Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fifteen

Kniha proroka Joela a laodicejský zbor Cirkvi adventistov siedmeho dňa – číslo pätnásť

Number Fifteen

Číslo pätnásť

Author

Jeff Pippenger

Published

December 21, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

I contend that it is important to understand the connection of the symbol of four generations with the latter rain message to have the best hope of recognizing the significance of the opening four verses of Joel chapter one. Joel sings the song of the vineyard, but his opening stanza is the covenant’s prophetic association with four generations.

Tvrdím, že je dôležité porozumieť spojitosti symbolu štyroch pokolení s posolstvom neskorého dažďa, aby sme mali čo najväčšiu nádej rozpoznať význam prvých štyroch veršov prvej kapitoly Joela. Joel spieva pieseň o vinici, no jeho úvodná strofa je prorockým prepojením zmluvy so štyrmi pokoleniami.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> A riekol Abramovi: Vedz isto, že tvoje potomstvo bude pohostínom v krajine, ktorá nebude ich, a budú im slúžiť; a budú ich utláčať štyristo rokov. Ale i ten národ, ktorému budú slúžiť, budem súdiť; a potom vyjdú s veľkým majetkom. A ty odídeš k svojim otcom v pokoji; budeš pochovaný v šťastnej starobe. Ale vo štvrtom pokolení sa sem navrátia, lebo neprávosť Amorejcov ešte nie je dovŕšená. 1. Mojžišova 15:13–16.

This passage is the prophecy that was fulfilled through the life of Moses. When the book of Joel begins the song of the vineyard by referencing four generations of escalating destruction, it is aligning the book of Joel with the prophetic fourth and final generation. That generation is Peter’s “chosen generation” who have been called out of darkness into His “marvelous light.” They are contrasted with their generational counterpart represented as a generation of vipers. That fourth and final generation is represented by John, who is a symbol of the one hundred and forty-four thousand, who “are called, and chosen, and faithful.”

Táto pasáž je proroctvom, ktoré sa naplnilo prostredníctvom života Mojžiša. Keď kniha Joela začína pieseň o vinici odkazom na štyri generácie stupňujúceho sa ničenia, uvádza tým knihu Joela do súladu s prorockou štvrtou a poslednou generáciou. Tá generácia je Petrovým „vyvoleným rodom“, ktorý bol povolaný z temnoty do Jeho „predivného svetla“. Sú postavení do protikladu so svojím generačným protipólom, predstaveným ako pokolenie vreteníc. Tá štvrtá a posledná generácia je predstavovaná Jánom, ktorý je symbolom stoštyridsaťštyritisíc tých, „ktorí sú povolaní, a vyvolení, a verní.“

Called at 9/11, chosen in the Midnight Cry and faithful at the Sunday law crisis, just as the Levites were faithful in Aarons and Jeroboams’ golden calf rebellions. The souls who are purified as silver in Malachi three, are Levites who are chosen during the message of the Midnight Cry, for the sealing is accomplished with, and by, an outpouring of the Holy Spirit.

Povolaní pri 9/11, vyvolení v Polnočnom volaní a verní v kríze nedeľného zákona, tak ako boli Léviovci verní pri Áronovej a Jeroboámovej vzbure so zlatým teľaťom. Duše, ktoré sú očisťované ako striebro v Malachiášovi tri, sú Léviovci, ktorí sú vyvolení počas posolstva Polnočného volania, lebo zapečatenie sa uskutočňuje spolu s vyliatím Ducha Svätého a prostredníctvom neho.

In the previous article we brought out lines from the history of Moses, who Sister White identifies as the alpha of Bible prophecy, who prophetically connects with Christ as the omega of Bible prophecy. Moses is the foundation stone and Christ is the capstone. They both are symbols of deliverance from sin, as represented by the deliverance from Egypt with Moses. Yet all the manifestations of the power of God that occurred at the hands of Moses, were far surpassed, when Christ confirmed the covenant with many for one week. Moses is the alpha and Christ is the omega, and the omega is the number “22” and the alpha is the number “1.”

V predchádzajúcom článku sme vyzdvihli línie z dejín Mojžiša, ktorého sestra Whiteová označuje za alfu biblického proroctva, ktorý sa prorocky spája s Kristom ako omegou biblického proroctva. Mojžiš je základný kameň a Kristus je uholný kameň. Obaja sú symbolmi vyslobodenia z hriechu, ako je to znázornené vyslobodením z Egypta prostredníctvom Mojžiša. No všetky prejavy Božej moci, ktoré sa udiali rukami Mojžiša, boli ďaleko prekonané, keď Kristus potvrdil zmluvu s mnohými na jeden týždeň. Mojžiš je alfa a Kristus je omega, a omega je číslo „22“ a alfa je číslo „1“.

Dealing with Moses we find the deliverance which pervades his prophetic testimony is set within water. His deliverance from the water of the Nile at his birth, typified Noah in the ark. The baptism at the Red Sea aligns with Noah and the eight within the ark, which in turn aligns with the baptism of Joshua at the Jordan River, that was repeated by Christ at the very same spot. The testimony of Moses begins with deliverance at the Nile River and ends at the banks of the Jordan River. The baptism of Christ was His anointing to witness for three and a half years leading up to His death, which was represented at the beginning at His baptism. At His resurrection there was a few drops until the full outpouring at Pentecost.

Pri Mojžišovi vidíme, že vyslobodenie, ktoré preniká jeho prorockým svedectvom, je zasadené do vody. Jeho vyslobodenie z vôd Nílu pri jeho narodení bolo predobrazom Noacha v arche. Krst pri Červenom mori je v súlade s Noachom a ôsmimi v arche, čo je zas v súlade s krstom Jozuu pri rieke Jordán, ktorý bol zopakovaný Kristom na tom istom mieste. Mojžišovo svedectvo sa začína vyslobodením pri rieke Níl a končí na brehoch rieky Jordán. Kristov krst bol Jeho pomazaním k tomu, aby tri a pol roka svedčil až po svoju smrť, ktorá bola predstavená už na počiatku pri Jeho krste. Pri Jeho vzkriesení tu bolo niekoľko kvapiek až do plného vyliatia na Letnice.

God’s covenant promise to mankind begins with Noah, and His covenant promise to a chosen people through Abraham was fulfilled with Moses. Moses the alpha typified Jesus the omega who would come and confirm the covenant with “many,” not just a chosen people. As a type of Christ, Moses’ birth aligns with the covenant given to Noah, with the rainbow as the sign for all people. Moses also aligns with the covenant given to a chosen people, with circumcision as the sign for the chosen people. Moses’ covenant work was with “many,” not simply a chosen people. If that had not been the case, they would not have been constantly plagued by the mixed multitude.

Božie zmluvné zasľúbenie ľudstvu sa začína Noachom a jeho zmluvné zasľúbenie vyvolenému ľudu skrze Abraháma sa naplnilo v Mojžišovi. Mojžiš, alfa, predobrazoval Ježiša, omegu, ktorý mal prísť a potvrdiť zmluvu s „mnohými“, nielen s vyvoleným ľudom. Ako predobraz Krista sa Mojžišovo narodenie zhoduje so zmluvou danou Noachovi, ktorej znamením je dúha pre všetkých ľudí. Mojžiš sa zhoduje aj so zmluvou danou vyvolenému ľudu, ktorej znamením je obriezka pre vyvolený ľud. Mojžišovo zmluvné dielo bolo s „mnohými“, nielen jednoducho s vyvoleným ľudom. Keby to tak nebolo, neboli by ich ustavične sužovali miešané zástupy.

In the middle of all the various ‘waters of deliverance’ represented throughout the life of Moses, the baptism at Bethabara on the Jordan River connects the beginning of ancient Israel’s covenant history in the Promised Land with the end of its history, during the week that Christ confirmed the covenant with many. Christ’s baptism aligns with ancient Israel’s baptism and both histories speak to His resurrection when He breathed a few drops of rain, before the plentiful showers at Pentecost fifty days later. The entire line of alpha and omega in terms of Moses to Christ is portrayed within the waters of deliverance.

Uprostred všetkých rozličných „vôd vyslobodenia“, ktoré sú zobrazené v celom Mojžišovom živote, krst v Bethabare na rieke Jordán spája začiatok zmluvných dejín starovekého Izraela v Zasľúbenej krajine s koncom jeho dejín počas týždňa, keď Kristus potvrdil zmluvu s mnohými. Kristov krst je v súlade s krstom starovekého Izraela a obe tieto dejiny hovoria o Jeho vzkriesení, keď vydýchol niekoľko kvapiek dažďa pred výdatnými lejakmi na Letnice o päťdesiat dní neskôr. Celá línia alfy a omegy od Mojžiša ku Kristovi je zobrazená vo vodách vyslobodenia.

> “In teaching these disciples, Jesus showed the importance of the Old Testament as a witness to His mission. Many professed Christians now discard the Old Testament, claiming that it is no longer of any use. But such is not Christ’s teaching. So highly did He value it that at one time He said, ‘If they hear not Moses and the prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ Luke 16:31.

> Pri vyučovaní týchto učeníkov Ježiš ukázal dôležitosť Starého zákona ako svedectva o svojom poslaní. Mnohí kresťania, ktorí sa k viere hlásia, dnes zavrhujú Starý zákon a tvrdia, že už nemá nijaký úžitok. Také však nie je Kristovo učenie. Pripisoval mu takú vysokú hodnotu, že raz povedal: „Ak nepočúvajú Mojžiša a prorokov, nedajú sa presvedčiť, ani keby niekto vstal z mŕtvych.“ Lukáš 16:31.

> “It is the voice of Christ that speaks through patriarchs and prophets, from the days of Adam even to the closing scenes of time. The Saviour is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. It is the light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Christ are a proof of His divinity; but a stronger proof that He is the world’s Redeemer is found in comparing the prophecies of the Old Testament with the history of the New.” The Desire of Ages, 799.

> „Je to hlas Krista, ktorý hovorí prostredníctvom patriarchov a prorokov od dní Adama až po záverečné výjavy času. Spasiteľ je zjavený v Starej zmluve takisto jasne ako v Novej. Je to svetlo z prorockej minulosti, ktoré so zreteľnosťou a krásou osvetľuje Kristov život a učenie Novej zmluvy. Kristove zázraky sú dôkazom Jeho božstva; no silnejší dôkaz, že je Vykupiteľom sveta, sa nachádza v porovnaní proroctiev Starej zmluvy s dejinami Novej.“ The Desire of Ages, 799.

In the articles addressing the book of Joel, we have been “comparing the prophecies of the Old Testament with the history of the New,” and also the history of modern spiritual Israel. Whether it is the Old or New Testaments or the history of the three angels that began in 1798, all of those lines are represented as “the voice of Christ.” The written testimony of the Bible and the Spirit of Prophecy is the voice of Christ, and the voice of Christ, is the voice of He who is the Word of God.

V článkoch zaoberajúcich sa knihou Joela sme „porovnávali proroctvá Starého zákona s dejinami Nového“ a tiež s dejinami moderného duchovného Izraela. Či už ide o Starý alebo Nový zákon, alebo o dejiny troch anjelov, ktoré sa začali v roku 1798, všetky tieto línie sú predstavené ako „hlas Kristov“. Písané svedectvo Biblie a Ducha proroctva je hlasom Krista a hlas Krista je hlasom Toho, ktorý je Slovom Božím.

The “voice” of the Word of God, is God’s message as represented in His written Word. His message in the last days is the message of the latter rain, which includes a former rain, followed by a former and latter rain, according to Joel.

„Hlas“ Božieho Slova je Božím posolstvom, ako je predstavené v Jeho písanom Slove. Jeho posolstvo v posledných dňoch je posolstvom neskorého dažďa, ktoré podľa Joela zahŕňa včasný dážď, po ktorom nasleduje včasný i neskorý dážď.

