríme Biblii v jej celistvosti, Starému i Novému zákonu, a predsa odmietať Ducha proroctva, je tou istou priepasťou ako prijímať iba jedno svedectvo. Na potvrdenie pravdy sú potrební dvaja svedkovia, preto je nemožné potvrdiť pravdu jedným svedkom; a ak sa o to niekto pokúša, odmieta oboch svedkov a zakladá svoju vieru na tom, čo sa označuje ako „polopravdy“.

I will now repeat a question that was in one of the initial articles that have been coming out since July, 2023. The question is, “What new light has come out of Adventism since 1863?” The answer is simply, “None.”

Teraz zopakujem otázku, ktorá zaznela v jednom z úvodných článkov vychádzajúcich od júla 2023. Otázka znie: „Aké nové svetlo vyšlo z adventizmu od roku 1863?“ Odpoveď je jednoducho: „Žiadne.“

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Knihy Daniel a Zjavenie tvoria jedno. Jedna je proroctvom, druhá zjavením; jedna je zapečatenou knihou, druhá otvorenou knihou. Ján počul tajomstvá, ktoré hromy vyriekli, ale bolo mu prikázané, aby ich nezapísal.“ Adventistický biblický komentár siedmeho dňa, zväzok 7, 971.

The Alpha and Omega therefore identifies that Daniel is the first and Revelation the last. Daniel represents the beginning and Revelation represents the end of Adventism.

Alfa a Omega teda označuje, že Daniel je prvý a Zjavenie posledné. Daniel predstavuje začiatok a Zjavenie predstavuje koniec adventizmu.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Zjavenie je zapečatená kniha, ale je aj otvorená kniha. Zaznamenáva podivuhodné udalosti, ktoré sa majú odohrať v posledných dňoch dejín tejto zeme. Učenia tejto knihy sú určité, nie mystické a nezrozumiteľné. V nej sa nadväzuje na tú istú líniu proroctva ako v Danielovi. Niektoré proroctvá Boh zopakoval, a tým ukázal, že im treba pripisovať dôležitosť. Pán neopakuje veci, ktoré nemajú veľký význam.“ Manuscript Releases, zväzok 9, 8.

In the beginning of Adventism, in the very verses that are the central pillar of Adventism, the verses that were unsealed in 1798; Jesus introduced Himself as “Palmoni,” the Wonderful Numberer. At the end of Adventism, Jesus introduces Himself as “Alpha and Omega,” the wonderful linguist—the Word of God. For this reason, the beginning of Adventism and the first angel’s message was “hung upon time.” At the end of Adventism, the third angel’s message will be hung upon His Word.

Na počiatku adventizmu, práve vo veršoch, ktoré sú ústredným pilierom adventizmu, vo veršoch, ktoré boli odpečatené v roku 1798, sa Ježiš predstavil ako „Palmoni“, podivuhodný Počtár. Na konci adventizmu sa Ježiš predstavuje ako „Alfa a Omega“, podivuhodný jazykovedec — Slovo Božie. Z tohto dôvodu bol počiatok adventizmu a posolstvo prvého anjela „zavesené na čase“. Na konci adventizmu bude posolstvo tretieho anjela zavesené na Jeho Slove.

The beginning and ending of Adventism take place during the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, therefore they occur during the beginning and ending of the United States. The prophetic history of the United States is the history of the two horns of Republicanism and Protestantism. At the conclusion of that history those two horns will have changed from a lamb to a dragon. Republicanism will change to a democracy and Protestantism will change to apostate Protestantism. When the cup of probationary time for the United States begins to come to its close, as is happening right now, the two horns of apostate Republicanism and apostate Protestantism will form an image to the beast, thus merging church and state into one horn that speaks as a dragon. But God will not be left without a witness, for in the process of bringing a conclusion to the United States, He will raise up the genuine horn of Protestantism to protest both the image of the beast in the United States, and thereafter the image of the beast that confronts the entire world. The raising up of the Protestant horn at the end of the United States will be accomplished within the same historical structure as was the Protestant horn raised up in the beginning of the United States. A former covenant people will be passed by, and a new people will become the new covenant people. There is nothing new under the sun.

