Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Five

Kniha proroka Joela a laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa - číslo päť

How Long? The Fifth Seal

Ako dlho? Piata pečať

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

When “the light for that time is given” it is either “received” or “rejected.” The separation that is accomplished when the light is introduced is the work of the everlasting gospel, which includes not only the sealing of God’s people, but the separation of the wheat and the tares. The final testing and separation process began at 9/11, when the prophetic question asks, “how long?” and the prophetic answer is, “until the Sunday law.” The last mention of the symbol of “how long” is found in the fifth seal in the book of Revelation.

Keď je „svetlo pre ten čas dané“, je buď „prijaté“, alebo „odmietnuté“. Oddelenie, ktoré sa uskutočňuje, keď je svetlo predstavené, je dielom večného evanjelia, ktoré zahŕňa nielen zapečaťovanie Božieho ľudu, ale aj oddelenie pšenice a kúkoľa. Záverečný proces skúšky a oddelenia sa začal 11. septembra, keď prorocká otázka znie: „Dokedy?“ a prorocká odpoveď znie: „Až do nedeľného zákona.“ Posledná zmienka o symbole „Dokedy?“ sa nachádza pri piatej pečati v knihe Zjavenie.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth?

> A keď otvoril piatu pečať, videl som pod oltárom duše tých, ktorí boli zabití pre slovo Božie a pre svedectvo, ktoré zachovávali. A volali mocným hlasom a hovorili: Dokedy, Pane, svätý a pravdivý, nebudeš súdiť a pomstiť našu krv na tých, ktorí bývajú na zemi?

> And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> A každému z nich bolo dané biele rúcho; a bolo im povedané, aby ešte na krátky čas odpočívali, kým sa nedovŕši počet aj ich spoluslužobníkov a ich bratov, ktorí majú byť zabití tak ako oni. Zjavenie 6:9–11.

Inspiration places the answer to the question of “how long” asked by the “souls of them that were slain” in future, when a second group of papal martyrs is made up. That begins at the Sunday law, and for this reason Sister White identifies Revelation chapter eighteen as the fulfilment of the second group of martyrs. There are two “voices” in the first five verses; the first voice marks 9/11 and the second voice calls men and women out of Babylon at the Sunday law. Sister White identifies the symbol of “how long” in the fifth seal with the first five verses of Revelation eighteen to outline 9/11 to the Sunday law. The focus is not on separation and sealing God’s people, but on the judgment of the papacy for murdering the martyrs of past history and those martyrs during the Sunday law crisis that make up the second group of papal martyrs.

Inšpirácia kladie odpoveď na otázku „dokedy“, ktorú kladú „duše pobitých“, do budúcnosti, keď bude doplnená druhá skupina pápežských mučeníkov. To sa začína pri nedeľnom zákone, a z tohto dôvodu sestra Whiteová označuje osemnástu kapitolu Zjavenia za naplnenie druhej skupiny mučeníkov. V prvých piatich veršoch sú dva „hlasy“; prvý hlas označuje 11. september a druhý hlas vyzýva mužov a ženy, aby vyšli z Babylona pri nedeľnom zákone. Sestra Whiteová stotožňuje symbol „dokedy“ v piatej pečati s prvými piatimi veršami osemnástej kapitoly Zjavenia, aby vyznačila obdobie od 11. septembra po nedeľný zákon. Dôraz nespočíva na oddelení a zapečatení Božieho ľudu, ale na súde nad pápežstvom za vraždenie mučeníkov minulých dejín i tých mučeníkov počas krízy nedeľného zákona, ktorí tvoria druhú skupinu pápežských mučeníkov.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Keď bola otvorená piata pečať, Ján Zjaviteľ vo videní uvidel pod oltárom zástup tých, ktorí boli zabití pre slovo Božie a svedectvo Ježiša Krista. Potom nasledovali výjavy opísané v osemnástej kapitole Zjavenia, keď sú tí, ktorí sú verní a pravdiví, povolaní vyjsť z Babylona. [Zjavenie 18,1–5, citované.]“ Manuscript Releases, zväzok 20, 14.

In the other passage where she identifies the martyrs of the fifth seal and the future and second group of martyrs who are made up in the Sunday law crisis, she says those scenes “would be in a period of time in the future.” The two voices of Revelation eighteen represent the “period of time in the future.” The first voice in the beginning at 9/11 and the second voice at the Sunday law

V inom úryvku, kde identifikuje mučeníkov piatej pečate a budúcu, druhú skupinu mučeníkov, ktorá sa sformuje v kríze nedeľného zákona, hovorí, že tieto scény „budú v časovom období v budúcnosti“. Dva hlasy zo Zjavenia osemnásť predstavujú „časové obdobie v budúcnosti“. Prvý hlas na začiatku pri 11. septembri a druhý hlas pri nedeľnom zákone

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „A keď otvoril piatu pečať, videl som pod oltárom duše tých, ktorí boli pobití pre slovo Božie a pre svedectvo, ktoré zachovávali. A volali mocným hlasom a hovorili: Dokedy, Pane, svätý a pravdivý, nesúdiš a nepomstíš našu krv na tých, čo prebývajú na zemi? A každému z nich bolo dané biele rúcho [Boli vyhlásení za čistých a svätých]; a bolo im povedané, aby ešte krátky čas odpočívali, dokiaľ sa nedovŕši počet ich spoluslužobníkov i ich bratov, ktorí majú byť zabití ako oni“ [Zjavenie 6:9–11]. Jánovi tu boli predstavené výjavy, ktoré neboli skutočnosťou, ale tým, čo sa malo odohrať v budúcom časovom období.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Citované Zjavenie 8,1–4.“ Manuscript Releases, zväzok 20, s. 197.

Sister White associates the fulfillment of the formation of the second group of martyrs in the future and in the other passage she quotes Revelation 18:1–5, which identifies a voice in the first three verses and another voice in verses four and five. The first voice marks 9/11 when the great buildings of New York came down and the second voice is the Sunday law when God’s other flock is called out of Babylon. In the second passage she refers to Revelation chapter eight and the first four verses which identify the opening of the seventh seal, when coals from off the altar are cast to the earth which aligns with Pentecost, when fire came from heaven and illuminated the disciples, just as Elijah’s twelve stones were illuminated and as represented by tongues of fire upon the disciples.

Sestra Whiteová spája naplnenie vytvorenia druhej skupiny mučeníkov s budúcnosťou a v druhom úryvku cituje Zjavenie 18,1–5, ktoré označuje jeden hlas v prvých troch veršoch a iný hlas vo veršoch štyri a päť. Prvý hlas označuje 11. september, keď padli veľké budovy New Yorku, a druhý hlas je nedeľný zákon, keď je Božie iné stádo povolané von z Babylona. V druhom úryvku sa odvoláva na ôsmu kapitolu Zjavenia a na prvé štyri verše, ktoré označujú otvorenie siedmej pečate, keď sú uhlíky z oltára vrhnuté na zem, čo je v súlade s Letnicami, keď oheň zostúpil z neba a osvietil učeníkov, tak ako bolo osvietených Eliášových dvanásť kameňov a ako to predstavovali jazyky ohňa nad učeníkmi.