John the Revelator represents the one hundred and forty-four thousand who return to the old paths, for he hears a “voice” behind him. The “voice” behind is the voice of Christ “from the days of Adam” onward.

Ján Zjavovateľ predstavuje stoštyridsaťštyritisíc tých, ktorí sa vracajú na staré chodníky, lebo za sebou počuje „hlas“. „Hlas“ za ním je hlas Krista „odo dní Adama“ a ďalej.

> And I turned to see the voice that spake with me. And being turned, I saw seven golden candlesticks. Revelation 1:12.

> A obrátil som sa, aby som videl hlas, ktorý hovoril so mnou. A keď som sa obrátil, videl som sedem zlatých svietnikov. Zjavenie 1,12.

The verse represents a break in chapter one, for up until the previous verse John was in the isle which is called Patmos, but in verse twelve he turns, and from there on John is in the Heavenly Sanctuary. When he turns, he is doing so, for in verse ten he had heard a voice from behind.

Tento verš predstavuje prerušeniu prvej kapitoly, lebo až do predchádzajúceho verša sa Ján nachádzal na ostrove zvanom Patmos, avšak vo verši dvanásť sa obracia a od toho okamihu sa Ján nachádza v nebeskej svätyni. Keď sa obracia, robí tak preto, lebo vo verši desať počul hlas za sebou.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:10, 11.

> Bol som v Duchu v deň Pánov a počul som za sebou mocný hlas ako hlas trúby, ktorý hovoril: Ja som Alfa i Omega, prvý i posledný; a: Čo vidíš, napíš do knihy a pošli siedmim cirkvám, ktoré sú v Ázii: do Efezu, do Smyrny, do Pergama, do Tyatír, do Sard, do Filadelfie a do Laodicey. Zjavenie 1,10.11.

John represents those who hear the voice of Christ behind them. He hears Jeremiah’s trumpet message to return to the old paths, the paths the wicked refused to walk in and the warning trumpet they refuse to listen to. John listened, and the voice behind him identified himself as Alpha and Omega—the One who illustrates the new path, with the old path.

Ján predstavuje tých, ktorí počujú za sebou Kristov hlas. Počuje Jeremiášovo trúbne posolstvo, aby sa navrátili na staré chodníky, na chodníky, po ktorých bezbožní odmietli kráčať, i varovnú trúbu, ktorú odmietajú počúvať. Ján počúval a hlas za ním sa označil za Alfu i Omegu — Toho, ktorý znázorňuje novú cestu spolu so starou cestou.

> And in the midst of the seven candlesticks one like unto the Son of man, clothed with a garment down to the foot, and girt about the paps with a golden girdle. His head and his hairs were white like wool, as white as snow; and his eyes were as a flame of fire; And his feet like unto fine brass, as if they burned in a furnace; and his voice as the sound of many waters. And he had in his right hand seven stars: and out of his mouth went a sharp twoedged sword: and his countenance was as the sun shineth in his strength. Revelation 1:13–16.

> A uprostred siedmich svietnikov ktosi podobný Synovi človeka, odetý do rúcha až po nohy a prepásaný na prsiach zlatým pásom. Jeho hlava a jeho vlasy boli biele ako vlna, biele ako sneh, a jeho oči boli ako plameň ohňa; a jeho nohy boli podobné ligotavému kovu, akoby rozžeravenému v peci; a jeho hlas ako hukot mnohých vôd. A v svojej pravej ruke mal sedem hviezd; a z jeho úst vychádzal ostrý dvojsečný meč; a jeho tvár bola ako slnko, keď svieti vo svojej sile. Zjavenie 1:13–16.

In verse twelve John turns around and sees a vision of Christ which Sister White aligns with the vision of Christ that Daniel had, which is the vision Isaiah, Jeremiah, Ezekiel and Paul had.

V dvanástom verši sa Ján obracia a vidí videnie Krista, ktoré sestra Whiteová stotožňuje s videním Krista, aké mal Daniel, a ktoré mali aj Izaiáš, Jeremiáš, Ezechiel a Pavol.

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> „S vrúcnou túžbou očakávam čas, keď sa udalosti dňa Letníc zopakujú s ešte väčšou mocou než pri tej príležitosti. Ján hovorí: ‚Videl som iného anjela zostupovať z neba, ktorý mal veľkú moc; a zem bola osvietená jeho slávou.‘ Potom, ako v čase Letníc, budú ľudia počuť pravdu hovorenú k nim, každý vo svojom vlastnom jazyku.

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him [Adam and Ezekiel’s valley of bones], and can touch the lips with a live coal from off the altar [Isaiah], and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed [Isaiah’s other tongue], and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement [Malachi’s Levites], and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> „Boh môže vdýchnuť nový život do každej duše, ktorá úprimne túži slúžiť Mu [Adam a Ezechielovo údolie kostí], a môže sa dotknúť pier živým uhlíkom z oltára [Izaiáš] a spôsobiť, aby sa stali výrečnými v Jeho chvále. Tisíce hlasov budú preniknuté mocou hovoriť o podivuhodných pravdách Božieho slova. Zajakavý jazyk bude uvoľnený [Izaiášov iný jazyk] a bojazliví budú posilnení, aby odvážne vydávali svedectvo o pravde. Kiež Pán pomôže svojmu ľudu očistiť chrám duše od každej poškvrny [Malachiášovi Léviti] a zachovať si s Ním také úzke spojenie, aby sa mohli stať účastníkmi neskorého dažďa, keď bude vyliaty.“ Review and Herald, 20. júla 1886.

The vision we are considering includes the description of Christ’s voice. When John turns and hears Christ’s voice, it is as the sound of “many waters.” When Christ’s voice speaks of His covenant with men or with a chosen people it is associated with many waters. The message of Daniel seven through nine was unsealed in 1798, and then, in 1989 the message of Daniel ten through twelve was unsealed. 1798 is associated with the voice of the Ulai River and 1989 is the voice of the Hiddekel River.

Videnie, o ktorom uvažujeme, zahŕňa opis Kristovho hlasu. Keď sa Ján obráti a počuje Kristov hlas, znie ako hukot „mnohých vôd“. Keď Kristov hlas hovorí o Jeho zmluve s ľuďmi alebo s vyvoleným ľudom, spája sa s mnohými vodami. Posolstvo siedmej až deviatej kapitoly knihy Daniel bolo odpečatené v roku 1798 a potom, v roku 1989, bolo odpečatené posolstvo desiatej až dvanástej kapitoly knihy Daniel. Rok 1798 sa spája s hlasom rieky Ulai a rok 1989 je hlasom rieky Hiddekel.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> „Svetlo, ktoré Daniel prijal od Boha, bolo dané zvlášť pre tieto posledné dni. Videnia, ktoré videl pri brehoch Ulaja a Chidekela, veľkých riek Šineáru, sa teraz napĺňajú a všetky predpovedané udalosti sa čoskoro stanú.“ Testimonies to Ministers, 112.

The River Jordan is the link between the alpha covenant history and the omega covenant history of ancient Israel. The word Jordan means ‘descender’ and represents Christ ‘the great descender.’

Rieka Jordán je spojivom medzi dejinami zmluvy alfa a dejinami zmluvy omega starovekého Izraela. Slovo Jordán znamená „zostupujúci“ a predstavuje Krista, „veľkého zostupujúceho“.

> Let this mind be in you, which was also in Christ Jesus: Who, being in the form of God, thought it not robbery to be equal with God: But made himself of no reputation, and took upon him the form of a servant, and was made in the likeness of men: And being found in fashion as a man, he humbled himself, and became obedient unto death, even the death of the cross. Philippians 2:5–9.

> Nech je vo vás také zmýšľanie, aké bolo aj v Kristovi Ježišovi: Ktorý, súc v podobe Boha, nepovažoval za lúpež byť rovný Bohu; ale zriekol sa seba samého, prijal podobu sluhu a stal sa podobným ľuďom; a súc nájdený v spôsobe ako človek, ponížil sa a stal sa poslušným až na smrť, a to na smrť kríža. Filipanom 2:5–9.

The Jordan River represents Christ ‘the great descender’ and the Jordan is the connection between the alpha and omega history of the chosen people of God, who were given a vineyard to maintain. Moses’ waters of deliverance represent the voice of Christ, that can be heard if a soul would but turn around, to hear ‘the voice behind them,’ and the voice they would then hear is—the voice of many waters. From the flood of Noah to the destruction of Jerusalem in 70 AD, waters of deliverance are set forth as waymarks for God’s covenant people. Those waymarks represent the internal history of God’s final covenant people, the one hundred and forty-four thousand. The water that supplies the Jordan River originates in the dew and snow that accumulates in the Hermon mountains, which form the head waters of the Jordan River.

Rieka Jordán predstavuje Krista, „toho veľkého zostupujúceho“, a Jordán je spojnicou medzi alfa a omega dejinami vyvoleného Božieho ľudu, ktorému bola zverená vinica, aby ju obrábal a opatroval. Mojžišove vody vyslobodenia predstavujú Kristov hlas, ktorý možno počuť, keby sa len duša obrátila, aby počula „hlas za sebou“, a hlas, ktorý by potom počula, je — hlas mnohých vôd. Od Noachovej potopy až po zničenie Jeruzalema v roku 70 po Kr. sú vody vyslobodenia predložené ako medzníky pre ľud Božej zmluvy. Tieto medzníky predstavujú vnútorné dejiny Božieho ľudu konečnej zmluvy, sto štyridsaťštyritisíc. Voda, ktorá napája rieku Jordán, pochádza z rosy a snehu, ktoré sa hromadia v pohorí Hermon a tvoria pramenné vody Jordánu.

> A Song of degrees of David. Behold, how good and how pleasant it is for brethren to dwell together in unity! It is like the precious ointment upon the head, that ran down upon the beard, even Aaron’s beard: that went down to the skirts of his garments; As the dew of Hermon, and as the dew that descended upon the mountains of Zion: for there the Lord commanded the blessing, even life for evermore. Psalms 133:1–3.

> Pieseň stupňov Dávidova. Hľa, aké je dobré a aké milé, keď bratia prebývajú spolu v jednote! Je to ako drahocenný olej na hlave, ktorý steká na bradu, na Áronovu bradu, ktorý steká až po okraj jeho rúcha; ako rosa Hermona, ako rosa, ktorá zostupuje na vrchy Siona. Lebo tam Hospodin prikázal požehnanie, život až naveky. Žalmy 133:1–3.

Those waters also produce the grotto of Pan, a deep pool, set within a cave located in Panium of Daniel 11:13–15, and Caesarea Philippi in the days of Peter. The head waters of the Jordan River also produce the satanic pool of the grotto of Pan. The voice of many waters identifies that the great controversy between Christ and Satan originated in the high mountain peaks of the Hermon mountains.

Tieto vody vytvárajú aj Panovu jaskyňu, hlbokú tôňu, umiestnenú v jaskyni nachádzajúcej sa v Paniu z Daniela 11:13–15 a v Cézarei Filipovej v dňoch Petra. Pramene rieky Jordán vytvárajú aj satanistickú tôňu Panovej jaskyne. Hlas mnohých vôd označuje, že veľký spor medzi Kristom a satanom vznikol na vysokých horských štítoch pohoria Hermon.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> A ja ti hovorím: Ty si Peter, a na tejto skale postavím svoju cirkev a pekelné brány ju nepremôžu. Matúš 16,18.