Začiatok i koniec adventizmu sa odohrávajú počas dejín šiesteho kráľovstva biblického proroctva; preto sa odohrávajú počas začiatku i konca Spojených štátov. Prorocké dejiny Spojených štátov sú dejinami dvoch rohov republikánstva a protestantizmu. Na záver týchto dejín sa tieto dva rohy zmenia z baránka na draka. Republikánstvo sa zmení na demokraciu a protestantizmus sa zmení na odpadlícky protestantizmus. Keď sa kalich času milosti pre Spojené štáty začne blížiť ku svojmu záveru, ako sa to deje práve teraz, dva rohy odpadlíckeho republikánstva a odpadlíckeho protestantizmu vytvoria obraz šelmy, čím zlúčia cirkev a štát do jedného rohu, ktorý hovorí ako drak. Boh však nezostane bez svedka, lebo v procese privádzania Spojených štátov k ich záveru vzbudí pravý roh protestantizmu, aby protestoval proti obrazu šelmy v Spojených štátoch a následne aj proti obrazu šelmy, ktorý stojí tvárou v tvár celému svetu. Vzbudenie protestantského rohu na konci Spojených štátov sa uskutoční v rámci tej istej historickej štruktúry, v akej bol protestantský roh vzbudený na začiatku Spojených štátov. Bývalý zmluvný ľud bude pominutý a nový ľud sa stane novým zmluvným ľudom. Niet nič nového pod slnkom.

When we use the time prophecies understood and presented in the Millerite history to evaluate the Alpha and Omega, we find they are one in the same. Every time prophecy begins with a history when the prophecy is proclaimed, and that history always typifies the history when the prophecy is fulfilled.

Keď používame časové proroctvá chápané a predkladané v dejinách Millerovho hnutia na posúdenie Alfy a Omegy, zistíme, že sú jedným a tým istým. Každé časové proroctvo sa začína dejinami, v ktorých je proroctvo ohlasované, a tieto dejiny vždy predobrazujú dejiny, v ktorých sa proroctvo napĺňa.

The history of the twenty-three hundred year prophecy began on the third decree in 457 BC and ended at the third angel’s message on October 22, 1844. Leading up to, but before the arrival of the third decree the work of erecting the temple and Jerusalem was accomplished. In like manner the history, leading up to the arrival of the third angel, the foundational truths of the Millerite temple was established.

Dejiny proroctva o dvetisíctristo rokoch sa začali tretím dekrétom v roku 457 pred Kr. a skončili pri posolstve tretieho anjela 22. októbra 1844. V období vedúcom k príchodu tretieho dekrétu, no ešte pred ním, bolo vykonané dielo vybudovania chrámu a Jeruzalema. Podobným spôsobom boli v dejinách vedúcich k príchodu tretieho anjela ustanovené základné pravdy mileritského chrámu.

In 1798, the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 723 BC with the scattering of the northern ten tribes was fulfilled. That prophecy identified two periods of twelve hundred and sixty years, marking the trampling down of the literal temple and literal Jerusalem by literal pagan Rome, that was followed by twelve hundred and sixty years of papal Rome trampling down the spiritual city and temple. The prophecy began with the destruction of the northern kingdom and the scattering of the kingdom’s citizens. Half way through the prophecy in 538, marks the end of the trampling down of God’s people by pagan Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy and produces the scattering of God’s church into the wilderness of the Dark Ages. The end of that time prophecy in 1798 marks the end of the fifth kingdom of Bible prophecy. The scattering of the northern ten tribes, and of the Christian church that fled into the wilderness represents the gathering of those destined to become the horn of Protestantism. Waymarks are often represented by opposites and a scattering can represent a gathering, just as Elijah represents John the Baptist. In the same prophetic confrontation Elijah does not die, and John the Baptist does.

V roku 1798 sa naplnilo proroctvo o dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch, ktoré sa začalo v roku 723 pred Kr. rozptýlením severných desiatich kmeňov. Toto proroctvo určovalo dve obdobia po tisícdvestošesťdesiat rokov, označujúce pošliapavanie doslovného chrámu a doslovného Jeruzalema doslovným pohanským Rímom, po ktorom nasledovalo tisícdvestošesťdesiat rokov, počas ktorých pápežský Rím pošliapaval duchovné mesto a chrám. Proroctvo sa začalo zničením severného kráľovstva a rozptýlením občanov kráľovstva. Polovica tohto proroctva, v roku 538, označuje koniec pošliapavania Božieho ľudu pohanským Rímom, štvrtým kráľovstvom biblického proroctva, a vedie k rozptýleniu Božej cirkvi do púšte temného stredoveku. Koniec tohto časového proroctva v roku 1798 označuje koniec piateho kráľovstva biblického proroctva. Rozptýlenie severných desiatich kmeňov a kresťanskej cirkvi, ktorá utiekla na púšť, predstavuje zhromaždenie tých, ktorým bolo určené stať sa rohom protestantizmu. Medzníky sú často znázornené protikladmi a rozptýlenie môže predstavovať zhromaždenie, tak ako Eliáš predstavuje Jána Krstiteľa. V tej istej prorockej konfrontácii Eliáš nezomiera a Ján Krstiteľ zomiera.