## How Long? Zechariah & John

Ako dlho? Zachariáš a Ján

How long is a prophetic symbol of the period of time from 9/11 unto the Sunday law which has been typified in the story of Mount Carmel, the history of the Millerites from 1840 to 1844, the history of Moses’ from the eighth to tenth plague, the witness of the martyrs of the fifth seal and in Zechariah the question is asked “how long” would it be until God had mercy upon Jerusalem that had been in Babylon for seventy years.

Ako dlho je prorockým symbolom časového obdobia od 11. septembra až po nedeľný zákon, ktoré bolo predobrazené v príbehu vrchu Karmel, v dejinách milleritov od roku 1840 do roku 1844, v dejinách Mojžiša od ôsmej po desiatu ranu, vo svedectve mučeníkov piatej pečate; a v Zachariášovi je položená otázka: „Dokedy“ to bude trvať, kým sa Boh zľutuje nad Jeruzalemom, ktorý bol sedemdesiat rokov v Babylone.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years?

> Potom anjel Hospodinov odpovedal a riekol: Hospodine zástupov, dokedy sa ešte nezmiluješ nad Jeruzalemom a nad judskými mestami, proti ktorým si sa hneval týchto sedemdesiat rokov?

> And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words.

> A Hospodin odpovedal anjelovi, ktorý hovoril so mnou, dobrými slovami a potešujúcimi slovami.

> So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem. Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Zechariah 1:12–17.

> Anjel, ktorý hovoril so mnou, mi teda povedal: „Volaj a hovor: Takto vraví Hospodin zástupov: Horlím za Jeruzalem a za Sion veľkou horlivosťou. A veľmi sa hnevám na národy, ktoré žijú bezstarostne; lebo ja som sa hneval len trochu, ale oni napomáhali nešťastiu. Preto takto vraví Hospodin: Vrátim sa do Jeruzalema s milosrdenstvom; môj dom bude v ňom vystavaný, vraví Hospodin zástupov, a nad Jeruzalemom bude natiahnutá meracia šnúra. Ešte volaj a hovor: Takto vraví Hospodin zástupov: Moje mestá sa ešte rozšíria pre blahobyt; a Hospodin ešte poteší Sion a ešte si vyvolí Jeruzalem.“ Zachariáš 1,12–17.

Sister White directly aligns Zechariah’s “threescore and ten years” (seventy years) that literal ancient Israel was in bondage to literal Babylon with the twelve hundred and sixty years from 538 unto 1798 that spiritual Israel (Christians) were in bondage to spiritual Babylon (Roman Catholicism).

Sestra Whiteová priamo stotožňuje Zachariášových „sedemdesiat rokov“, počas ktorých bol doslovný staroveký Izrael v zajatí doslovného Babylonu, s tisícdvestošesťdesiatimi rokmi od roku 538 do roku 1798, počas ktorých bol duchovný Izrael (kresťania) v zajatí duchovného Babylonu (rímskeho katolicizmu).

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Božia cirkev na zemi bola počas tohto dlhého obdobia neúprosného prenasledovania skutočne v zajatí, tak ako boli v čase vyhnanstva v Babylone držaní v zajatí aj synovia Izraela.“ Proroci a králi, 714.

In 1798, at the end of the twelve hundred and sixty years the first of three messages represented as angels in Revelation fourteen arrived. The second arrived on April 19, 1844 and the third on October 22, 1844. The history symbolized by the question, “how long” is from 9/11 unto the Sunday law, and that period of time was typified in the beginning of Adventism in the Millerite movement of August 11, 1840 unto October 22, 1844. That period is symbolically illustrated by John the Revelator in chapter ten when John eats the little book that was sweet in his mouth, but became bitter in his stomach.

V roku 1798, na konci tisícdvestošesťdesiatich rokov, prišlo prvé z troch posolstiev, predstavených ako anjeli v štrnástej kapitole Zjavenia. Druhé prišlo 19. apríla 1844 a tretie 22. októbra 1844. Dejiny symbolizované otázkou „dokedy“ siahajú od 11. septembra až po nedeľný zákon, a toto časové obdobie bolo predobrazené na počiatku adventizmu v milleritskom hnutí od 11. augusta 1840 do 22. októbra 1844. Toto obdobie je symbolicky znázornené Jánom Zjavovateľom v desiatej kapitole, keď Ján zje malú knižku, ktorá bola sladká v jeho ústach, ale zhorkla v jeho bruchu.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter.

> A hlas, ktorý som počul z neba, znova ku mne prehovoril a povedal: Choď a vezmi otvorenú knižku z ruky anjela, ktorý stojí na mori i na zemi. A šiel som k anjelovi a povedal som mu: Daj mi tú knižku. A on mi povedal: Vezmi ju a zjedz ju; a spôsobí horkosť v tvojom bruchu, ale v tvojich ústach bude sladká ako med. I vzal som tú knižku z ruky anjela a zjedol som ju; a v mojich ústach bola sladká ako med, ale hneď, ako som ju zjedol, moje brucho zhorklo.

> And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:8–11.

> A povedal mi: Musíš znova prorokovať pred mnohými ľuďmi, národmi, jazykmi a kráľmi. Zjavenie 10:8–11.

The history John is illustrating is represented by the book that was eaten, for the eating represented the Millerites coming to understand the message and their experience in proclaiming that message. So, when John is told immediately after that history is set forth that John must prophesy again, the prophesying that is being identified is the history of 1840 to 1844. John is told that the Millerite history from 1840 to 1844 is repeated in the history of the end of Adventism. As soon as John is told that he must prophesy again he is told to measure the temple.

Dejiny, ktoré Ján znázorňuje, sú predstavené knihou, ktorá bola zjedená, lebo jedenie predstavovalo, že milleriti porozumeli posolstvu a ich skúsenosť pri ohlasovaní tohto posolstva. Keď je teda Jánovi bezprostredne po tom, ako sú tieto dejiny predložené, oznámené, že musí znovu prorokovať, prorokovanie, ktoré sa tým označuje, je história rokov 1840 až 1844. Jánovi je povedané, že dejiny milleritov od roku 1840 do roku 1844 sa opakujú v dejinách záveru adventizmu. Len čo je Jánovi povedané, že musí znovu prorokovať, je mu povedané aj to, aby zmeral chrám.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> A bola mi daná trstina podobná prútu; a anjel stál a hovoril: Vstaň a zmeraj chrám Boží, oltár i tých, ktorí sa v ňom klaňajú. Ale nádvorie, ktoré je vonku pred chrámom, vynechaj a nemeraj ho, lebo je dané pohanom; a sväté mesto budú šliapať nohami štyridsaťdva mesiacov. Zjavenie 11:1, 2.