The name “Hermon” means “sacred, consecrated, devoted, or set apart,” and is a symbol of Heaven, the source of all water and the beginning of the great controversy as represented by “the gates of hell,” which was the label Jesus attached to the grotto of Pan, when at Caesarea Philippi. In that setting Simon Barjona's name was changed to Peter. Simon means ‘one who hears,’ and Barjona means ‘son of the dove.’ Simon was a symbol of the soul who heard the message of Jesus baptism that was represented by the Holy Spirit in the form of a dove. As one who heard the message of Christ’s baptism, Peter is changed, representing the 144,000. Peter was sealed while at Panium, which is verses thirteen through fifteen of Daniel eleven.

Meno „Hermon“ znamená „svätý, posvätený, zasvätený alebo oddelený“ a je symbolom Neba, prameňa všetkých vôd a počiatku veľkého sporu, ako ho predstavujú „brány pekla“, čo bolo označenie, ktoré Ježiš priradil Panovej jaskyni, keď bol v Cézarei Filipovej. V tomto prostredí bolo meno Šimona Barjónu zmenené na Peter. Šimon znamená „ten, kto počuje“, a Barjona znamená „syn holubice“. Šimon bol symbolom duše, ktorá počula posolstvo Ježišovho krstu, ktoré bolo predstavené Duchom Svätým v podobe holubice. Ako ten, kto počul posolstvo Kristovho krstu, je Peter zmenený, čím predstavuje 144 000. Peter bol spečatený v Paniu, čo sú verše trinásť až pätnásť v jedenástej kapitole Daniela.

From Hermon’s waters, the Jordan river, a symbol of Christ—the great descender concludes His journey at the Dead Sea. From Heaven, where the dew of life originates, Christ descended to the death of the cross, represented by the Dead Sea. The Dead Sea shoreline is the deepest exposed surface land on earth. The Jordon river that descends, descends to the lowest water level on earth, as Christ descended to His death on the cross. From the water of life to the water of death, the River Jordan represents the descent of Christ from heaven to the cross.

Z vôd Hermonu rieka Jordán, symbol Krista — veľkého zostupujúceho — završuje svoju púť pri Mŕtvom mori. Z neba, kde má pôvod rosa života, Kristus zostúpil až k smrti na kríži, ktorú predstavuje Mŕtve more. Pobrežie Mŕtveho mora je najhlbšie odkrytým povrchovým miestom na zemi. Rieka Jordán, ktorá zostupuje, klesá k najnižšej hladine vôd na zemi, tak ako Kristus zostúpil k svojej smrti na kríži. Od vody života k vode smrti rieka Jordán predstavuje Kristovo zostúpenie z neba na kríž.

Important themes of Bible prophecy are associated with water, and Bible prophecy is the voice of Christ, which is a voice of many waters. The whore of Babylon is seated upon many waters, and the waters of the Euphrates are dried up to prepare the way of the kings of the east, and the merchants and kings stand a far off and lament for the ships of Tarshish are destroyed in the midst of the seas, and the covenant of death that the drunkards of Ephraim accepted when they hid themselves under lies, is disannulled by the overwhelming flood of the papal Sunday law.

Dôležité témy biblického proroctva sú spojené s vodou a biblické proroctvo je hlasom Krista, ktorý je hlasom mnohých vôd. Smilnica Babylonu sedí na mnohých vodách a vody Eufratu vysychajú, aby pripravili cestu kráľom od východu; obchodníci a králi stoja zďaleka a nariekajú, lebo lode Taršíša sú zničené uprostred morí; a zmluva so smrťou, ktorú prijali opilci Efraima, keď sa skryli pod ložou, je zrušená drvivou záplavou pápežského nedeľného zákona.

When Sister White references the “great rivers of Shinar,” she is addressing the Tigris and Euphrates Rivers. Those waters can be traced back to the Garden of Eden where they are the third and fourth river to come out of Eden.

Keď sestra Whiteová odkazuje na „veľké rieky Šineáru“, má na mysli rieky Tigris a Eufrat. Tieto vody možno vystopovať až k záhrade Eden, kde sú treťou a štvrtou riekou vytekajúcou z Edenu.

> And the name of the third river is Hiddekel: that is it which goeth toward the east of Assyria. And the fourth river is Euphrates. Genesis 2:14.

> A meno tretej rieky je Chiddekel; to je tá, ktorá tečie na východ od Asýrie. A štvrtá rieka je Eufrat. 1. Mojžišova 2:14.

The Hiddekel is the Tigris, and of course, the Euphrates was the Euphrates, though modern historians and theologians disagree. They insist that the Ulai was not a great river, but simply a man-made aqueduct in Persia, not Shinar. Those same human authorities identify that the only two rivers of any note that are associated with Shinar, were the Tigris and Euphrates, and the prophetess states that the Ulai and the Hiddekel were “the great rivers of Shinar.”

Hiddekel je Tigris a, prirodzene, Eufrat bol Eufratom, hoci moderní historici a teológovia nesúhlasia. Trvajú na tom, že Ulaj nebola veľká rieka, ale iba človekom vybudovaný akvadukt v Perzii, nie v Šinári. Tie isté ľudské autority tvrdia, že jediné dve rieky hodné zmienky, ktoré sa spájajú so Šinárom, boli Tigris a Eufrat, a prorokyňa uvádza, že Ulaj a Hiddekel boli „veľké rieky Šináru“.

The prophetess words on the message of water opposes the modern experts, as did the ancient experts—who opposed Noah’s message of water. We are informed that the two visions represented by the two rivers are in the process of fulfillment, and therefore, everything represented within those two visions that were given by “the two great rivers of Shinar,” will soon come to pass. The message associated with those rivers is the voice of Christ, for His voice is as many waters. The Tigris and Euphrates represent a major prophetic theme, and their testimony is related to the covenant that the alpha Moses set forth, which is the same covenant that the omega Christ confirmed.

Slová prorokyne o posolstve vody odporujú moderným znalcom, tak ako starovekí znalci odporovali Noachovmu posolstvu vody. Sme poučení, že dve videnia predstavené dvoma riekami sú v procese napĺňania, a preto všetko, čo je v týchto dvoch videniach znázornené a čo bolo podané prostredníctvom „dvoch veľkých riek Šineáru“, sa čoskoro naplní. Posolstvo spojené s týmito riekami je hlasom Krista, lebo Jeho hlas je ako hlas mnohých vôd. Tigris a Eufrat predstavujú veľkú prorockú tému a ich svedectvo súvisí so zmluvou, ktorú predložil alfa Mojžiš, čo je tá istá zmluva, ktorú potvrdil omega Kristus.

In prophecy the Tigris represents Assyria and the Euphrates is Babylon. In this relation they are the two powers, represented as lions by Jeremiah who would carry first the northern kingdom and thereafter the southern kingdom into captivity.

V proroctve Tigris predstavuje Asýriu a Eufrat je Babylon. V tomto vzťahu sú to dve mocnosti, ktoré Jeremiáš zobrazuje ako levy a ktoré najprv odvlečú severné kráľovstvo a potom južné kráľovstvo do zajatia.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadrezzar king of Babylon hath broken his bones. Jeremiah 50:17.

> Izrael je rozptýlená ovca; levy ho zahnali preč: najprv ho pohltil asýrsky kráľ a napokon mu tento Nabuchodonozor, babylonský kráľ, polámal kosti. Jeremiáš 50:17.

Both Assyria and Babylon were northern enemies in relation to either kingdom of Israel, and are therefore types of the counterfeit king of the north—the papal power. Essentially the same political and religious traditions were carried out by the two powers that arose from the same cultural setting, but Assyria’s political structure emphasized statecraft, whereas; Babylon emphasized churchcraft, though very similar. Pagan Rome and papal Rome at some levels are identical, but still, pagan Rome represents statecraft and papal Rome churchcraft. Assyria, in prophetic relation to Babylon was a kingdom of statecraft, followed by Babylon a similar power that emphasized churchcraft. Assyria represented pagan Rome and Babylon represents papal Rome. All four of these powers trampled down God’s sanctuary and host. Assyria is associated with the Tigris and Babylon the Euphrates. This is in agreement with the drying up of the Euphrates in the book of Revelation, to prepare the way for the kings of the east as typified by the work of Cyrus in diverting the Euphrates to bring down Babylon. Babylon is the Euphrates; Assyria is the Tigris.

Asýria aj Babylon boli vo vzťahu ku každému z kráľovstiev Izraela severnými nepriateľmi, a preto sú predobrazmi falošného kráľa severu — pápežskej moci. V podstate tie isté politické a náboženské tradície uskutočňovali obe mocnosti, ktoré povstali z toho istého kultúrneho prostredia, avšak politická štruktúra Asýrie zdôrazňovala štátnictvo, zatiaľ čo Babylon zdôrazňoval cirkevnú vládu, hoci boli veľmi podobné. Pohanský Rím a pápežský Rím sú na určitých úrovniach totožné, no predsa pohanský Rím predstavuje štátnictvo a pápežský Rím cirkevnú vládu. Asýria bola v prorockom vzťahu k Babylonu kráľovstvom štátnictva, po ktorom nasledoval Babylon ako podobná mocnosť, ktorá zdôrazňovala cirkevnú vládu. Asýria predstavovala pohanský Rím a Babylon predstavuje pápežský Rím. Všetky tieto štyri mocnosti pošliapali Božiu svätyňu a zástup. Asýria je spojená s Tigrisom a Babylon s Eufratom. To je v súlade s vyschnutím Eufratu v knihe Zjavenia, aby sa pripravila cesta kráľom od východu, ako je to predobrazené dielom Kýra, ktorý odklonil Eufrat, aby zvrhol Babylon. Babylon je Eufrat; Asýria je Tigris.

The king of the north in prophecy conquers the world during the Sunday law crisis and thereafter falls, but the conquering is often represented as an overwhelming flood. The story of the king of the north, as represented by Assyria and Babylon, is symbolized by rivers for the story is told by the voice of many waters.

Kráľ severu v proroctve dobýva svet počas krízy nedeľného zákona a potom padá, no toto dobývanie je často znázornené ako zdrvujúca povodeň. Príbeh kráľa severu, ako ho predstavujú Asýria a Babylon, je symbolizovaný riekami, lebo tento príbeh je rozprávaný hlasom mnohých vôd.

The land between the two rivers is called Mesopotamia, which means ‘the land between two rivers.’ The two rivers represent the northern power which God employs to chastise His apostate people by scattering them into captivity. One of the tributary streams of the voice of many waters is found in the name “Padanaram,” which is referenced only ten times in the Scriptures. The first mention is in association with the covenant, for it identifies the blood roots of Rebekah, the wife of Isaac. The verse says:

Krajina medzi dvoma riekami sa nazýva Mezopotámia, čo znamená „krajina medzi dvoma riekami“. Tieto dve rieky predstavujú severnú moc, ktorú Boh používa na káranie svojho odpadlíckeho ľudu tým, že ho rozptyľuje do zajatia. Jeden z prítokov hlasu mnohých vôd sa nachádza v mene „Padanaram“, ktoré je v Písmach spomenuté iba desaťkrát. Prvá zmienka je v súvislosti so zmluvou, lebo určuje pokrvné korene Rebeky, manželky Izáka. Verš hovorí:

> And Isaac was forty years old when he took Rebekah to wife, the daughter of Bethuel the Syrian of Padanaram, the sister to Laban the Syrian.

> A Izák mal štyridsať rokov, keď si vzal za manželku Rebeku, dcéru Bétuela Sýrčana z Paddán-Aramu, sestru Lábana Sýrčana.

The end of forty years has been shown upon the three witnesses of Moses to lead to Kadesh, 1863 and the Sunday law. The marriage of Isaac is a covenant marriage typifying the marriage of Christ to the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law, which is 1863, which is Kadesh, which is the end of a forty-year covenant history. Rebekah was a daughter of a Syrian and the sister of Laban a Syrian, (who in the next generation of covenant history, broke a covenant with Isaac’s son Jacob.)