In 677 BC the southern tribe of Judah, (also identified as the glorious land in the Scriptures) was scattered for twenty-five hundred and twenty years, ending on October 22, 1844. That prophecy was identifying the trampling down of God’s people, who Daniel identifies as the “host” in Daniel 8:13, 14.

V roku 677 pred Kristom bol južný kmeň Júdu (v Písmach označovaný aj ako slávna krajina) rozptýlený na dvetisícpäťstodvadsať rokov, ktoré sa skončili 22. októbra 1844. Toto proroctvo označovalo pošliapavanie Božieho ľudu, ktorý Daniel v Danielovi 8,13.14 označuje ako „zástup“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Potom som počul jedného svätého hovoriť, a iný svätý povedal tomu určitému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie o ustavičnej obeti a o priestupku spustošenia, aby boli svätyňa i zástup vydané na pošliapanie? A povedal mi: Až do dvetisíc tristo dní; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8,13.14.

The twenty-three hundred year prophecy which ended at the same time as the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 677 BC was identifying the trampling down of the sanctuary as identified in Daniel 8:13, 14. The prophecy of the scattering of Judah in 677 BC was preceded by three attacks from Nebuchadnezzar and that prophecy ended on the arrival of the third message on October 22, 1844.

Proroctvo o dvetisíctristo rokoch, ktoré sa skončilo v tom istom čase ako proroctvo o dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch, ktoré sa začalo v roku 677 pred Kr., označovalo pošliapanie svätyne, ako je to uvedené v Danielovi 8,13.14. Proroctvo o rozptýlení Júdu v roku 677 pred Kr. predchádzali tri útoky Nabuchodonozora a toto proroctvo sa skončilo príchodom tretieho posolstva 22. októbra 1844.

The two twenty-five hundred and twenty year prophecies ending respectively in 1798 and 1844 identify the forty-six years of building the Millerite temple foundation. Moses was forty-six days in receiving instructions on building the temple, Herod’s temple remodeling in the time of Christ took forty-six years, which ended the year of Christ’s baptism. From the baptism He went to the wilderness for forty days, and when He returned, he cleansed the temple the first time and the quibbling Jew’s wanted to know by what authority He did such a thing.

Dve dvetisícpäťstodvadsaťročné proroctvá, končiace postupne v rokoch 1798 a 1844, určujú štyridsaťšesť rokov budovania základov milleritského chrámu. Mojžiš bol štyridsaťšesť dní pri prijímaní pokynov na stavbu chrámu; prestavba Herodesovho chrámu v Kristovom čase trvala štyridsaťšesť rokov a skončila sa v roku Kristovho krstu. Od krstu odišiel na štyridsať dní na púšť a keď sa vrátil, po prvý raz očistil chrám; a hašteriví Židia chceli vedieť, akou autoritou niečo také urobil.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> Blížila sa židovská Veľká noc a Ježiš vystúpil do Jeruzalema. A v chráme našiel tých, čo predávali voly, ovce a holubice, i peňazomencov, ako tam sedia. A keď si urobil bič z povrázkov, všetkých ich vyhnal z chrámu, aj ovce i voly; peňazomencom rozsypal peniaze a poprevracal stoly. A tým, čo predávali holubice, povedal: Odneste to odtiaľto; nerobte z domu môjho Otca dom kupectva. Vtedy si jeho učeníci spomenuli, že je napísané: Horlivosť za tvoj dom ma strávila. Židia mu teda odpovedali a riekli: Aké znamenie nám ukazuješ, keď robíš tieto veci? Ježiš im odpovedal a riekol: Zborte tento chrám a za tri dni ho postavím. Nato Židia povedali: Tento chrám sa staval štyridsaťšesť rokov, a ty ho postavíš za tri dni? Ale on hovoril o chráme svojho tela. Keď teda vstal z mŕtvych, jeho učeníci si spomenuli, že im to povedal; a uverili Písmu i slovu, ktoré Ježiš povedal. Ján 2:13–22.