The work given to Adventism post-October 22, 1844 was represented by John as measuring or building the temple, in agreement with the promise set forth in Zechariah that “a line would be stretched forth upon Jerusalem” again—for the Lord would “yet choose Jerusalem.” The history represented at the beginning of Adventism with the Philadelphian movement of Millerite Adventism is repeated at the ending of Adventism with the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At the great disappointment of October 22, 1844, a period of time, represented as “the days of the voice of the seventh angel” began.

Dielo zverené adventizmu po 22. októbri 1844 bolo Jánom predstavené ako meranie alebo budovanie chrámu, v súlade so zasľúbením predloženým v Zachariášovi, že nad Jeruzalemom bude opäť „rozprestretá meračská šnúra“, lebo Hospodin si „ešte vyvolí Jeruzalem“. Dejiny predstavené na začiatku adventizmu filadelfským hnutím milleritského adventizmu sa opakujú na konci adventizmu filadelfským hnutím sto štyridsiatich štyroch tisícov. Pri veľkom sklamaní 22. októbra 1844 sa začalo časové obdobie predstavené ako „dni hlasu siedmeho anjela“.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Ale vo dňoch hlasu siedmeho anjela, keď začne trúbiť, dokoná sa tajomstvo Božie, ako to oznámil svojim služobníkom, prorokom. Zjavenie 10,7.

The message was sweet to the Millerites when the Islamic time prophecy of the second woe was fulfilled just as the Millerites had predicted in advance of August 11, 1840. The message turned bitter in the stomach at the great disappointment of October 22, 1844. As soon as John finishes illustrating the history of 1840 to 1844, he is informed that he must do the very same thing (prophesy) again. Then he is told to measure Jerusalem, and when he does so he is aligning with Zechariah’s prophecy of the Lord choosing Jerusalem. From October 22, 1844 onward prophetic history is represented as the “days of the voice of the seventh angel.” The “days” of the message (voice) of the seventh angel (third woe) represent a period of time when the divinity of Christ would be permanently combined with humanity who were to be the one hundred and forty-four thousand. That work was delayed by the rebellion of 1863, and on 9/11 the sounding of the seventh angel (third woe) once again began to sound.

Posolstvo bolo pre mileritov sladké, keď sa islamské časové proroctvo druhého beda naplnilo presne tak, ako mileriti vopred predpovedali pred 11. augustom 1840. Posolstvo sa zmenilo na horké v žalúdku pri veľkom sklamaní 22. októbra 1844. Len čo Ján dokončí znázornenie dejín rokov 1840 až 1844, je mu oznámené, že musí urobiť presne to isté (prorokovať) znova. Potom dostane príkaz zmerať Jeruzalem, a keď tak urobí, zosúlaďuje sa so Zachariášovým proroctvom o tom, že Pán si vyvolí Jeruzalem. Od 22. októbra 1844 je prorocká história predstavená ako „dni hlasu siedmeho anjela“. „Dni“ posolstva (hlasu) siedmeho anjela (tretieho beda) predstavujú časové obdobie, keď božstvo Krista malo byť natrvalo spojené s ľudstvom tých, ktorí mali byť stoštyridsaťštyritisíc. Toto dielo bolo oddialené vzburou roku 1863 a 11. septembra začalo trúbenie siedmeho anjela (tretieho beda) opäť znieť.

In sacred history the Lord chose Jerusalem to place His name there, and his “name” is His character. Jerusalem and Zion are referenced by Zechariah when he states, “I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy” and thereafter with, “the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem.” Zion is comforted when it receives the Holy Spirit who is the “Comforter.” The comforting of the Holy Spirit began at 9/11 in agreement with Christ breathing on the disciples after His descent from meeting with the Father after His resurrection. The manifestation of the Holy Spirit was greatly increased at Pentecost. That season began with the first fruit offering being resurrected and it ended with the first fruit offering of Pentecost, when the entire world then heard the message.

V posvätnej histórii si Pán vyvolil Jeruzalem, aby tam položil svoje meno, a jeho „meno“ je jeho charakter. Na Jeruzalem a Sion odkazuje Zachariáš, keď hovorí: „Horlím za Jeruzalem a za Sion veľkou horlivosťou,“ a potom: „Hospodin ešte poteší Sion a ešte si vyvolí Jeruzalem.“ Sion je potešený, keď prijíma Ducha Svätého, ktorý je „Tešiteľ“. Potešovanie Duchom Svätým sa začalo 11. septembra v súlade s tým, ako Kristus dýchol na učeníkov po svojom zostúpení zo stretnutia s Otcom po svojom zmŕtvychvstaní. Zjavenie Ducha Svätého sa pri Letniciach veľmi rozmnožilo. Toto obdobie sa začalo vzkriesením obeti prvotiny a skončilo sa obetou prvotiny Letníc, keď potom celé svet počulo posolstvo.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 41:1, 2.

> Potešujte, potešujte môj ľud, hovorí váš Boh. Hovorte k srdcu Jeruzalema a volajte k nemu, že jeho bojovanie sa skončilo, že jeho neprávosť je odpustená; lebo z ruky Hospodinovej prijal dvojnásobne za všetky svoje hriechy. Izaiáš 41,1. 2.

The one hundred and forty-four thousand are sealed when “their iniquity is pardoned.” This occurs just before the Sunday law as they are lifted up as the Pentecostal first fruit offering while receiving the outpouring of the Holy Spirit without measure as the disciples typified at Pentecost. The sprinkling of rain that began at 9/11 becomes a full outpouring at the Sunday law. In the history the first fruit offering of 9/11 unto the first fruit offering at the Sunday law when the one hundred and forty-four thousand are sealed and prepared as an offering to be lifted up as an ensign from the Sunday law until the close of probation. That history is represented by the first three verses of Revelation eighteen announcing the fall of Babylon, which is the biblical symbol that represents a ‘doubling.’

Sto štyridsaťštyri tisíc je zapečatených, keď je „ich neprávosť odpustená“. K tomu dochádza tesne pred nedeľným zákonom, keď sú vyzdvihnutí ako letničná obeť prvotiny, pričom prijímajú vyliatie Ducha Svätého bez miery, ako to pri Letniciach predobrazovali učeníci. Kropenie dažďa, ktoré sa začalo 11. septembra, sa pri nedeľnom zákone stáva plným vyliatím. V dejinách od obete prvotiny 11. septembra až po obeť prvotiny pri nedeľnom zákone, keď je sto štyridsaťštyri tisíc zapečatených a pripravených ako obeť, aby boli pozdvihnutí ako zástava od nedeľného zákona až do ukončenia doby milosti. Tieto dejiny sú znázornené v prvých troch veršoch Zjavenia osemnástej kapitoly, ktoré ohlasujú pád Babylonu, čo je biblický symbol predstavujúci „zdvojenie“.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> A po týchto veciach som videl zostupovať z neba iného anjela, ktorý mal veľkú moc; a zem sa rozžiarila jeho slávou. A zvolal mocne silným hlasom a povedal: Padol, padol Babylon veľký a stal sa príbytkom démonov, skrýšou každého nečistého ducha a klietkou každého nečistého a odporného vtáka. Lebo všetky národy pili z vína hnevu jej smilstva a králi zeme s ňou smilnili a kupci zeme zbohatli z hojnosti jej prepychu. Zjavenie 18:1–3.