Koniec štyridsiatich rokov bol na základe troch Mojžišových svedkov ukázaný ako vedúci ku Kádešu, k roku 1863 a k nedeľnému zákonu. Izákovo manželstvo je zmluvným manželstvom, ktoré predobrazuje manželstvo Krista so sto štyridsiatimi štyrmi tisícmi pri nedeľnom zákone, ktorý je rokom 1863, ktorý je Kádešom, ktorý je koncom štyridsaťročných zmluvných dejín. Rebeka bola dcérou Aramejca a sestrou Lábana Aramejca, (ktorý v nasledujúcej generácii zmluvných dejín porušil zmluvu s Jákobom, Izákovým synom.)

Bethuel means ‘house of desolation or desolator,’ so Rebekah was the daughter of “the house of the desolator.’ Syria means highland and plateau, and Padanaram means Mesopotamia, or the land between. Rebekah was from the bloodline of Syrians who came from Mesopotamia the highland between ‘the Tigris of Assyria’ and ‘the Euphrates of Babylon,’ who represent the lions which the Lord used to scatter his apostate sheep. The house of the desolators was joined with the house of God in the marriage of Isaac and Rebekah. It is not an accident that in the first mention of Padanaram, these two rivers representing the prophetic king of the north who is represented as an overflowing flood is first mentioned in Genesis 25:20.

Betuel znamená „dom spustošenia alebo pustošiteľ“, takže Rebeka bola dcérou „domu pustošiteľa“. Sýria znamená vysočina a náhorná plošina a Paddán-áram znamená Mezopotámia, čiže krajina medzi. Rebeka pochádzala z pokrvnej línie Sýrčanov, ktorí prišli z Mezopotámie, vysočiny medzi „asýrskym Tigrisom“ a „babylonským Eufratom“, ktorí predstavujú levy, ktoré Pán použil na rozohnanie svojich odpadlíckych oviec. Dom pustošiteľov bol spojený s domom Božím v manželstve Izáka a Rebeky. Nie je náhoda, že pri prvej zmienke o Paddán-árame sú tieto dve rieky, predstavujúce prorockého kráľa severu, ktorý je zobrazený ako rozvodnená povodeň, po prvý raz spomenuté v 1. Mojžišovej 25:20.

The connection of the house of desolation with God’s covenant people continues when Jacob flees from Esau, and ends up at his uncle Laban’s and there serves two periods’ of 2520 days in order to secure the next covenant marriage. One marriage ends with the scattering of the northern kingdom of Israel and the other marriage ends with the scattering of the southern kingdom. When those two kingdoms respective period of scattering ended in 1798 and 1844, the marriage that Jacob labored to accomplish over two periods of 2520 was fulfilled, as the bridegroom came to the marriage on October 22, 1844.

Spojenie domu spustošenia s Božím zmluvným ľudom pokračuje, keď Jakob uteká pred Ezávom a dostáva sa k svojmu ujcovi Lábanovi; tam slúži dve obdobia po 2520 dní, aby získal nasledujúce zmluvné manželstvo. Jedno manželstvo sa končí rozptýlením severného kráľovstva Izraela a druhé manželstvo sa končí rozptýlením južného kráľovstva. Keď sa príslušné obdobie rozptýlenia týchto dvoch kráľovstiev skončilo v rokoch 1798 a 1844, naplnilo sa manželstvo, o ktorého dosiahnutie Jakob pracoval počas dvoch období po 2520, keď ženích prišiel na svadbu 22. októbra 1844.

Did Christ then marry Leah, which means ‘weary and tired,’ or did He marry Rachel, which means ‘a good traveler?’ Leah and Rachel represent two classes of travelling virgins, one virgin who ‘grows weary’ and one virgin who ‘travels well’ on the path to marry Jacob on October 22, 1844.

Vzal si teda Kristus Leu, čo znamená „unavená a ustaná“, alebo si vzal Ráchel, čo znamená „dobrá cestovateľka“? Lea a Ráchel predstavujú dve skupiny putujúcich panien: jednu pannu, ktorá „ustáva“, a jednu pannu, ktorá „dobre putuje“ na ceste, aby sa 22. októbra 1844 vydala za Jákoba.

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> „Na začiatku cesty mali za sebou postavené jasné svetlo, o ktorom mi anjel povedal, že je to ‚polnočný výkrik‘. Toto svetlo svietilo po celej dĺžke cesty a osvetľovalo im nohy, aby sa nepotkli.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Early Writings, 15.

> „Ak upierali svoj zrak na Ježiša, ktorý bol priamo pred nimi a viedol ich do mesta, boli v bezpečí. No čoskoro niektorí ochabli a vraveli, že mesto je ešte veľmi ďaleko a že už skôr očakávali, že doň vstúpia. Vtedy ich Ježiš povzbudzoval tým, že pozdvihol svoje slávne pravé rameno, a z Jeho ramena vychádzalo svetlo, ktoré sa vlnilo nad adventným zástupom, a oni zvolali: ,Aleluja!‘ Iní však unáhlene popreli svetlo za sebou a hovorili, že to nebol Boh, kto ich doviedol až sem. Svetlo za nimi zhaslo, zanechajúc ich nohy v úplnej tme, a oni sa potkli, stratili z dohľadu cieľ i Ježiša a spadli z chodníka dolu do temného a bezbožného sveta pod nimi.“ Early Writings, 15.

In 1844, the Philadelphian Millerite movement went into the marriage. The marriage of October 22, 1844 separated two classes of worshippers represented by Rachel and Leah. Rachel, represents a class who had successfully travelled on the path to the marriage of October 22, 1844, but Leah’s class grew weary. They were then separated and the testing process of the third angel began, right where the testing-process of the Midnight Cry concluded.

V roku 1844 vošlo filadelfské mileritské hnutie do manželstva. Manželstvo z 22. októbra 1844 oddelilo dve triedy uctievačov, znázornené Ráchel a Leou. Ráchel predstavuje triedu, ktorá úspešne putovala po ceste k manželstvu 22. októbra 1844, no Leina trieda ochabla. Vtedy boli oddelené a začal sa skúšobný proces tretieho anjela, presne tam, kde sa skúšobný proces Polnočného volania skončil.

The marriage had commenced and it was to thereafter to be consummated and tested. The marriage was consummated in 1846, and the testing process of the third angel began. In 1849 and 1850 the Lord was stretching out His hand a second time to gather His remnant. The second table of Habakkuk was then placed into history, as typified by the second set of Commandments. After Moses broke the first set, the second set of tables were set forth. The 1850 chart replaced the 1843, and in 1850, the testing of ancient Israel as God’s new covenant bride continued towards Kadesh and 1863.

Manželstvo sa začalo a potom malo byť zavŕšené a skúšané. Manželstvo bolo zavŕšené v roku 1846 a začal sa proces skúšky tretieho anjela. V rokoch 1849 a 1850 Pán vystieral svoju ruku po druhý raz, aby zhromaždil svoj ostatok. Druhá tabuľa Habakuka bola vtedy uvedená do dejín, ako to predobrazovala druhá súprava prikázaní. Po tom, čo Mojžiš rozbil prvú súpravu, bola predložená druhá súprava tabúľ. Tabuľa z roku 1850 nahradila tabuľu z roku 1843 a v roku 1850 skúšanie starovekého Izraela ako nevesty Božej novej zmluvy pokračovalo smerom ku Kádešu a roku 1863.

In 1856, more water from the two rivers came through the pen of Hiram Edson. The light upon the “seven times” which came through Edson’s pen, was the light represented by the two rivers that began their prophetic testimony at the Garden of Eden. The Garden of Eden is a symbol of mankind’s rebellion against God’s law, and is where the waters of the Ulai and Hiddekel rivers begin their journey. They travel through covenant history, for that Garden, the symbol of rebellion, is also where a lamb was slain to provide clothes to replace the fig leaves upon Adam and Eve. Covenant history begins with the covenant of life between Adam and God. That covenant symbolized by the tree of life, led to the broken covenant by Adam and Eve, that initiated a new covenant of life, when the Lamb slain from the foundation of the world provided clothing for the naked and lost pair. The two rivers which flow from that Garden ultimately become the symbols of the powers God employs as His rod of chastisement.

V roku 1856 prišlo prostredníctvom pera Hirama Edsona viac vody z týchto dvoch riek. Svetlo o „sedemkrát“, ktoré prišlo prostredníctvom Edsonovho pera, bolo svetlom znázorneným dvoma riekami, ktoré začali svoje prorocké svedectvo v záhrade Eden. Záhrada Eden je symbolom vzbury ľudstva proti Božiemu zákonu a je miestom, kde vody riek Ulai a Hiddekel začínajú svoju púť. Putujú dejinami zmluvy, lebo táto záhrada, symbol vzbury, je zároveň miestom, kde bol zabitý baránok, aby poskytol odev na nahradenie figových listov na Adamovi a Eve. Dejiny zmluvy sa začínajú zmluvou života medzi Adamom a Bohom. Táto zmluva, symbolizovaná stromom života, viedla k zlomenej zmluve Adamom a Evou, čo iniciovalo novú zmluvu života, keď Baránok zabitý od založenia sveta poskytol odev nahému a stratenému páru. Dve rieky, ktoré vytekajú z tejto záhrady, sa napokon stávajú symbolmi mocností, ktoré Boh používa ako svoju palicu kárania.

> O Assyrian, the rod of mine anger, and the staff in their hand is mine indignation. I will send him against an hypocritical nation, and against the people of my wrath will I give him a charge, to take the spoil, and to take the prey, and to tread them down like the mire of the streets. Isaiah 10:5, 6.

> Beda Asýrčan, prút môjho hnevu, a palica v jeho ruke je moje rozhorčenie. Pošlem ho proti bezbožnému národu a proti ľudu môjho hnevu mu dám rozkaz, aby bral korisť a uchvacoval lup a pošliapal ich ako blato na uliciach. Izaiáš 10:5, 6.

Those two rivers flowed out of Eden into the lineage of Rebekah and her covenant marriage to Isaac, and onward to Jacob, where the water of the two rivers is represented as two distinct periods of seven times. Then, the same two rivers flow through the last six chapters of Daniel, where three chapters are represented by each river. One river represents the increase of knowledge which was unsealed in chapters seven, eight and nine and the other river represents the increase of knowledge which was unsealed in chapters ten, eleven and twelve.

Tieto dve rieky vytekali z Edenu do rodu Rebeky a jej zmluvného manželstva s Izákom, a ďalej k Jakobovi, kde je voda týchto dvoch riek predstavená ako dve odlišné obdobia siedmich časov. Potom tie isté dve rieky pretekajú poslednými šiestimi kapitolami Daniela, pričom každú rieku predstavujú tri kapitoly. Jedna rieka predstavuje rozmnoženie poznania, ktoré bolo odpečatené v siedmej, ôsmej a deviatej kapitole, a druhá rieka predstavuje rozmnoženie poznania, ktoré bolo odpečatené v desiatej, jedenástej a dvanástej kapitole.

Chapters seven, eight and nine are represented as the vision of the Ulai and Christ is portrayed in a similar way in chapters ten, eleven and twelve. In both river visions, represented by three chapters—Christ is represented as standing upon the water.

Siedma, ôsma a deviata kapitola sú predstavené ako videnie pri Ulaji a Kristus je v desiatej, jedenástej a dvanástej kapitole zobrazený podobným spôsobom. V oboch riečnych videniach, predstavených v troch kapitolách, je Kristus zobrazený ako stojaci na vode.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> A stalo sa, keď som ja, Daniel, videl to videnie a hľadal som jeho význam, hľa, stál predo mnou ktosi, kto mal vzhľad muža. A počul som hlas človeka medzi brehmi Ulaja, ktorý zvolal a riekol: Gabriel, daj tomuto mužovi porozumieť tomuto videniu. Daniel 8:15, 16.