The Millerite temple was erected in forty-six years from 1798 at the conclusion of the first twenty-five hundred and twenty year prophecy and ended forty-six years later at the fulfillment of the second twenty-five hundred and twenty year prophecy in 1844. Those forty-six years began with the arrival of the first angel and ended with the arrival of the third angel, for Christ said His temple would be raised up in three days. If you are unwilling to see these facts it is because of two primary problems beyond the problems that may exist in an unwilling and unconverted heart. The first problem is you are unwilling to approach the prophetic Word from the perspective that history repeats. You are not a historicist. The other problem is an inability to apply symbolic words that have been recorded within the Word of God by the Word of God. The beginnings of all these prophecies identify the end, and they always identify much more than simply histories which repeat.

Milleritský chrám bol budovaný štyridsaťšesť rokov od roku 1798 pri ukončení prvého proroctva o dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch a skončil sa o štyridsaťšesť rokov neskôr pri naplnení druhého proroctva o dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch v roku 1844. Týchto štyridsaťšesť rokov sa začalo príchodom prvého anjela a skončilo príchodom tretieho anjela, lebo Kristus povedal, že Jeho chrám bude vzbudovaný za tri dni. Ak nie ste ochotní vidieť tieto skutočnosti, je to pre dva hlavné problémy popri problémoch, ktoré môžu existovať v neochotnom a neobrátenom srdci. Prvým problémom je, že nie ste ochotní pristupovať k prorockému Slovu z perspektívy, že dejiny sa opakujú. Nie ste historicista. Druhým problémom je neschopnosť uplatniť symbolické slová, ktoré boli zaznamenané v Slove Božom, prostredníctvom Slova Božieho. Začiatky všetkých týchto proroctiev označujú koniec a vždy označujú omnoho viac než iba dejiny, ktoré sa opakujú.

The Bible says we are a temple for the Holy Spirit and the body temple is made up of forty-six chromosomes. The scientists who study those forty-six chromosomes inform us that the twenty-three male chromosomes and the twenty-three female chromosomes are wrapped around a protein that is shaped as a cross.

Biblia hovorí, že sme chrámom Ducha Svätého, a chrám tela sa skladá zo štyridsiatich šiestich chromozómov. Vedci, ktorí skúmajú týchto štyridsaťšesť chromozómov, nás informujú, že dvadsaťtri mužských chromozómov a dvadsaťtri ženských chromozómov je ovinutých okolo bielkoviny, ktorá má tvar kríža.

In Daniel twelve there are three connected time prophecies, the first is referencing the scattering of the power of the holy people, which represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. The scattering of the power of the holy people that was fulfilled by them was twenty-five hundred and twenty years, yet in Daniel twelve it only references the last half of that period. It portrays Daniel as not understanding what was meant by the pronouncement.

V Danielovi dvanástej kapitole sa nachádzajú tri navzájom prepojené časové proroctvá; prvé odkazuje na rozptýlenie moci svätého ľudu, ktoré predstavuje „sedem časov“ z Levitika dvadsaťšesť. Rozptýlenie moci svätého ľudu, ktoré sa na nich naplnilo, trvalo dvetisícpäťstodvadsať rokov, avšak v Danielovi dvanásť sa uvádza iba posledná polovica tohto obdobia. Zobrazuje Daniela, ako nerozumie tomu, čo bolo týmto výrokom mienené.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? Daniel 12:7, 8.

> A počul som muža oblečeného v ľanovom rúchu, ktorý bol nad vodami rieky; keď pozdvihol svoju pravú ruku i svoju ľavú ruku k nebu a prisahal na Toho, ktorý žije naveky, že to bude na čas, časy a pol času; a keď dokončí rozptýlenie moci svätého ľudu, všetky tieto veci sa dokončia. A počul som, ale som neporozumel; vtedy som povedal: Ó, môj Pane, aký bude koniec týchto vecí? Daniel 12:7, 8.

Daniel twelve is illustrating the message that is unsealed at the time of the end, which was 1798. In the passage Daniel represents William Miller, the primary symbol of the wise in that history. Miller was first led to the twenty-five hundred and twenty year prophecy of Leviticus twenty-six, and in verses seven and eight he represents the wise who must reconcile the truth that the twenty-five hundred and twenty year scattering is most definitely identified as God’s scattering of His people.