Throughout the Scriptures a doubling of phrases or words represents the perfect fulfillment of the fall of Babylon in the last days. It is the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. Babylon’s two falls are represented as Nimrod and Belshazzar. Nimrod was the beginning of Babylon, when it was simply Babel. Nimrod’s fall represented Belshazzar’s fall and the message of the second angel and the angel of Revelation eighteen is that the fall of Nimrod at the beginning of Babylon represented the fall of Belshazzar at the end, for Alpha and Omega always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing

V celom Písme zdvojenie výrazov alebo slov predstavuje dokonalé naplnenie pádu Babylona v posledných dňoch. Je to znak Alfy a Omegy, ktorý vždy znázorňuje koniec veci jej začiatkom. Dva pády Babylona sú predstavené v Nimrodovi a Belšaccarovi. Nimrod bol počiatkom Babylona, keď bol ešte iba Bábel. Pád Nimroda predstavoval pád Belšaccara a posolstvo druhého anjela i anjela zo Zjavenia osemnástej kapitoly je, že pád Nimroda na počiatku Babylona predstavoval pád Belšaccara na konci, lebo Alfa a Omega vždy znázorňuje koniec veci jej začiatkom.

Nimrod’s tower was brought down as a symbol of his fall and he typified the fall of the Twin Towers on 9/11. Belshazzar’s fall was the writing on the wall, marking the end of Babylon’s seventy-year reign as the first kingdom of Bible prophecy, and thus typifying the fall of the United States at the end of Isaiah twenty-three’s symbolic “seventy years, according to the days of one king” representing the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. Belshazzar’s writing on the wall, represents when the wall of separation of church and state falls at the Sunday law, which is the very point where the sixth kingdom of Bible prophecy ends, just as Belshazzar was slain on that very night. The handwriting on the wall is the law that is written that overturns the wall of separation of church and state in the Constitution.

Nimródova veža bola strhnutá ako symbol jeho pádu a on predobrazoval pád Dvojičiek 11. septembra. Belšaccarov pád bol písmom na stene, označujúcim koniec sedemdesiatročnej vlády Babylona ako prvého kráľovstva biblického proroctva, a tak predobrazoval pád Spojených štátov na konci symbolických „sedemdesiatich rokov, podľa dní jedného kráľa“ z Izaiáša dvadsaťtri, ktoré predstavujú dejiny Spojených štátov od roku 1798 až po nedeľný zákon. Belšaccarovo písmo na stene predstavuje chvíľu, keď pri nedeľnom zákone padá múr odluky cirkvi od štátu, čo je práve ten bod, v ktorom sa končí šieste kráľovstvo biblického proroctva, práve tak, ako bol Belšaccar zabitý tú istú noc. Nápis na stene je napísaný zákon, ktorý ruší múr odluky cirkvi od štátu v Ústave.

The ‘history’ represented from 9/11 unto the Sunday law and thereafter to the close of human probation and the seven last plagues is the historical period that is symbolized within God’s word by a doubling of phrases or words. In that period the Holy Spirit is poured out, beginning with a sprinkling from 9/11 unto the Sunday law and thereafter the full outpouring. The Holy Spirit has been represented by Christ as the “Comforter” who, when he came would show God’s people all things.

„Dejiny“ znázornené od 11. septembra až po nedeľný zákon a následne až po uzavretie doby milosti pre ľudstvo a sedem posledných rán sú historickým obdobím, ktoré je v Božom slove symbolizované zdvojením výrazov alebo slov. V tomto období je vyliaty Duch Svätý, počnúc pokropením od 11. septembra až po nedeľný zákon a potom plným vyliatím. Duch Svätý bol Kristom predstavený ako „Tešiteľ“, ktorý, keď prišiel, ukázal by Božiemu ľudu všetky veci.

> But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:26.

> Ale Tešiteľ, ktorým je Duch Svätý, ktorého Otec pošle v mojom mene, ten vás naučí všetkému a pripomenie vám všetko, čo som vám povedal. Ján 14,26.

The Holy Spirit is conveyed to the one hundred and forty-four thousand through the “golden oil,” which is also the “rain,” and is also the “Comforter.” When represented as the “Comforter” the Holy Spirit is identifying a special manifestation of the Holy Spirit.

Duch Svätý je sprostredkovaný stoštyridsiatim štyrom tisícom prostredníctvom „zlatého oleja“, ktorý je zároveň aj „dažďom“ a zároveň aj „Tešiteľom“. Keď je Duch Svätý predstavený ako „Tešiteľ“, označuje to osobitné zjavenie Ducha Svätého.

God’s people have always possessed the Holy Spirit when they have met the requirements of the gospel, but the times of genuine sacred revival, “as in former years,” when a special manifestation of the Holy Spirit for a corporate body, the Holy Spirit is represented as the Comforter. More importantly the corporate body are having their memories’ exercised by the Comforter as he “brings all things to their “remembrance.” This confirms that those people participating in the manifestation have the genuine experience, for the Holy Spirit is participating in the activities of their minds, for he is influencing the thinking process as he brings “all things to your remembrance.”

Boží ľud vždy prijímal Ducha Svätého, keď spĺňal požiadavky evanjelia; no v časoch pravého posvätného prebudenia „ako za dávnych rokov“, keď dochádza k osobitnému prejavu Ducha Svätého pre spoločné telo, je Duch Svätý predstavený ako Utešiteľ. Ešte dôležitejšie je, že spoločnému telu Utešiteľ oživuje pamäť, keď „všetko pripomína“. To potvrdzuje, že títo ľudia, ktorí sa zúčastňujú na tomto prejave, majú pravú skúsenosť, lebo Duch Svätý sa zúčastňuje na činnosti ich mysle, keďže ovplyvňuje proces myslenia tým, že „všetko vám pripomenie“.

Human memory combines to make up the higher nature of man with the other components such as judgment, intelligence, reason and conscience, which the apostle Paul labels as “the mind.” The higher nature is either the carnal mind or it’s the mind of Christ.

Ľudská pamäť sa spolu s ostatnými zložkami, ako sú úsudok, inteligencia, rozum a svedomie, spája a vytvára vyššiu prirodzenosť človeka, ktorú apoštol Pavol označuje ako „myseľ“. Táto vyššia prirodzenosť je buď telesná myseľ, alebo je to myseľ Kristova.

> Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be. Romans 8:7.

> Pretože telesná myseľ je nepriateľstvom proti Bohu; veď sa nepodrobuje zákonu Božiemu, ba ani nemôže. Rimanom 8:7.

> For who hath known the mind of the Lord, that he may instruct him? But we have the mind of Christ. 1 Corinthians 2:16.

> Lebo kto poznal myseľ Pánovu, aby ho poúčal? Ale my máme myseľ Kristovu. 1. Korinťanom 2,16.

The lower nature, or flesh is made up of the nervous, emotional, and hormonal systems associated with the senses which are the “avenues of the soul.” The higher nature is designed to rule over the lower and as such is represented as the fortress, and the fortress is constantly under attack from the senses (the lower nature), and the attacks are made against the fortress through the avenues that lead into the fortress. Within the fortress of the higher nature there is a command center, or what Sister White calls the citadel. The citadel is the Most Holy Place in the sanctuary, which is divided into two basic divisions. The courtyard is the flesh, or lower nature, and to come into the courtyard or also to transfer the blood into the holy place required passing through a curtain or veil. The courtyard is bookended by the veils.

Nižšia prirodzenosť, alebo telo, sa skladá z nervového, emocionálneho a hormonálneho systému spojeného so zmyslami, ktoré sú „cestami duše“. Vyššia prirodzenosť je určená vládnuť nad nižšou, a ako taká je znázornená ako pevnosť; a pevnosť je neustále pod útokom zmyslov (nižšej prirodzenosti), pričom útoky sú vedené proti pevnosti cez cesty, ktoré vedú do pevnosti. Vnútri pevnosti vyššej prirodzenosti sa nachádza riadiace stredisko, alebo to, čo sestra Whiteová nazýva citadelou. Citadela je Najsvätejšie miesto vo svätyni, ktorá je rozdelená na dve základné časti. Nádvorie je telo, alebo nižšia prirodzenosť, a vstup do nádvoria, alebo aj prenesenie krvi do svätého miesta, si vyžadovalo prechod cez oponu alebo závoj. Nádvorie je ohraničené závojmi.

> By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh. Hebrews 10:20.

> Novou a živou cestou, ktorú nám zasvätil skrze oponu, to jest skrze svoje telo. Hebrejom 10:20.

The sanctuary is divided into two parts; the courtyard and sanctuary. The sanctuary in turn is divided into two parts as is the higher nature. The higher nature breaks down into two areas. One of those areas is represented as the holy place and the other the Most Holy Place. The holy place represents the mental activities necessary for humanity to function, but the Most Holy Place is the area where God and Man meet. The Most Holy Place is the throne room of God, and those who are converted are seated in heavenly places with Christ.

Svätyňa je rozdelená na dve časti: nádvorie a svätyňu. Svätyňa je zasa rozdelená na dve časti, tak ako aj vyššia prirodzenosť. Vyššia prirodzenosť sa člení na dve oblasti. Jedna z týchto oblastí je znázornená ako sväté miesto a druhá ako Najsvätejšie miesto. Sväté miesto predstavuje duševné činnosti nevyhnutné na fungovanie ľudstva, ale Najsvätejšie miesto je oblasťou, kde sa stretáva Boh a človek. Najsvätejšie miesto je trónnou sieňou Boha a tí, ktorí sú obrátení, sú spolu s Kristom posadení v nebeských sférach.

> And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 2:6.

> A spolu nás vzkriesil a spolu nás posadil v nebesiach v Kristovi Ježišovi. Efezanom 2:6.

The verse is taken from a passage where several verses prior, but absolutely in the same flow of thought, Jesus is seated in heavenly places, just as are His people.

Tento verš je prevzatý z úseku, v ktorom je o niekoľko veršov skôr, no celkom v tom istom slede myšlienok, Ježiš usadený v nebeských oblastiach, práve tak ako aj Jeho ľud.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places. Ephesians 1:20.

> Ktorú prejavil v Kristovi, keď ho vzkriesil z mŕtvych a posadil po svojej pravici v nebesiach. Efezanom 1:20.

Christ and His people are seated together in the Most Holy Place. Christ was resurrected and then sat down in heavenly places and His people are raised up and seated in the throne room of the Most Holy Place. Paul identifies that those who are raised in verse six have been resurrected from sin in the previous verse.

Kristus a jeho ľud spolu sedia vo Svätyni svätých. Kristus bol vzkriesený a potom sa posadil v nebeských oblastiach a jeho ľud je pozdvihnutý a posadený v trónnej sieni Svätyne svätých. Pavol uvádza, že tí, ktorí sú vo verši šesť vzkriesení, boli v predchádzajúcom verši vzkriesení z hriechu.

> Even when we were dead in sins, hath quickened us together with Christ, (by grace ye are saved) And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:5, 6.

> Aj keď sme boli mŕtvi v hriechoch, oživil nás spolu s Kristom (milosťou ste spasení) a spolu s ním nás vzkriesil a spolu posadil v nebeských oblastiach v Kristovi Ježišovi. Efezanom 1:5, 6.

The perfect fulfillment of the passage from Ephesians are the two witnesses of Revelation eleven, eleven who are resurrected and then taken up into heaven as an ensign—but also to be seated in heavenly places. In the Most Holy Place the two witnesses are representing humanity in the very presence of God, and their justification for being seated there is the badge which they each possess. That badge is the seal of God, and the seal of God represents that the human has become one with the divine, and that seal is represented by the fact that the Comforter, who is the Holy Spirit is abiding within the Most Holy Place of ‘their’ higher nature. The Most Holy Place is the throne room of God where divine and human are combined, and it represents the human temple whose higher nature includes a Most Holy Place where both divinity and humanity are seated together.

Dokonalým naplnením pasáže z Listu Efezanom sú dvaja svedkovia zo Zjavenia jedenásť, jedenásť, ktorí sú vzkriesení a potom vzatí do neba ako zástava — ale aj aby boli posadení na nebeských miestach. Vo Svätyni svätých dvaja svedkovia predstavujú ľudstvo v samej prítomnosti Boha a ich ospravedlnením, prečo tam sedia, je znak, ktorý každý z nich vlastní. Tým znakom je pečať Božia a pečať Božia predstavuje, že človek sa stal jedným s božským; a táto pečať je znázornená skutočnosťou, že Tešiteľ, ktorým je Duch Svätý, prebýva vo Svätyni svätých ich „vyššej“ prirodzenosti. Svätyňa svätých je trónnou sieňou Boha, kde sú božské a ľudské spojené, a predstavuje ľudský chrám, ktorého vyššia prirodzenosť zahŕňa Svätyňu svätých, kde božstvo i ľudstvo sedia spolu.