The vision of Christ in chapter ten is similar to the vision John witnessed in Revelation chapter one, and in Daniel’s vision of chapter eight Palmoni is upon the waters, as He was in chapter twelve, where He was clothed in linen.

Videnie Krista v desiatej kapitole je podobné videniu, ktorého bol Ján svedkom v prvej kapitole Zjavenia; a v Danielovom videní v ôsmej kapitole je Palmoni nad vodami, tak ako bol v dvanástej kapitole, kde bol odetý do ľanového rúcha.

> “At the time of Gabriel’s visit, the prophet Daniel was unable to receive further instruction; but a few years afterward, desiring to know more of subjects not yet fully explained, he again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in color to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.’

> „V čase Gabrielovej návštevy prorok Daniel nebol schopný prijať ďalšie poučenie; ale o niekoľko rokov neskôr, túžiac dozvedieť sa viac o predmetoch, ktoré ešte neboli úplne vysvetlené, znovu sa oddal hľadaniu svetla a múdrosti od Boha. ‚V tých dňoch som ja, Daniel, trúchlil celé tri týždne. Chutný chlieb som nejedol, ani mäso a víno nevošlo do mojich úst, ani som sa vôbec nepomazal…. Potom som pozdvihol svoje oči a pozrel som, a hľa, istý muž, oblečený do ľanového rúcha, ktorého bedrá boli opásané rýdzim zlatom z Úfázu. Jeho telo bolo ako chryzolit a jeho tvár mala vzhľad blesku, jeho oči boli ako ohnivé fakle, jeho ramená a jeho nohy sa leskli ako vyhladený bronz a hlas jeho slov bol ako hlas zástupu.‘“

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.” Review and Herald, February 8, 1881.

> „Danielovi sa zjavil nikto menší než Syn Boží. Tento opis sa podobá tomu, ktorý podal Ján, keď sa mu Kristus zjavil na ostrove Patmos. Náš Pán teraz prichádza s iným nebeským poslom, aby Daniela poučil o tom, čo sa stane v posledných dňoch. Toto poznanie bolo dané Danielovi a pod vnuknutím zaznamenané pre nás, na ktorých prišli konce sveta.“ Review and Herald, 8. februára 1881.

In the Hiddekel vision of Christ in chapter ten, Christ is upon the water and clothed in linen and in the Ulai vision He is upon the water. The vision of Revelation one aligns with the vision presented in the Ulai and Hiddekel visions, where Sister White identifies that it is “no less a personage than the Son of God.” When she identifies the angel of Revelation ten she states the angel was “no less a personage than Jesus Christ.” The angel in Revelation ten lifts up His hand to heaven and swears by Him that liveth forever and ever, connected with the vision of Christ in chapter twelve who lifts up both His hands to heaven and swears by Him that liveth forever and ever. In Revelation ten He is upon both the water and land.

Vo videní Krista pri Hiddekele v desiatej kapitole je Kristus na vodách a odetý v ľanovom rúchu, a vo videní pri Ulai je na vodách. Videnie z prvej kapitoly Zjavenia sa zhoduje s videním predstaveným vo videniach pri Ulai a Hiddekele, kde sestra Whiteová uvádza, že to nie je „nikto menší než Syn Boží“. Keď označuje anjela zo Zjavenia desať, hovorí, že anjel nebol „nikto menší než Ježiš Kristus“. Anjel v Zjavení desať pozdvihuje svoju ruku k nebu a prisahá pri Tom, ktorý žije na veky vekov, čo je spojené s videním Krista v dvanástej kapitole, ktorý pozdvihuje obe svoje ruky k nebu a prisahá pri Tom, ktorý žije na veky vekov. V Zjavení desať je na vode i na zemi.

What exists “between the banks” of a river is water, and Daniel heard “a man’s voice between the banks,” so the voice came from the man upon the water, and the voice was the sound of the waters of the Ulai river.

To, čo sa nachádza „medzi brehmi“ rieky, je voda, a Daniel počul „hlas muža medzi brehmi“, takže hlas vychádzal od muža nad vodou a hlas znel ako hukot vôd rieky Ulai.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. …

> A dvadsiateho štvrtého dňa prvého mesiaca, keď som bol na brehu veľkej rieky, totiž Hiddekelu, pozdvihol som svoje oči a pozrel som, a hľa, istý muž, odetý do ľanového rúcha, ktorého bedrá boli prepásané rýdzim zlatom z Ufaz. Jeho telo bolo ako beryl, jeho tvár ako vzhľad blesku, jeho oči ako ohnivé fakle, jeho ramená a jeho nohy farbou ako leštený bronz a hlas jeho slov ako hlas zástupu. …

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> Ty však, Daniel, zavri tieto slová a zapečať knihu až do času konca: mnohí budú pobehovať sem a ta a poznanie sa rozmnoží. Potom som ja, Daniel, pozrel, a hľa, stáli tam iní dvaja, jeden na tomto brehu rieky a druhý na tamtom brehu rieky. A jeden povedal mužovi oblečenému v ľanovom rúchu, ktorý bol nad vodami rieky: Dokedy to bude do konca týchto divov? A počul som muža oblečeného v ľanovom rúchu, ktorý bol nad vodami rieky, keď pozdvihol svoju pravú ruku i svoju ľavú ruku k nebu a prisahal na Toho, ktorý žije naveky, že to bude na čas, časy a polovicu času; a keď dokoná rozptýlenie moci svätého ľudu, všetky tieto veci sa dokonajú.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 10:4–6; 12:4–10.

> A počul som, ale neporozumel som; vtedy som povedal: Ó, môj Pane, aký bude koniec týchto vecí? A on povedal: Choď svojou cestou, Daniel, lebo tieto slová sú zavreté a zapečatené až do času konca. Mnohí budú očistení, obielení a preskúšaní; bezbožní však budú bezbožne konať; a nikto z bezbožných neporozumie, ale múdri porozumejú. Daniel 10:4–6; 12:4–10.

The great rivers of Shinar as Sister White identifies them, are both attached to a vision where Christ is upon the water speaking, for His voice is as the sound of many waters. In both visions the question of “how long” is asked. Both rivers are also represented in Daniel’s ‘question and answer’ of chapter eight, which is the central pillar and foundation of Adventism. There, the two rivers are symbols of the “seven times” of scattering and trampling down of both the sanctuary and the host. The two rivers fulfill their role as God’s rod of chastisement, only to thereafter flow into the Millerite history of the first angel, where William Miller discovered his first prophetic jewel, which was the line of the “seven times” in Leviticus twenty-six. The two rivers represent the two scatterings of 2520 years, which were accomplished by the two lions of Assyria and Babylon, who are represented by the Tigris and Euphrates, and of course by Leah and Rachel, nieces of Rebekah, whose covenant marriage occurred when Isaac was forty years old, as recorded in Genesis 2520.

Veľké rieky Šineára, ako ich označuje sestra Whiteová, sú obe spojené s videním, v ktorom je Kristus nad vodou a hovorí, lebo jeho hlas je ako zvuk mnohých vôd. V oboch videniach je položená otázka: „Dokedy?“ Obe rieky sú takisto predstavené v Danielovej „otázke a odpovedi“ v ôsmej kapitole, ktorá je ústredným stĺpom a základom adventizmu. Tam sú tieto dve rieky symbolmi „sedemnásobného času“ rozptýlenia a pošliapania svätyne i zástupu. Obe rieky napĺňajú svoju úlohu ako Božia palica káznenia, aby potom vtiekli do milleritskej histórie prvého anjela, kde William Miller objavil svoj prvý prorocký klenot, ktorým bola línia „sedemnásobného času“ v Levitikovi dvadsaťšesť. Tieto dve rieky predstavujú dve rozptýlenia trvajúce 2520 rokov, ktoré vykonali dvaja levy Asýrie a Babylonu, predstavovaní riekami Tigris a Eufrat, a, prirodzene, aj Leou a Ráchel, neterami Rebeky, ktorých zmluvné manželstvo sa udialo, keď mal Izák štyridsať rokov, ako je zaznamenané v 1. Mojžišovej 2520.

Miller only presented the scattering of “seven times” against the southern kingdom of Judah, which was fulfilled with the 2300-year prophecy in 1844. In 1856, the “new wine” of the “seven times” identified the same scattering upon the northern kingdom ending in 1798. As the first prophetic discovery of William Miller, the water of the river Euphrates arrived as the alpha doctrine in the history of the first angel. The water of the Ulai river arrived with the third angel. The alpha discovery of Miller was the seven times represented by the river Ulai and the omega discovery of Hiram Edson was the seven times represented by the Hiddekel river.

Miller predstavil iba rozptýlenie „sedem časov“ proti južnému kráľovstvu Júdu, ktoré sa naplnilo spolu s proroctvom 2300 rokov v roku 1844. V roku 1856 „nové víno“ „sedem časov“ označilo to isté rozptýlenie nad severným kráľovstvom, ktoré sa skončilo v roku 1798. Ako prvý prorocký objav Williama Millera prišla voda rieky Eufrat ako alfa doktrína v dejinách prvého anjela. Voda rieky Ulai prišla s tretím anjelom. Alfa objavom Millera bolo sedem časov predstavených riekou Ulai a omega objavom Hirama Edsona bolo sedem časov predstavených riekou Hiddekel.

The 2520 represents the length of the period that is the same for each kingdom, but that begins and ends forty-six years apart. 1798 marks the time of the end and the arrival of the first angel of Revelation fourteen. 1798 is the fulfillment of the 2520 years of scattering brought upon the northern kingdom by the lion of Assyria. 1844 is the fulfillment of the “seven times” brought upon the southern kingdom and is represented by the lion of Babylon. The two rivers are the bookends for the history of the first and second angels’ messages that ended with the arrival of the third on October 22, 1844, when both the seventh trumpet and also the jubilee trumpet were sounded on the antitypical Day of Atonement.

Číslo 2520 predstavuje dĺžku obdobia, ktoré je pre každé kráľovstvo rovnaké, no začína sa a končí s odstupom štyridsiatich šiestich rokov. Rok 1798 označuje čas konca a príchod prvého anjela zo štrnástej kapitoly Zjavenia. Rok 1798 je naplnením 2520 rokov rozptýlenia, ktoré bolo privedené na severné kráľovstvo levom Asýrie. Rok 1844 je naplnením „sedemnásobku“, ktorý bol privedený na južné kráľovstvo a je znázornený levom Babylonu. Obe rieky sú opornými bodmi dejín posolstiev prvého a druhého anjela, ktoré sa skončili príchodom tretieho 22. októbra 1844, keď na protipredobrazný Deň zmierenia zaznela siedma poľnica a zároveň aj jubilejná poľnica.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:9.

> Potom dáš zaznieť trúbe jubilejnej na desiaty deň siedmeho mesiaca; v deň zmierenia dáte zaznieť trúbe po celej svojej krajine. Levitikus 25:9.

The sounding of the seventh trumpet is a symbol of Christ’s work in combining His Divinity with humanity, and is represented by the 2300 years of the Ulai River vision, and the sounding of the jubilee trumpet is a symbol of the covenant of the land that was broken and brought upon God’s people, what Daniel called the curse and oath of Moses, and what Moses called the “quarrel of God’s covenant.”

Zaznenie siedmej poľnice je symbolom Kristovho diela pri spájaní Jeho božstva s ľudskosťou a je znázornené 2300 rokmi videnia pri rieke Ulai; a zaznenie jubilejnej poľnice je symbolom zmluvy o krajine, ktorá bola porušená a uvedená na Boží ľud, toho, čo Daniel nazval kliatbou a prísahou Mojžišovou a čo Mojžiš nazval „sporom Božej zmluvy“.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Áno, celý Izrael prestúpil tvoj zákon a odvrátil sa, aby nepočúval tvoj hlas; preto sa na nás vyliala kliatba i prísaha, ktorá je napísaná v zákone Mojžiša, Božieho služobníka, lebo sme zhrešili proti nemu. Daniel 9,11.