Dvanásta kapitola knihy Daniel znázorňuje posolstvo, ktoré je odpečatené v čase konca, ktorým bol rok 1798. V danom úryvku Daniel predstavuje Williama Millera, hlavný symbol múdrych v tejto dejinnej línii. Miller bol najprv privedený k proroctvu o dvetisícpäťstodvadsiatich rokoch z 3. Mojžišovej 26 a vo veršoch sedem a osem predstavuje múdrych, ktorí musia zosúladiť pravdu, že rozptýlenie počas dvetisícpäťstodvadsiatich rokov je celkom určite stotožnené s Božím rozptýlením Jeho ľudu.

> And if ye will not yet for all this hearken unto me, then I will punish you seven times more for your sins. And I will break the pride of your power; and I will make your heaven as iron, and your earth as brass. Leviticus 26:18, 19.

> A ak ma ani po toto všetko nebudete poslúchať, potrescem vás sedemnásobne viac za vaše hriechy. A zlomím pýchu vašej moci; a vaše nebo urobím ako železo a vašu zem ako meď. Levitikus 26:18, 19.

The “pride” of ancient Israel was when they were allowed to reject God as their king and choose a human king. Their pride, which precludes a fall (Proverbs 16:18) was their desire to be like all the idolatrous kingdoms around them. Removing first the northern kingdom and then the southern kingdom was the scattering of the power (king) in 723 BC and 677 BC respectively.

„Pýcha“ starovekého Izraela spočívala v tom, že im bolo dovolené zavrhnúť Boha ako svojho kráľa a zvoliť si ľudského kráľa. Ich pýchou, ktorá predchádza pádu (Príslovia 16:18), bola túžba byť ako všetky modlárske kráľovstvá okolo nich. Odstránenie najprv severného kráľovstva a potom južného kráľovstva bolo rozptýlením moci (kráľa), a to v rokoch 723 pred Kr. a 677 pred Kr. respectivamente.

Miller represented the wise who understood the increase of knowledge that was unsealed in the previous verses of Daniel twelve, and in verses seven and eight he is represented as not understanding the connection of twelve hundred and sixty years with the twenty-five hundred and twenty years of the scattering of God’s people. Daniel is representing God’s people at the end of Adventism, as well as Miller at the beginning of Adventism. At the end of Adventism, the same dilemma exists, for as Adventism set aside Miller’s understanding of the “seven times” they were forced to only identify the twelve hundred and sixty years as the Dark Ages. The wise at the end had a similar problem to resolve as Daniel and Miller illustrate. Why is the terminology of Leviticus twenty-six employed to illustrate three and a half times instead of seven times?

Miller predstavoval múdrych, ktorí porozumeli rozmnoženiu poznania, ktoré bolo odpečatené v predchádzajúcich veršoch dvanástej kapitoly Daniela, a vo veršoch sedem a osem je predstavený ako ten, kto nerozumie spojitosti tisícdvestošesťdesiatich rokov s dvetisícpäťstodvadsiatimi rokmi rozptýlenia Božieho ľudu. Daniel predstavuje Boží ľud na konci adventizmu, tak ako aj Millera na začiatku adventizmu. Na konci adventizmu jestvuje tá istá dilema, lebo keď adventizmus odložil Millerovo chápanie „sedem časov“, bol prinútený stotožniť tisícdvestošesťdesiat rokov iba s temným stredovekom. Múdri na konci mali vyriešiť podobný problém, aký ilustrujú Daniel a Miller. Prečo sa na znázornenie tri a pol času namiesto siedmich časov používa terminológia z Levitika dvadsaťšesť?