The outpouring of the “Comforter” is the sealing of the one hundred and forty-four thousand and it marks a change in salvational history, for at that time, the church changes from the church militant to the church triumphant. At that time, it changes from the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At that time, it changes from the experience of the seventh church unto the experience of the sixth church and the sixth church was the Millerites. A prophetic characteristic of the sixth church of Philadelphia as it was fulfilled by the Millerite movement, is that it was never a church. It was only a movement all the way to 1856 when both of the Whites identified the movement as Laodicean. Seven years later the legal church was formed.

Vylievanie „Tešiteľa“ je zapečatením stoštyridsaťštyritisíc a označuje zmenu v dejinách spasenia, lebo v tom čase sa cirkev mení z cirkvi bojujúcej na cirkev víťaznú. V tom čase sa mení z laodicejského hnutia stoštyridsaťštyritisíc na filadelfské hnutie stoštyridsaťštyritisíc. V tom čase sa mení zo skúsenosti siedmej cirkvi na skúsenosť šiestej cirkvi a šiestou cirkvou boli milleriti. Prorockou charakteristikou šiestej cirkvi vo Filadelfii, ako sa naplnila v milleritskom hnutí, je to, že nikdy nebola cirkvou. Bola iba hnutím až do roku 1856, keď obaja Whiteovci označili toto hnutie za laodicejské. O sedem rokov neskôr bola vytvorená právna cirkev.

The salvational change at the Sunday law was typified by the salvational change at Pentecost which marked the inauguration of Christ as High Priest.

Spásna zmena pri nedeľnom zákone bola predobrazená spásnou zmenou na Turíce, ktorá označila uvedenie Krista do úradu Veľkňaza.

> “The Pentecostal outpouring was Heaven’s communication that the Redeemer’s inauguration was accomplished. According to His promise He had sent the Holy Spirit from heaven to His followers as a token that He had, as priest and king, received all authority in heaven and on earth, and was the Anointed One over His people.” Acts of the Apostles, 38.

> „Letničné vyliatie bolo nebeským oznámením, že uvedenie Vykupiteľa do úradu bolo dovŕšené. Podľa svojho zasľúbenia zoslal z neba svojim nasledovníkom Ducha Svätého ako znak toho, že ako kňaz a kráľ prijal všetku moc na nebi i na zemi a že je Pomazaným nad svojím ľudom.“ Skutky apoštolov, 38.

When the latter rain is poured out without measure upon the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law it will be “Heaven’s communication” that the church militant has ended and the church triumphant has arrived. The inauguration of Christ at Pentecost in the sanctuary above, typifies the anointing of the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law.

Keď bude pri nedeľnom zákone bez miery vyliaty neskorý dážď na stoštyridsaťštyritisíc, bude to „nebeské oznámenie“, že bojujúca cirkev sa skončila a víťazná cirkev prišla. Uvedenie Krista do úradu pri Turícach vo svätyni hore predobrazuje pomazanie stoštyridsaťštyritisíc pri nedeľnom zákone.

The “Pentecostal” outpouring identifying that Christ was the Anointed One represented His anointing in the inaugural ceremony in heaven, but He had also been anointed at His baptism. His baptism (9/11) unto Pentecost (the Sunday law) is also represented again three and a half years after His baptism by His actual death, burial and resurrection (feast of first fruits). 9/11 is therefore represented at His baptism and also at His resurrection. His symbolic resurrection and his literal resurrection mark the beginning of two prophetic lines that each end at Pentecost. Both histories begin with the resurrection of the first fruit offering.

„Letničné“ vyliatie, ktoré označovalo, že Kristus je Pomazaný, predstavovalo Jeho pomazanie pri inauguračnom obrade v nebi, no bol pomazaný aj pri svojom krste. Jeho krst (9/11) až po Letnice (nedeľný zákon) je znovu znázornený aj tri a pol roka po Jeho krste Jeho skutočnou smrťou, pochovaním a zmŕtvychvstaním (sviatok prvotín). 9/11 je teda znázornený pri Jeho krste a tiež pri Jeho zmŕtvychvstaní. Jeho symbolické zmŕtvychvstanie a Jeho doslovné zmŕtvychvstanie označujú začiatok dvoch prorockých línií, z ktorých každá sa končí pri Letniciach. Obe dejiny sa začínajú vzkriesením obete prvotín.

> But now is Christ risen from the dead, and become the firstfruits of them that slept. For since by man came death, by man came also the resurrection of the dead. For as in Adam all die, even so in Christ shall all be made alive. But every man in his own order: Christ the firstfruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:20–23.

> Ale teraz Kristus vstal z mŕtvych a stal sa prvotinou tých, ktorí zosnuli. Lebo keďže skrze človeka prišla smrť, skrze človeka prišlo aj vzkriesenie mŕtvych. Lebo ako v Adamovi všetci umierajú, tak aj v Kristovi budú všetci oživení. Ale každý vo svojom poriadku: Kristus ako prvotina; potom pri jeho príchode tí, ktorí sú Kristovi. 1. Korinťanom 15:20–23.

Christ is the first fruit offering at His resurrection marking the beginning of the “Pentecostal season” which ends with the first fruit offering of Pentecost. Christ’s resurrection is barley and the wheat are those who “afterward” “are Christ’s at his coming.” Those who are “afterward” of Christ’s resurrection are “they that are Christ’s at his coming,” thus representing the final ingathering of faithful souls at the end of the world, as represented by those three thousand souls that were gathered at Pentecost.

Kristus je pri svojom vzkriesení obeťou prvotín, ktorá označuje začiatok „letničného obdobia“, končiaceho sa obeťou prvotín na Letnice. Kristovo vzkriesenie je jačmeň a pšenicou sú tí, ktorí „potom“ „patria Kristovi pri jeho príchode“. Tí, ktorí sú „potom“ vzhľadom na Kristovo vzkriesenie, sú „tí, ktorí patria Kristovi pri jeho príchode“, a tak predstavujú konečné zhromaždenie verných duší na konci sveta, ako to znázorňovalo oných tritisíc duší, ktoré boli zhromaždené na Letnice.

The verse also addresses the resurrection in terms of death. Death began with Adam and passes upon all men, but it does so “in” “order.” In the book of Acts Peter records that when the book of Joel was then being fulfilled, men were to send their sins beforehand to judgment that they might be blotted out, when the times of refreshing came from the presence of the Comforter. Christ was not looking at the books of judgment to blot out sin at that time, for judgment was over eighteen hundred years in the future.

Tento verš sa zaoberá aj vzkriesením z hľadiska smrti. Smrť sa začala s Adamom a prechádza na všetkých ľudí, avšak deje sa tak „v“ „poriadku“. V knihe Skutkov Peter zaznamenáva, že keď sa vtedy napĺňala kniha Joela, ľudia mali posielať svoje hriechy vopred na súd, aby boli vyhladené, keď prídu časy občerstvenia od prítomnosti Tešiteľa. Kristus sa v tom čase nepozeral do kníh súdu, aby vyhladil hriech, lebo súd bol ešte viac než o osemnásťsto rokov v budúcnosti.