The “curse” and the “oath” written of “in the law of Moses” is the “seven times” of Leviticus twenty-six. The word translated as “oath” is the same Hebrew word that in Leviticus is translated as “seven times.” The curse, for breaking the oath of the covenant in chapter twenty-five, is set forth in chapter twenty-six, where Moses identifies the curse as the “quarrel of the covenant.”

„Kliatba“ a „prísaha“ zapísané „v zákone Mojžišovom“ sú „sedemnásobne“ z tretej knihy Mojžišovej, dvadsiatej šiestej kapitoly. Slovo preložené ako „prísaha“ je to isté hebrejské slovo, ktoré je v tretej knihe Mojžišovej preložené ako „sedemnásobne“. Kliatba za porušenie prísahy zmluvy v dvadsiatej piatej kapitole je predložená v dvadsiatej šiestej kapitole, kde Mojžiš označuje kliatbu ako „spor zmluvy“.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Potom aj ja budem kráčať proti vám a potrestám vás ešte sedemnásobne za vaše hriechy. A privediem na vás meč, ktorý vykoná pomstu za porušenie mojej zmluvy; a keď sa zhromaždíte vo svojich mestách, pošlem medzi vás mor a budete vydaní do ruky nepriateľa. Levitikus 26:24, 25.

The Lord brought the sword of the lion of Assyria upon the northern kingdom to “punish” them by delivering them into “the hand of the enemy,” in 723 BC. Forty-six years later in 677 BC, the southern kingdom felt the curse of Moses. The curse of Moses is the quarrel of the covenant. For forty-six years the lions of Mesopotamia were employed by God to remove and trample down the host. At the end of that period of forty-six years Nebuchadnezzar destroyed the sanctuary. The host of Daniel’s question in verse thirteen of Daniel eight was enslaved by their enemies over a forty-six-year period that culminated with the destruction of the sanctuary, which was the other subject that was to be trampled down in verse thirteen. When those rivers reached 1798 and 1844 respectably, a host had been gathered together as a temple, for the host is a body, and the body is a temple. At the end of that period the temple erected over the forty-six years was to join with the heavenly temple in the marriage of Divinity with humanity. Marriage is between two temples, and what God joins together is not to be apart.

Pán priviedol meč leva Asýrie na severné kráľovstvo, aby ich v roku 723 pred Kr. „potrestal“ tým, že ich vydal „do ruky nepriateľa“. O štyridsaťšesť rokov neskôr, v roku 677 pred Kr., južné kráľovstvo pocítilo Mojžišovo zlorečenstvo. Mojžišovo zlorečenstvo je spor zmluvy. Počas štyridsiatich šiestich rokov Boh používal levy Mezopotámie, aby odstránili a pošliapali zástup. Na konci tohto obdobia štyridsiatich šiestich rokov Nabuchodonozor zničil svätyňu. Zástup z Danielovej otázky v trinástom verši ôsmej kapitoly Daniela bol počas štyridsaťšesťročného obdobia zotročený svojimi nepriateľmi, čo vyvrcholilo zničením svätyne, ktorá bola v trinástom verši druhým predmetom, ktorý mal byť pošliapaný. Keď tie rieky dospeli príslušne k rokom 1798 a 1844, bol zhromaždený zástup ako chrám, lebo zástup je telo a telo je chrám. Na konci toho obdobia sa chrám budovaný počas štyridsiatich šiestich rokov mal spojiť s nebeským chrámom v manželstve božstva s ľudstvom. Manželstvo je medzi dvoma chrámami a čo Boh spojil, nemá byť oddelené.

The water of the Tigris came to 1798 and the water of the Euphrates came to 1844. Just before the arrival of the third angel, the second angel arrived, and thereafter at the Exeter, New Hampshire camp meeting on August 12–17, 1844, the message of the Midnight Cry was poured out. Exeter means “a water fortress,” and at the camp meeting, there was a counterfeit meeting held in a different tent, set up by a group from Watertown, Massachusetts. The waters that originated in Eden, according to Sister White, were about to be dispersed as “a tidal wave” across the eastern seaboard of the United States. The earthquake which triggered that tidal wave occurred in the Garden of Eden when Satan conquered mankind, causing a seismic upheaval in Eden whose waves reached the Midnight Cry of the Millerite history. That tidal wave floods into the Midnight Cry in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the wave that began at the earthquake of Adam’s sin reaches to the earthquake of the Sunday law of Revelation chapter eleven.

Voda Tigrisu prišla k roku 1798 a voda Eufratu prišla k roku 1844. Tesne pred príchodom tretieho anjela prišiel druhý anjel a potom na táborovom zhromaždení v Exeteri, New Hampshire, v dňoch 12.–17. augusta 1844 bolo vyliate posolstvo Polnočného volania. Exeter znamená „vodná pevnosť“ a na táborovom zhromaždení sa konalo falošné zhromaždenie v inom stane, ktoré zriadila skupina z Watertownu, Massachusetts. Vody, ktoré podľa sestry Whiteovej vyvierali v Edene, sa mali čoskoro rozliať ako „prílivová vlna“ naprieč východným pobrežím Spojených štátov. Zemetrasenie, ktoré vyvolalo túto prílivovú vlnu, nastalo v záhrade Eden, keď satan premohol ľudstvo, čím spôsobil v Edene seizmický otras, ktorého vlny dosiahli Polnočné volanie v dejinách milleritského hnutia. Táto prílivová vlna sa valí do Polnočného volania v dejinách sto štyridsaťštyritisíc a vlna, ktorá sa začala pri zemetrasení Adamovho hriechu, siaha až k zemetraseniu nedeľného zákona v jedenástej kapitole Zjavenia.

The voice of Christ is the voice of many waters, and the waters combined, make up the message of the latter rain. Isaiah and his son Shearjashub are standing in verse three of chapter seven at the pool from the upper conduit, presenting the latter rain message in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. There Isaiah’s pronouncement upon the foolish and wicked king Ahaz is that the Lord would send upon Ahaz the waters of Assyria, king Sennacherib and his water would flow up to the neck.

Hlas Krista je hlasom mnohých vôd a tieto vody spolu tvoria posolstvo neskorého dažďa. Izaiáš a jeho syn Šearjášub stoja v treťom verši siedmej kapitoly pri rybníku pri hornom vodovode a predkladajú posolstvo neskorého dažďa v čase zapečaťovania sto štyridsaťštyri tisíc. Tam Izaiášovo vyhlásenie nad nerozumným a bezbožným kráľom Achazom znie, že Hospodin privedie na Achaza vody Asýrie, kráľa Sancheríba, a jeho voda vystúpi až po krk.

> The Lord spake also unto me again, saying, Forasmuch as this people refuseth the waters of Shiloah that go softly, and rejoice in Rezin and Remaliah’s son; Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:5–8.

> A Hospodin ku mne znovu prehovoril a riekol: Pretože tento ľud zavrhuje vody Šiloach, ktoré plynú ticho, a raduje sa z Recína a syna Remaljášovho, preto, hľa, Pán privedie na nich vody veľrieky, mocné a mnohé, totiž asýrskeho kráľa a všetku jeho slávu; a vystúpi nad všetky svoje korytá a vyleje sa ponad všetky svoje brehy. A prenikne do Judska; rozvodní sa a preleje sa, dosiahne až po šiju; a rozpätie jeho krídel naplní šírku tvojej krajiny, ó Immanuel. Izaiáš 8:5–8.

Ahaz refused the waters that were ‘sent’ by the Lord, so the Lord ‘sent’ the waters of Assyria to Ahaz. Ahaz “rejoiced” in the confederacy of “Rezin and Remaliah’s son.” Ahaz “rejoices” in a counterfeit latter rain message represented by Rezin and Remaliah’s son.

Achaz odmietol vody, ktoré boli Pánom „poslané“, a tak Pán „poslal“ k Achazovi vody Asýrie. Achaz sa „radoval“ zo spolku „Recina a syna Remaljášovho“. Achaz sa „raduje“ z falošného posolstva neskorého dažďa, ktoré predstavujú Recin a syn Remaljášov.

Rezin and the son of Remaliah, who is Pekah, king of the northern kingdom, represent a counterfeit of Isaiah and his son. The foolish and wicked king Ahaz “rejoices” in the confederacy represented by the ten northern tribes of Israel and Syria, typifying the unlawful relationship of church and state at the Sunday law. Ahaz rejoices, for shame and joy are the two opposite emotions that are employed by inspiration to address those who are represented in the debate of the latter rain. When Jeremiah ate the little book it was the joy and rejoicing of his heart, and Joel informs us God’s people will never be ashamed. Ahaz, as a Laodicean is blind, so he is rejoicing in the false water message and rejecting Isaiah’s true water message. He should be ashamed for trusting in the counterfeit latter rain message represented by the flood of the king of the north, but he has rejected the message of Shiloah.

Recín a syn Remaliášov, teda Pekach, kráľ severného kráľovstva, predstavujú falzifikát Izaiáša a jeho syna. Bláznivý a bezbožný kráľ Achaz sa „raduje“ zo spolku, ktorý predstavuje desať severných kmeňov Izraela a Sýria, čím predobrazuje nezákonný vzťah cirkvi a štátu pri nedeľnom zákone. Achaz sa raduje, lebo hanba a radosť sú dve protikladné emócie, ktoré inšpirácia používa na oslovenie tých, ktorí sú predstavení v rozprave o neskorom daždi. Keď Jeremiáš zjedol malú knižku, bola radosťou a plesaním jeho srdca, a Joel nás informuje, že Boží ľud sa nikdy nebude hanbiť. Achaz je ako laodicejský slepý, a tak sa raduje z falošného posolstva o vode a zavrhuje Izaiášovo pravé posolstvo o vode. Mal by sa hanbiť za to, že dôveruje falošnému posolstvu neskorého dažďa, ktoré predstavuje záplava kráľa severu, ale zavrhol posolstvo Šiloacha.

The message of Shiloah in Isaiah eight is the message of the latter rain. The pool of Shiloah is identified in the New Testament as the pool of Siloam. In Hebrew or Greek it means “sent.” It was expedient for Christ to leave that He might “send” the Holy Spirit. Isaiah and Ahaz are at the pool of Shiloah, and the test is based upon whether to have faith in the pool Shiloah as represented by Isaiah and his son, or faith in Rezin and Remaliah’s son? Ahaz is choosing between two waters, the waters of Shiloah or the waters of the King of Assyria. Ahaz rejoiced in the alliance and message represented by Rezin and Remaliah’s son and he therefore received the flood of desolation, instead of the water that runs softly at his judgment. His judgment represents the Sunday law when the king of the north overflows the entire world like a flood. It does so from the Sunday law onward, when the flood of the Midnight Cry is also sweeping the world.

Posolstvo Šiloacha v ôsmej kapitole Izaiáša je posolstvom neskorého dažďa. Rybník Šiloach je v Novom zákone označený ako rybník Siloam. V hebrejčine i gréčtine to znamená „poslaný“. Bolo potrebné, aby Kristus odišiel, aby mohol „poslať“ Ducha Svätého. Izaiáš a Achaz stoja pri rybníku Šiloach a skúška spočíva v tom, či budú mať vieru v rybník Šiloach, ako ho predstavuje Izaiáš a jeho syn, alebo vieru v Recína a syna Remalijovho. Achaz si vyberá medzi dvoma vodami, vodami Šiloacha alebo vodami asýrskeho kráľa. Achaz sa radoval zo spojenectva a posolstva, ktoré predstavovali Recín a syn Remalijov, a preto prijal záplavu spustošenia namiesto vody, ktorá pri jeho súde plynie ticho. Jeho súd predstavuje nedeľný zákon, keď kráľ severu zaplavuje celý svet ako povodeň. Deje sa tak od nedeľného zákona ďalej, keď svetom zároveň prechádza aj záplava Polnočného volania.