Miller never fully reconciled this dilemma, but in 1856 the last “new prophetic light” was presented in a series of six articles that were never concluded identifying the seven times as representing three and a half years of pagan Rome trampling down God’s literal Israel, followed by three and a half years of papal Rome trampling down spiritual Israel. Seven years later Adventism outright rejected all of the light of the seven times, preparing the dilemma for the wise at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Miller túto dilemu nikdy úplne nevyriešil, no v roku 1856 bolo v sérii šiestich nikdy nedokončených článkov predstavené posledné „nové prorocké svetlo“, ktoré označilo sedem časov za obdobie troch a pol roka, počas ktorého pohanský Rím pošliapaval Boží doslovný Izrael, po ktorom nasledovali tri a pol roka, počas ktorých pápežský Rím pošliapaval duchovný Izrael. O sedem rokov neskôr adventizmus otvorene zavrhol všetko svetlo o siedmich časoch, čím pripravil túto dilemu pre múdrych v čase konca v roku 1989, keď, ako je opísané v Danielovi jedenástej kapitole, vo verši štyridsať, boli krajiny predstavujúce bývalý Sovietsky zväz zmietnuté pápežstvom a Spojenými štátmi.

The first light given to Miller was rejected in 1863, and the last light on the subject was given by Hiram Edson in those six articles. Those articles were discontinued and seven years (times) later the power of modern Israel was set aside in order to imitate the idolatrous churches that had a few years before been correctly identified as the daughters of Babylon. The seven times of Leviticus twenty-six as a prophetic doctrine became the stone of stumbling, and the pride of ancient Israel as represented by their desire to have Saul rule over them as king was repeated. Jesus represents the end with the beginning.

Prvé svetlo dané Millerovi bolo v roku 1863 odmietnuté a posledné svetlo o tejto téme bolo dané Hiramom Edsonom v tých šiestich článkoch. Tieto články boli zrušené a o sedem rokov (časov) neskôr bola moc moderného Izraela odložená bokom, aby napodobnila modlárske cirkvi, ktoré boli o niekoľko rokov predtým správne označené za dcéry Babylona. Sedem časov z tretej knihy Mojžišovej, dvadsiatej šiestej kapitoly, ako prorocké učenie sa stalo kameňom úrazu a pýcha starovekého Izraela, ako ju predstavovala ich túžba, aby nad nimi ako kráľ vládol Saul, sa zopakovala. Ježiš predstavuje koniec začiatkom.

The book of Daniel also identifies a twelve hundred and ninety year prophecy along with a thirteen hundred and thirty-five year prophecy that both begin at the taking away of “the daily” in 508. The taking away of “the daily” represents the removal of pagan Rome’s resistance to the rise of the papal power in 538. There was a thirty-year transition period before the papal power was placed upon the throne of the earth in 538, then the remaining twelve hundred and sixty years ends in 1798. The thirty years of transition from one kingdom to the next identifies the final years of papal rule that lead to the sixth kingdom of Bible prophecy being placed on the throne of the earth in 1798. The beginning of the twelve hundred and ninety year prophecy identifies a transition from one kingdom of Bible prophecy unto the next kingdom of Bible prophecy, as does the ending of that prophecy.

Kniha Daniel tiež označuje proroctvo o tisícdvestodeväťdesiatich rokoch spolu s proroctvom o tisíctristotridsiatich piatich rokoch, ktoré sa obe začínajú od odstránenia „každodennej“ v roku 508. Odstránenie „každodennej“ predstavuje odstránenie odporu pohanského Ríma voči vzostupu pápežskej moci v roku 538. Predtým, než bola pápežská moc v roku 538 dosadená na trón zeme, nastalo tridsaťročné prechodné obdobie; potom sa zvyšných tisícdvestošesťdesiat rokov končí v roku 1798. Tridsať rokov prechodu z jedného kráľovstva do druhého označuje záverečné roky pápežskej vlády, ktoré vedú k tomu, že šieste kráľovstvo biblického proroctva je v roku 1798 dosadené na trón zeme. Začiatok proroctva o tisícdvestodeväťdesiatich rokoch označuje prechod z jedného kráľovstva biblického proroctva do nasledujúceho kráľovstva biblického proroctva, a tak isto aj koniec tohto proroctva.

The thirteen hundred and thirty-five year prophecy that began at the removal of “the daily” in 508 ends in 1843.

Proroctvo tisíc tristo tridsiatich piatich rokov, ktoré sa začalo odstránením „každodennej obete“ v roku 508, sa končí v roku 1843.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> A od času, keď bude odňatá ustavičná obeť a postavená ohavnosť spustošenia, uplynie tisíc dvesto deväťdesiat dní. Blahoslavený je ten, kto vytrvá a dôjde do tisíc tristopäťdesiatich piatich dní. Daniel 12:11, 12.

The prophecy of thirteen hundred and thirty-five years ended in 1843, and Daniel says those that “waited” when that prophecy would be fulfilled would be blessed. Sister White says it this way.