The reference to “every man in his order” begins with Adam, and thus identifies the judgment of the dead from Adam onward until the times of refreshing arrive. When the latter rain arrives, the judgment passes from the dead unto the living. In the period of time represented by the verse (from Christ’s resurrection unto Pentecost), from the barley first fruits until the first fruits of the wheat, the rain is falling during the judgment of the living and as the rain falls, the message represented by the rain is separating the wheat from the tares. At the Sunday law, which is Pentecost, the wheat no longer is mixed with tares and the first fruit wheat offering of two wave loaves is lifted up. The purification process from 9/11 unto the Sunday law is also represented in Malachi three when the Messenger of the Covenant purifies and also purges the Levites and He does so by “fire.” “Fire” is a symbol of a message as represented by tongues of fire at Pentecost. In the history under consideration the separation of the two classes which produces the one hundred and forty-four thousand who are the two wave loaves represented by the first fruits of Pentecost were to be thoroughly baked, for they were the only offering that included an emblem of sin.

Odkaz na „každého človeka v jeho poradí“ sa začína Adamom, a tak určuje súd nad mŕtvymi od Adama ďalej až do času občerstvenia. Keď príde neskorý dážď, súd prechádza od mŕtvych k živým. V časovom období predstavenom týmto veršom (od Kristovho zmŕtvychvstania až po Letnice), od prvotín jačmeňa až po prvotiny pšenice, dážď padá počas súdu nad živými a ako dážď padá, posolstvo predstavené dažďom oddeľuje pšenicu od kúkoľa. Pri nedeľnom zákone, ktorým sú Letnice, pšenica už viac nie je zmiešaná s kúkoľom a obeť prvotín pšenice v podobe dvoch obetí mávania je pozdvihnutá. Proces očisťovania od 11. septembra až po nedeľný zákon je predstavený aj v Malachiášovi 3, keď Posol zmluvy očisťuje a zároveň prečisťuje Lévitov, a robí tak „ohňom“. „Oheň“ je symbolom posolstva, ako to predstavujú ohnivé jazyky pri Letniciach. V posudzovaných dejinách malo byť oddelenie dvoch tried, ktoré vytvára stotridsaťštyritisíc, ktorí sú dvoma obetami mávania predstavenými prvotinami Letníc, dôkladne prepečené, lebo to bola jediná obeť, ktorá zahŕňala znak hriechu.

Those two wave loaves were leavened, and leaven is a symbol of sin. That leaven was destroyed in the fire of the oven, as represented by the refiner’s fire of the Messenger of the Covenant. Isaiah in chapter twenty-seven identifies a debate that begins at 9/11, which he calls “the day of the east wind.” The passage teaches that it is through the debate that the sins of Israel are atoned for. The “debate” is between the true latter rain message and all the other false latter rain messages that exist. A message is “fire,” and “fire” is what the Messenger of the Covenant employs to purify and purge. The debate over the latter rain message removes the leaven from the Pentecostal first fruit wheat offering that is lifted up at the Sunday law. The one hundred and forty-four thousand are the Pentecostal first fruit wheat offering, who overcome by the justification of His blood and the sanctification of their testimony for even though it is the Word that sanctifies it only does so when the word is conveyed as a message. The presentation of the message allows the one hundred and forty-four thousand to live and the presentation of a false latter rain message produces death.

Tie dva chlebíky pozdvihovanej obete boli kysnuté a kvas je symbolom hriechu. Tento kvas bol zničený v ohni pece, ako to predstavuje čistiaci oheň Posla zmluvy. Izaiáš v dvadsiatej siedmej kapitole označuje spor, ktorý sa začína 11. septembra, a nazýva ho „dňom východného vetra“. Táto pasáž učí, že práve prostredníctvom tohto sporu sú hriechy Izraela zmierené. Tento „spor“ prebieha medzi pravým posolstvom neskorého dažďa a všetkými ostatnými falošnými posolstvami neskorého dažďa, ktoré existujú. Posolstvo je „oheň“ a „oheň“ je to, čo Posol zmluvy používa na očistenie a vypurifikovanie. Spor o posolstvo neskorého dažďa odstraňuje kvas z pšeničnej obete prvotín Letníc, ktorá je pozdvihovaná pri nedeľnom zákone. Stoštyridsaťštyritisíc sú pšeničnou obetou prvotín Letníc, ktorí víťazia ospravedlnením Jeho krvi a posvätením svojho svedectva; lebo hoci je to Slovo, čo posväcuje, činí tak iba vtedy, keď je slovo sprostredkované ako posolstvo. Predloženie posolstva umožňuje stoštyridsaťštyritisícom žiť a predloženie falošného posolstva neskorého dažďa plodí smrť.

> And they overcame him by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death. Revelation 12:11.

> A zvíťazili nad ním krvou Baránka a slovom svojho svedectva; a nemilovali svoje životy až na smrť. Zjavenie 12,11.

The one hundred and forty-four thousand follow Christ in overcoming as He overcame, for prophetically they follow Christ.

Sto štyridsaťštyri tisíc nasledujú Krista v premáhaní tak, ako On premohol, lebo prorocky nasledujú Krista.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> To sú tí, čo sa nepoškvrnili so ženami, lebo sú panici. To sú tí, čo nasledujú Baránka, kamkoľvek ide. Títo boli vykúpení spomedzi ľudí ako prvotiny Bohu a Baránkovi. Zjavenie 14,4.

Here in verse four of Revelation fourteen the one hundred and forty-four thousand are identified as “first fruits.” They are also identified as “virgins” and inspiration has informed us that the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five illustrates the experience of the Adventist people. Not only are they “virgins” they are not “defiled with woman,” for the testing and separation process that produced the one hundred and forty-four thousand produced a distinction between the one hundred and forty-four thousand and “all” the false religions. “These” follow the Lamb whithersoever he goeth, and as first fruit offerings they must follow Christ in His death, burial and resurrection.

Tu vo štvrtom verši štrnástej kapitoly Zjavenia je sto štyridsaťštyritisíc označených ako „prvotina“. Sú tiež označení ako „panny“ a inšpirácia nás poučila, že podobenstvo o desiatich pannách v Matúšovi dvadsaťpäť znázorňuje skúsenosť adventného ľudu. Nielenže sú to „panny“, ale nie sú ani „poškvrnení ženami“, lebo proces skúšky a oddeľovania, ktorý vytvoril sto štyridsaťštyritisíc, vytvoril rozdiel medzi sto štyridsaťštyritisíc a „všetkými“ falošnými náboženstvami. „Títo“ nasledujú Baránka, kamkoľvek ide, a ako obete prvotín musia nasledovať Krista v Jeho smrti, pochovaní a vzkriesení.