Ahaz rejoices in the alliance of the ten northern tribes and Syria, and thus rejoices in the message that combines church and state, as represented by every unlawful alliance found within God’s Word. Isaiah represents a Philadelphian and Ahaz a Laodicean. Christ connects Isaiah’s testimony with His own when He cures the blind man, a Laodicean at the pool of Siloam.

Acház sa raduje zo spojenectva desiatich severných kmeňov a Sýrie, a tak sa raduje z posolstva, ktoré spája cirkev a štát, ako to predstavuje každé nezákonné spojenectvo nachádzajúce sa v Božom Slove. Izaiáš predstavuje filadelfského a Acház laodicejského. Kristus spája Izaiášovo svedectvo so svojím vlastným, keď uzdravuje slepého muža, laodicejského, pri rybníku Siloam.

> And as Jesus passed by, he saw a man which was blind from his birth. And his disciples asked him, saying, Master, who did sin, this man, or his parents, that he was born blind?

> A keď Ježiš šiel okolo, uvidel človeka, ktorý bol slepý od narodenia. A jeho učeníci sa ho spýtali: Majstre, kto zhrešil, tento človek alebo jeho rodičia, že sa narodil slepý?

> Jesus answered, Neither hath this man sinned, nor his parents: but that the works of God should be made manifest in him. I must work the works of him that sent me, while it is day: the night cometh, when no man can work. As long as I am in the world, I am the light of the world. When he had thus spoken, he spat on the ground, and made clay of the spittle, and he anointed the eyes of the blind man with the clay, And said unto him, Go, wash in the pool of Siloam, (which is by interpretation, Sent.) He went his way therefore, and washed, and came seeing.

> Ježiš odpovedal: „Nezhrešil ani tento človek, ani jeho rodičia, ale aby sa na ňom zjavili Božie skutky. Ja musím konať skutky toho, ktorý ma poslal, dokiaľ je deň; prichádza noc, keď nikto nemôže pracovať. Kým som na svete, som svetlom sveta.“ Keď to povedal, napľul na zem, urobil zo sliny blato a pomazal ním oči slepého. Potom mu povedal: „Choď, umy sa v rybníku Siloe“ (čo v preklade znamená: Poslaný). On teda odišiel, umyl sa a vrátil sa vidiaci.

> The neighbours therefore, and they which before had seen him that he was blind, said, Is not this he that sat and begged? Some said, This is he: others said, He is like him: but he said, I am he. Therefore said they unto him, How were thine eyes opened?

> Susedia teda a tí, čo ho prv vídali, že bol slepý, hovorili: Či nie je to ten, čo sedával a žobral? Jedni hovorili: To je on; iní hovorili: Je mu podobný. Ale on povedal: Ja som to. Nato mu povedali: Ako sa ti otvorili oči?

> He answered and said, A man that is called Jesus made clay, and anointed mine eyes, and said unto me, Go to the pool of Siloam, and wash: and I went and washed, and I received sight. John 9:1–11.

> Odpovedal a povedal: Človek, ktorý sa volá Ježiš, urobil blato, pomazal mi oči a povedal mi: Choď k rybníku Siloe a umy sa. A ja som odišiel, umyl som sa a dostal som zrak. Ján 9:1–11.

The blind man along with the foolish and wicked king Ahaz are tested as to whether to place their confidence in the pool of Siloam or the flood of Assyria. The blind man knows he is blind, but Ahaz is rich, increased with goods and in need of nothing. Ahaz is the foolish virgin at the pool of the latter rain, and the blind man a wise virgin. The waters that are Sent from, or the waters that are sent from Assyria are the test.

Slepý muž je spolu s pochabým a bezbožným kráľom Achazom skúšaný, či vloží svoju dôveru do rybníka Síloam, alebo do záplavy Asýrie. Slepý muž vie, že je slepý, ale Achaz je bohatý, zbohatol a nič nepotrebuje. Achaz je pochabá panna pri rybníku neskorého dažďa a slepý muž múdra panna. Vody, ktoré sú Poslané od, alebo vody, ktoré sú poslané z Asýrie, sú skúškou.

A pool is where water is gathered together, and prophetically a pool is where the various streams, rivers, creeks, seas, oceans, lakes, rain and dew of all the “waters” which represent the voice of Christ are gathered together. The pool of the latter rain is formed by the water which flows from the upper pool. The pool represents the message of the latter rain in the context of a test. Ahaz rejected the waters that flow softly, but the blind man was obedient to the message connected with the pool. Jesus took some of His Divinity, represented as “spit” and combined it with clay, representing the combination of Divinity with humanity that is accomplished by Christ in the Most Holy Place.

Nádrž je miestom, kde sa zhromažďuje voda, a prorocky je nádrž miestom, kde sa zhromažďujú rozličné potoky, rieky, bystriny, moria, oceány, jazerá, dážď a rosa všetkých „vôd“, ktoré predstavujú hlas Krista. Nádrž pozdného dažďa sa vytvára vodou, ktorá prúdi z hornej nádrže. Nádrž predstavuje posolstvo pozdného dažďa v kontexte skúšky. Acház zavrhol vody, ktoré tečú ticho, ale slepý muž poslúchol posolstvo spojené s nádržou. Ježiš vzal niečo zo svojej božskosti, znázornenej ako „slina“, a spojil to s hlinou, predstavujúc spojenie božskosti s ľudskosťou, ktoré Kristus uskutočňuje vo Svätyni svätých.

Christ spat on the ground and mixed His spit to form clay. He used the message of the combination of Divinity and humanity to anoint the eyes of the blind man. The message represented by the combination of Divinity and humanity is the message of 1888, and it is designed to transform a person from the condition of Laodicea unto the condition of Philadelphia. But the message requires human participation. They must go to the pool, then wash.

Kristus pľul na zem a zmiešal svoje sliny, aby vytvoril blato. Posolstvom spojenia božstva a ľudskosti pomazal oči slepého človeka. Posolstvo, ktoré predstavuje spojenie božstva a ľudskosti, je posolstvom roku 1888 a je určené na to, aby premenilo človeka zo stavu Laodicey do stavu Filadelfie. Toto posolstvo si však vyžaduje ľudskú účasť. Musia ísť k rybníku a potom sa umyť.

All have sinned and come short of the glory of God, but Jesus said the blind man and his parents had not sinned. Jesus is removing the question of blame from the blind man’s condition, and identifies him as a man that was raised up to glorify the Lord, and the prophetic man in Bible prophecy that is raised up for the purpose that “the works of God should be made manifest” are the ensign, which is made up of men and women who have transitioned from Laodicea to Philadelphia. The ensign is where the works of God are manifested, for His work was to combine Divinity with humanity (as represented by the ointment of clay), and the trophies of that work are those who not only heard the Laodicean message, but those who followed the prescription in the message. The prescription for the blind man was to go and wash. Once he could see he did not need to try and glorify God, the circumstances surrounding him made that happen.

Všetci zhrešili a nemajú slávu Božiu, avšak Ježiš povedal, že slepý muž ani jeho rodičia nezhrešili. Ježiš odstraňuje otázku viny zo stavu slepého muža a označuje ho za človeka, ktorý bol vzbudený, aby oslavoval Pána; a prorockým mužom v biblickom proroctve, ktorý je vzbudený na to, aby sa „zjavili skutky Božie“, je zástava, ktorú tvoria muži a ženy, ktorí prešli z Laodicey do Filadelfie. Zástava je tým miestom, kde sa zjavujú skutky Božie, lebo Jeho dielom bolo spojiť božstvo s ľudstvom (ako to predstavuje bahenná masť), a trofejami tohto diela sú tí, ktorí nielen počuli laodicejské posolstvo, ale aj tí, ktorí nasledovali predpis obsiahnutý v tomto posolstve. Predpisom pre slepého muža bolo ísť a umyť sa. Keď už mohol vidieť, nemusel sa usilovať oslavovať Boha; okolnosti, ktoré ho obklopovali, to vykonali.

It began with Christ’s approach, followed by Christ’s work. The last work of Christ in the Heavenly sanctuary in relation to man is to transform a human being from a valley of dead dry bones, or from being dead in the streets or from being blind as a bat. His last work is to recreate His people into His image, and that is the very work He did when He created Adam out of the dust of the ground, then breathed into him the breath of life. The last work is the first work, for He first made the clay and then anointed that clay with the life of His Spirit. With Adam the Spirit was His breath, with the blind man it was the water. With Ezekiel’s valley of dead bones it was a gathering message which created the body. Then a message of the four winds was breathed upon the body, and then it stood up as an mighty army.

Začalo sa to Kristovým príchodom, po ktorom nasledovalo Kristovo dielo. Posledným dielom Krista v nebeskej svätyni vo vzťahu k človeku je premeniť ľudskú bytosť z údolia mŕtvych suchých kostí, alebo zo stavu mŕtveho na uliciach, alebo zo slepoty ako netopier. Jeho posledným dielom je znovu stvoriť svoj ľud na svoj obraz, a to je práve to dielo, ktoré vykonal, keď stvoril Adama z prachu zeme a potom vdýchol do neho dych života. Posledné dielo je prvým dielom, lebo najprv utvoril hlinu a potom tú hlinu pomazal životom svojho Ducha. Pri Adamovi bol Duch jeho dychom, pri slepom mužovi to bola voda. V Ezechielovom údolí mŕtvych kostí to bolo posolstvo zhromaždenia, ktoré utvorilo telo. Potom bolo na telo vdýchnuté posolstvo štyroch vetrov, a vtedy povstalo ako mocné vojsko.

While the blind man was yet blind, Jesus saw Him and then approached him. He approaches the blind man within the context of a question that was raised by His disciples, thus allowing Him to establish the proper prophetic setting for the illustration. The “works of God” are a prophetic symbol upon many various lines of witnesses in the Bible. Every manifestation of the “works of God” in the Scriptures is fulfilled in the time of the latter rain. Jesus is placing the context of the story in terms of the final message, as represented by Elijah in the last verses of Malachi.

Kým bol slepec ešte slepý, Ježiš ho uzrel a potom k nemu pristúpil. K slepcovi pristupuje v rámci otázky, ktorú položili Jeho učeníci, a tým Mu umožňuje ustanoviť náležité prorocké zasadenie tohto znázornenia. „Skutky Božie“ sú prorockým symbolom na mnohých rozličných líniách svedectva v Biblii. Každý prejav „skutkov Božích“ v Písme sa napĺňa v čase neskorého dažďa. Ježiš uvádza kontext tohto príbehu v pojmoch záverečného posolstva, ako ho predstavuje Eliáš v posledných veršoch Malachiáša.

The parents and the blind child are not condemned as sinners, for this is the time of God’s marvelous works, and in that time the hearts of the parents and the hearts of the children will get turned to see the issue at hand. The issue being—whether the blind Laodicean man has been changed into a anointed Philadelphian man. That is the issue that confronts the parents and the child in the time of the latter rain, for that is also the time of judgment. And the time of judgment is carried out during the third and fourth generations according to Abraham’s covenant prophecy. The blind man is the last and fourth generation, and his parents are the third. In that period the Elijah message places families into circumstances where they are forced to accept or reject the message of the pool of Siloam. The foolish and wicked king Ahaz rejected the message of that pool, but the blind man accepted. The Elijah message of Malachi is set in the context of a curse before the great and terrible day of the Lord.