Proroctvo tisíc tristo tridsiatich piatich rokov sa skončilo v roku 1843 a Daniel hovorí, že tí, ktorí „očakávali“, keď sa toto proroctvo naplní, budú blahoslavení. Sestra Whiteová to vyjadruje takto.

> “Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Blahoslavené sú oči, ktoré videli veci, ktoré boli videné v rokoch 1843 a 1844.״

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Posolstvo bolo dané. A pri opakovaní posolstva by nemalo byť nijaké meškanie, lebo znamenia času sa napĺňajú; záverečné dielo musí byť vykonané. Veľké dielo bude vykonané v krátkom čase. Čoskoro bude z Božieho poverenia dané posolstvo, ktoré vzrastie v mocné volanie. Potom Daniel povstane vo svojom údele, aby vydal svoje svedectvo.“ Manuscript Releases, zväzok 21, 437.

Therefore, the beginning of the thirteen hundred and thirty-five year prophecy identifies a transition from the religion of paganism unto the religion of papalism, thus identifying a transition from Protestantism unto Millerite Protestantism.

Preto začiatok proroctva o tisíc tristo tridsiatich piatich rokoch označuje prechod od náboženstva pohanstva k náboženstvu pápežstva, a tým zároveň označuje prechod od protestantizmu k milleritskému protestantizmu.

Those Adventists that reject the foundational truths of Adventism, reject all the time prophecies the Millerites presented, even the twenty-three hundred years of Daniel 8:14. They may very well deny this fact, but it can be logically shown that this fact is true, but my point now is different, so I will leave that off for now as we attempt to bring this article to a conclusion.

Tí adventisti, ktorí odmietajú základné pravdy adventizmu, odmietajú všetky časové proroctvá, ktoré predkladali milleriti, dokonca aj dvetisíctristo rokov z Daniela 8,14. Túto skutočnosť môžu celkom iste popierať, no možno logicky preukázať, že je pravdivá; môj zámer je však teraz iný, a preto to zatiaľ ponechám bokom, keď sa budeme usilovať priviesť tento článok k záveru.

The scattering of the “glorious land” of Judah in 677 BC represents the trampling down of the “host” in Daniel 8:13, 14, and points to the establishment of the modern glorious land, the United States. The twenty-three hundred years of the same verses began in 457 BC, and represents the trampling down of the “sanctuary.”

Rozptýlenie „slávnej krajiny“ Júdu v roku 677 pred Kr. predstavuje pošliapanie „vojska“ v Danielovi 8,13.14 a poukazuje na ustanovenie novodobej slávnej krajiny, Spojených štátov. Dvetisíctristo rokov tých istých veršov sa začalo v roku 457 pred Kr. a predstavuje pošliapanie „svätyne“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Potom som počul hovoriť jedného svätého; a iný svätý povedal tomu istému svätému, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie o ustavičnej obeti a o prestúpení spustošenia, vydávajúce na pošliapanie svätyňu i zástup? A povedal mi: Až do dvetisíc tristo večerov a rán; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8:13, 14.

677 BC and 457 BC are dates connected by the relationship of God’s people and God’s sanctuary. God brought both the host and the sanctuary back together at the same time on October 22, 1844. The two hundred and twenty years between 677 BC and 457 BC symbolize a period when God establishes a waymark representing an increase of light. On October 22, 1844 the light of the third angel arrived, the light of the sanctuary began to shine and a host was there to proclaim the light.

Roky 677 pred Kr. a 457 pred Kr. sú dátumy spojené vzťahom Božieho ľudu a Božej svätyne. Boh priviedol zástup i svätyňu späť k sebe v tom istom čase, 22. októbra 1844. Dvestodvadsať rokov medzi rokmi 677 pred Kr. a 457 pred Kr. symbolizuje obdobie, v ktorom Boh ustanovuje medzník predstavujúci vzrast svetla. Dňa 22. októbra 1844 prišlo svetlo tretieho anjela, svetlo svätyne začalo svietiť a bol tam zástup, aby toto svetlo zvestoval.