In Revelation chapter eleven, verse eleven the two witnesses that are to be lifted up as an ensign are first killed, then in three and a half days they are resurrected as a first fruit offering, as was Christ. The first fruit offering that was and is Christ, included the blood of the covenant being shed in order to redeem those who had been bankrupt with a Laodicean experience. In one verse, (verse four) all this brief summary of the various lines of prophetic light associated with the one hundred and forty-four thousand is set forth. And it is set forth in Revelation 144 by the hand of Palmoni, the wonderful numberer. A doubling in Scripture represents the history of the latter rain and the latter rain is where and when the Comforter is poured out upon God’s people.

V jedenástej kapitole Zjavenia, v jedenástom verši, sú dvaja svedkovia, ktorí majú byť vyzdvihnutí ako zástava, najprv zabití a potom po troch a pol dňoch vzkriesení ako obeť prvotín, ako bol aj Kristus. Obeť prvotín, ktorou bol a je Kristus, zahŕňala preliatie krvi zmluvy, aby vykúpila tých, ktorí zbankrotovali skúsenosťou Laodicey. V jednom verši, (verš štyri), je predložené celé toto stručné zhrnutie rozličných línií prorockého svetla spojených so sto štyridsaťštyritisíc. A je predložené v Zjavení 144 rukou Palmoniho, podivuhodného počtára. Zdvojenie v Písme predstavuje dejiny neskorého dažďa a neskorý dážď je tým miestom a časom, keď je Tešiteľ vyliaty na Boží ľud.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. The Lord hath made bare his holy arm in the eyes of all the nations; and all the ends of the earth shall see the salvation of our God. Depart ye, depart ye, go ye out from thence, touch no unclean thing; go ye out of the midst of her; be ye clean, that bear the vessels of the Lord. Isaiah 52:7–11.

> Aké krásne sú na vrchoch nohy toho, ktorý prináša radostnú zvesť, ktorý zvestuje pokoj; ktorý prináša radostnú zvesť o dobre, ktorý zvestuje spasenie; ktorý hovorí Sionu: Tvoj Boh kraľuje! Tvoji strážcovia pozdvihnú hlas; spoločne budú plesavo spievať, lebo uvidia z očí do očí, keď Hospodin privedie späť Sion. Prepuknite v radosť, spievajte spolu, vy spustošené miesta Jeruzalema; lebo Hospodin potešil svoj ľud, vykúpil Jeruzalem. Hospodin obnažil svoje sväté rameno pred očami všetkých národov; a všetky končiny zeme uvidia spasenie nášho Boha. Odíďte, odíďte, vyjdite odtiaľ, nedotýkajte sa ničoho nečistého; vyjdite z jej stredu; očistite sa, vy, ktorí nosíte nádoby Hospodinove. Izaiáš 52:7–11.

Zion H6726 is the same as H6725 which means “the sense of conspicuousness; a monumental or guiding pillar: – sign, title, waymark.” Zion is a symbol of the ensign of the one hundred and forty-four thousand and in the passage they have already received the latter rain for they have already published and presented the good tidings of peace. Just as specific to that fact is that they see “eye to eye” which represents the disciples at Pentecost, for the ten days prior to Pentecost represents a period of unification. The Lord “hath,” (representing past tense) has already accomplished three things for those who bring good tidings. He hath “comforted his people,” “redeemed Jerusalem” and “made bare his holy arm in the eyes of all the nations.”

Sion H6726 je to isté ako H6725, čo znamená „zmysel nápadnosti; pamätný alebo vodiaci stĺp: – znamenie, titul, smerovník.“ Sion je symbolom zástavy stoštyridsiatich štyroch tisíc a v tomto úryvku už prijali neskorý dážď, lebo už zvestovali a predložili radostnú zvesť pokoja. Rovnako konkrétne pre túto skutočnosť je aj to, že vidia „z oka do oka“, čo predstavuje učeníkov na Letnice, lebo desať dní pred Letnicami predstavuje obdobie zjednotenia. Pán „učinil“ (predstavujúce minulý čas) už vykonal tri veci pre tých, ktorí prinášajú radostnú zvesť. „Potešil svoj ľud“, „vykúpil Jeruzalem“ a „obnažil svoje sväté rameno pred očami všetkých národov.“

He “comforted” His people at 9/11, marking the beginning of a testing process of Malachi chapter three that concludes at the Sunday law when He lifts up the ensign of the first fruit offerings as represented by making “bare his holy arm in the eyes of all the nations.” He comforts, redeems and lifts up the one hundred and forty-four thousand. At 9/11 He comforts and begins the purification process where He redeems His people and then lifts them up as an ensign, or as Malachi says “the offering of Judah and Jerusalem be pleasant” “as in days of old.”

Svoj ľud „potešil“ pri 11. septembri, čím označil začiatok skúšobného procesu tretej kapitoly Malachiáša, ktorý sa završuje pri nedeľnom zákone, keď pozdvihuje zástavu obetí prvotín, znázornenú tým, že „obnažil svoje sväté rameno pred očami všetkých národov“. Potešuje, vykupuje a pozdvihuje stoštyridsaťštyritisíc. Pri 11. septembri potešuje a začína proces očisťovania, v ktorom vykupuje svoj ľud a potom ho pozdvihuje ako zástavu, alebo, ako hovorí Malachiáš, aby „obeť Júdu a Jeruzalema bola príjemná“ „ako za dávnych dní“.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:3, 4.

> A bude sedieť ako tavič a čistič striebra; a očistí synov Léviho a prečistí ich ako zlato a striebro, aby prinášali Hospodinovi obeť v spravodlivosti. Potom bude obeť Júdu a Jeruzalema príjemná Hospodinovi ako za dávnych dní a ako v predošlých rokoch. Malachiáš 3:3, 4.

We will bring our considerations of “how long” to a conclusion in the next article.

Naše úvahy o výraze „dokedy“ uzavrieme v nasledujúcom článku.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „Jeho vejačka je v Jeho ruke a dôkladne prečistí svoje humno a svoju pšenicu zhromaždí do sýpky.“ Matúš 3,12. Toto bol jeden z časov preosievania. Slovami pravdy sa plevy oddeľovali od pšenice. Pretože mnohí boli príliš márniví a samospravodliví na to, aby prijali pokarhanie, príliš milujúci svet na to, aby prijali život pokory, odvrátili sa od Ježiša. Mnohí robia to isté ešte aj dnes. Duše sú dnes skúšané tak, ako boli skúšaní tí učeníci v synagóge v Kafarnaume. Keď pravda zasiahne srdce, vidia, že ich životy nie sú v súlade s vôľou Božou. Uvedomujú si potrebu úplnej zmeny v sebe; no nie sú ochotní ujať sa diela sebazaprenia. Preto sa hnevajú, keď sú ich hriechy odhalené. Odchádzajú pohoršení, tak ako učeníci opustili Ježiša a reptali: „Tvrdá je to reč; kto ju môže počúvať?“ Túžba vekov, 392.

Back to Articles