In the prophetic line which identifies the three-fold warfare that Satan and Christ engaged in, the King James Bible of 1611 was produced. Exactly two hundred and twenty years later in 1831, William Miller published his message for the first time:

V prorockej línii, ktorá identifikuje trojitý boj, do ktorého sa zapojili Satan a Kristus, bola vydaná Biblia kráľa Jakuba z roku 1611. Presne o dvestodvadsať rokov neskôr, v roku 1831, William Miller po prvý raz zverejnil svoje posolstvo:

> “For nine years William Miller was convinced that he ought to give his message to the churches; but he waited, hoping that some recognized authority would proclaim the glad news of a soon-coming Saviour. In thus waiting, he but proved the truth of the message; there was a name that they lived, but they were fast dying. In 1831 Miller gave his first discourse on the prophecies.” Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

> „Deväť rokov bol William Miller presvedčený, že má odovzdať svoje posolstvo cirkvám; no vyčkával v nádeji, že radostnú zvesť o čoskoro prichádzajúcom Spasiteľovi vyhlási nejaká uznávaná autorita. Týmto vyčkávaním iba potvrdil pravdivosť posolstva; mali meno, že žijú, ale rýchlo umierali. V roku 1831 Miller predniesol svoju prvú prednášku o proroctvách.“ Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

God protected the sacred and correct original texts used to produce the Bible. He then produced His Bible in 1611. He then raised up a messenger that would employ the rules located, derived and established within the Bible to produce the message of the first angel. In 1831, Miller’s message was formalized as was the message in Christ’s history formalized by John the Baptist, as the message has been formalized in every reformatory movement. The message of Miller, the first angel’s message announcing the opening of the judgment is directly upheld by the application of the prophetic time period of two hundred and twenty years. It was the message of warning at the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy—the United States.

Boh ochránil posvätné a správne pôvodné texty použité na vytvorenie Biblie. Potom vydal svoju Bibliu v roku 1611. Následne povolal posla, ktorý mal použiť zásady nachádzajúce sa v Biblii, z nej odvodené a v nej ustanovené, aby priniesol posolstvo prvého anjela. V roku 1831 bolo Millerovo posolstvo sformulované tak, ako bolo v dejinách Krista sformulované posolstvo Jánom Krstiteľom, tak ako bolo posolstvo sformulované v každom reformnom hnutí. Millerovo posolstvo, posolstvo prvého anjela oznamujúce otvorenie súdu, je priamo podopreté použitím prorockého časového obdobia dvestodvadsiatich rokov. Bolo to varovné posolstvo na začiatku šiesteho kráľovstva biblického proroctva — Spojených štátov.

In 1996, the ministry of Future for America began, and the message of the third angel that had been unsealed in 1989, the message identifying the healing of the deadly wound of the papacy and the soon coming Sunday law was published in a magazine titled, The Time of the End. The message at the end of Adventism had been formalized just as the message at the beginning had been formalized. In the beginning the message was hung upon time and represented a further development of the truths contained within God’s Word. In 1996, two hundred and twenty years after the birth of the United States in 1776, the message at the end of Adventism was formalized and represented a further development of the three angels’ messages.

V roku 1996 začala služba Future for America a posolstvo tretieho anjela, ktoré bolo odpečatené v roku 1989 — posolstvo označujúce uzdravenie smrteľnej rany pápežstva a čoskoro prichádzajúci nedeľný zákon — bolo uverejnené v časopise s názvom The Time of the End. Posolstvo na konci adventizmu bolo sformalizované práve tak, ako bolo sformalizované posolstvo na jeho začiatku. Na začiatku bolo posolstvo zavesené na čase a predstavovalo ďalší rozvoj právd obsiahnutých v Božom slove. V roku 1996, dvestodvadsať rokov po zrode Spojených štátov v roku 1776, bolo posolstvo na konci adventizmu sformalizované a predstavovalo ďalší rozvoj posolstiev troch anjelov.

As we address the parallel history of the Republican horn and the Protestant horn in the history of the sixth kingdom of Bible prophecy it must be understood who the Protestant horn is and who it is not.

Keď sa zaoberáme paralelnými dejinami republikánskeho rohu a protestantského rohu v dejinách šiesteho kráľovstva biblického proroctva, je nevyhnutné pochopiť, kto je protestantský roh a kto ním nie je.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Usiluj sa osvedčiť sa pred Bohom ako robotník, ktorý sa nemá za čo hanbiť a správne rozdeľuje slovo pravdy. Svetským a prázdnym rečiam sa však vyhýbaj, lebo povedú k ešte väčšej bezbožnosti. 2 Timotejovi 2:15, 16.

Back to Articles