Rodičia i slepé dieťa nie sú odsúdení ako hriešnici, lebo toto je čas podivuhodných Božích skutkov, a v tom čase sa srdcia rodičov i srdcia detí obrátia, aby uzreli danú záležitosť. Tou záležitosťou je — či sa slepý laodicejský človek zmenil na pomazaného filadelfského človeka. To je otázka, ktorá stojí pred rodičmi i dieťaťom v čase neskorého dažďa, lebo to je aj čas súdu. A čas súdu sa uskutočňuje počas tretieho a štvrtého pokolenia podľa prorockej zmluvy s Abrahámom. Slepec je posledné, štvrté pokolenie a jeho rodičia sú tretie. V tom období Eliášovo posolstvo uvádza rodiny do okolností, v ktorých sú prinútené prijať alebo odmietnuť posolstvo rybníka Siloam. Bláznivý a bezbožný kráľ Achaz posolstvo tohto rybníka odmietol, ale slepec ho prijal. Eliášovo posolstvo Malachiáša je zasadené do kontextu kliatby pred veľkým a hrozným dňom Hospodinovým.

When Jesus organized the setting we are considering, He included in His summary of the purpose of the miracle was that He must work then, for a time will come when no man can work. The work He referred to takes place in the daylight, and the end of work is represented as night. His reference is to the close of probation.

Keď Ježiš usporiadal okolnosti, o ktorých uvažujeme, do svojho zhrnutia účelu zázraku zahrnul aj to, že vtedy musí konať, lebo príde čas, keď nikto nebude môcť pracovať. Dielo, o ktorom hovoril, sa koná za denného svetla a koniec práce je predstavený ako noc. Jeho odkazuje na uzavretie doby milosti.

When He finishes His work of judgment, he takes off His priestly garments and puts on His garments of vengeance. When He finishes that work of separating the lost from the saved, the work of salvation ends. Probation is closed and it is now nighttime when no man can work. Christ’s message was not only the Laodicean message to a blind man, but it was the Elijah message set within the context of the nearness of the close of probation, which is Christ’s sanctified motivation to work for the saving of souls.

Keď dokončí svoje dielo súdu, odloží svoje kňazské rúcha a oblečie si rúcha pomsty. Keď dokončí dielo oddeľovania stratených od spasených, dielo spasenia sa končí. Čas milosti sa uzatvára a nastáva noc, keď nikto nemôže pracovať. Kristovo posolstvo nebolo iba laodicejským posolstvom slepému človeku, ale bolo aj Eliášovým posolstvom zasadeným do kontextu blízkosti uzavretia času milosti, čo je Kristova posvätená pohnútka konať pre záchranu duší.

First Christ approached the blind man, then prepared and applied the ointment, then gave instructions for a work that the blind man must do for himself, and just as importantly is that as he takes up the work his sight is restored. Once he has sight he has transformed from a blind Laodicean into a Philadelphian. The transformation period of those two churches was fulfilled in the beginning from 1856 unto 1863.

Kristus najprv pristúpil k slepému mužovi, potom pripravil a naniesol masť, potom dal pokyny k dielu, ktoré slepý muž musel vykonať sám za seba; a rovnako dôležité je, že keď sa ujíma tohto diela, jeho zrak je obnovený. Keď už má zrak, premieňa sa zo slepého Laodicejčana na Filadelfského. Obdobie premeny týchto dvoch cirkví sa od počiatku naplnilo od roku 1856 až do roku 1863.

That period represents the separation of the wheat and tares, and the final sealing of the one hundred and forty-four thousand who are thereafter lifted up as an ensign. The blind man immediately became the public focus—once he changed from a Laodicean unto a Philadelphian. The blind man is the one hundred and forty-four thousand and the wicked and foolish king Ahaz are the former covenant people who are spewed out of the mouth of the Lord. At the same point in history, Jesus is either using his spit to anoint His new covenant people, or He is spitting the old covenant people out of His mouth.

Toto obdobie predstavuje oddelenie pšenice od kúkoľa a konečné zapečatenie sto štyridsiatich štyroch tisíc, ktorí sú potom pozdvihnutí ako zástava. Slepec sa okamžite stal stredobodom verejnej pozornosti — keď sa z Laodicejčana zmenil na Filadelfijčana. Slepec predstavuje sto štyridsaťštyri tisíc a bezbožný a bláznivý kráľ Achaz predstavuje bývalý zmluvný ľud, ktorý je vypľutý z úst Pána. V tom istom bode dejín Ježiš buď používa svoju slinu na pomazanie svojho ľudu novej zmluvy, alebo vypľúva ľud starej zmluvy zo svojich úst.

We will continue these thoughts in the next article.

V nasledujúcom článku budeme v týchto úvahách pokračovať.

> “The Coming Crisis

> „Prichádzajúca kríza“

> “With unerring accuracy the Infinite One keeps an account with all nations. While his mercy is offered with calls to repentance, this account will remain open; but when a certain limit which God has fixed is reached, the ministry of his wrath begins. The account is then closed; divine patience ceases; there is no more pleading for mercy in their behalf.

> „Nekonečný vedie s neomylnou presnosťou účet so všetkými národmi. Kým sa jeho milosrdenstvo ponúka vo výzvach k pokániu, tento účet zostáva otvorený; no keď sa dosiahne určitá hranica, ktorú ustanovil Boh, začína služba jeho hnevu. Účet sa potom uzavrie; božská zhovievavosť sa končí; už viac niet prihovárania za milosrdenstvo v ich prospech.

> “The prophet, looking down the ages, had our time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of Heaven’s blessings have been given them; but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude, are written against them. They are fast closing up their account with God.

> „Prorokovi bol pri pohľade dolu vekmi predložený pred zrak náš čas. Národy tejto doby boli príjemcami bezprecedentných milostí. Boli im udelené najvybranejšie požehnania nebies; no proti nim sú zapísané vzrastajúca pýcha, lakomstvo, modlárstvo, pohŕdanie Bohom a nízka nevďačnosť. Rýchlo uzatvárajú svoj účet s Bohom.“

> “The days are fast approaching when there will be great perplexity and confusion in the religious world. There will be gods many and lords many; every wind of doctrine will be blowing; and Satan, clothed in angel robes, would deceive, if it were possible, the very elect.

> „Rýchlo sa približujú dni, keď v náboženskom svete zavládne veľká rozpačitosť a zmätok. Bude mnoho bohov a mnoho pánov; bude viať každý vietor učenia; a satan, odetý do anjelského rúcha, by zviedol, keby to bolo možné, i samotných vyvolených.

> “The universal scorn thrown upon true piety and holiness, leads those who have not a living connection with God to lose their reverence for his law. And as the disrespect for the divine law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world and a world-loving church will become more distinct. Love of God’s precepts increases with one class, according as contempt for them increases with the other.

> „Všeobecné opovrhovanie, ktorému je vystavená pravá zbožnosť a svätosť, vedie tých, ktorí nemajú živé spojenie s Bohom, k tomu, že strácajú úctu k jeho zákonu. A čím zjavnejšou sa stáva neúcta k božskému zákonu, tým zreteľnejšou bude deliaca čiara medzi tými, ktorí ho zachovávajú, a svetom i cirkvou milujúcou svet. Láska k Božím prikázaniam v jednej skupine rastie úmerne tomu, ako v druhej rastie pohŕdanie nimi.“

> “The great I AM is vindicating his law. He is speaking to those who make it void in storms, in floods, in tempests, in earthquakes, in perils by land and by sea. Now is the time for his people to show themselves true to principle.

> Veľké JA SOM obhajuje svoj zákon. Hovorí k tým, ktorí ho zneplatňujú, v búrkach, v povodniach, v víchriciach, v zemetraseniach, v nebezpečenstvách na zemi i na mori. Teraz je čas, aby jeho ľud preukázal, že je verný zásadám.

> “We are standing on the threshold of great and solemn events. The Lord is at the door. Upon the Mount of Olives the Saviour rehearsed the scenes that were to precede this great event: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars,’ he said. ‘Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom; and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes in divers places. All these are the beginning of sorrows.’ While these prophecies received a partial fulfilment at the destruction of Jerusalem, they have a more direct application in the last days.

> „Stojíme na prahu veľkých a slávnostných udalostí. Pán je pri dverách. Na Olivovom vrchu Spasiteľ pripomenul výjavy, ktoré mali predchádzať tejto veľkej udalosti: ‚Budete počuť o vojnách a správy o vojnách,‘ povedal. ‚Povstane národ proti národu a kráľovstvo proti kráľovstvu; a bude hlad, mor a zemetrasenia na rozličných miestach. Toto všetko je začiatok bolestí.‘ Hoci sa tieto proroctvá čiastočne naplnili pri zničení Jeruzalema, ich priamejšie uplatnenie sa vzťahuje na posledné dni.

> “John and the other prophets also were witnesses of the terrible scenes that will take place as signs of Christ’s coming. They saw armies mustering for battle, and men’s hearts failing them for fear. They saw the earth moved out of its place, the mountains carried into the midst of the sea, the waves thereof roaring and troubled, and the mountains shaking with the swelling thereof. They saw the vials of God’s wrath opened, and pestilence, famine, and death come upon the inhabitants of the earth.

> „Ján a aj ostatní proroci boli svedkami strašných výjavov, ktoré sa odohrajú ako znamenia Kristovho príchodu. Videli vojská zhromažďujúce sa do boja a ľudské srdcia ochabujúce od strachu. Videli zem pohnutú z jej miesta, vrchy vrhnuté do stredu mora, jeho vlny hučiace a vzduté a vrchy trasúce sa jeho prívalom. Videli otvorené čaše Božieho hnevu a mor, hlad a smrť prichádzajúce na obyvateľov zeme.“

> “Already the restraining Spirit of God is being withdrawn from the world. And hurricanes, tempests, disasters by sea and land, follow each other in quick succession. Science seeks to explain all these. The signs thickening around us, telling of the near approach of the Son of God, are attributed to any other than the true cause. Men cannot discern the sentinel angels restraining the four winds that they may not blow until the servants of God are sealed; but when God shall bid his angels loose the winds, there will be such a scene of his avenging wrath as no pen can picture.

> „Už teraz sa zadržiavajúci Duch Boží odníma zo sveta. A hurikány, víchrice, pohromy na mori i na súši nasledujú rýchlo jeden za druhým. Veda sa usiluje toto všetko vysvetliť. Znamenia, ktoré sa okolo nás zahusťujú a hovoria o blízkom príchode Božieho Syna, sa pripisujú čomukoľvek inému než pravej príčine. Ľudia nemôžu rozoznať strážnych anjelov, ktorí zadržiavajú štyri vetry, aby nevejali, kým nebudú zapečatení služobníci Boží; ale keď Boh prikáže svojim anjelom uvoľniť vetry, nastane taký výjav jeho pomstivej zúrivosti, aký nijaké pero nedokáže opísať.“

> “A crisis is just upon us; but God’s servants are not to trust to themselves in this great emergency. In the visions given to Isaiah, Ezekiel, and John, we see how closely heaven is connected with the events transpiring upon the earth. We see the care of God for those who are loyal to him. The world is not without a ruler. The program of coming events is in the hands of the Lord. The Majesty of heaven has the destiny of nations, as well as the concerns of his church, in his own keeping.

> „Kríza je už bezprostredne pred nami; Boží služobníci sa však v tejto veľkej tiesni nemajú spoliehať na seba. Vo videniach daných Izaiášovi, Ezechielovi a Jánovi vidíme, ako úzko je nebo spojené s udalosťami, ktoré sa odohrávajú na zemi. Vidíme Božiu starostlivosť o tých, ktorí sú mu verní. Svet nie je bez Vládcu. Program budúcich udalostí je v rukách Pána. Veličenstvo nebies drží vo svojej vlastnej moci osud národov, ako aj záležitosti svojej cirkvi.“

> “God has revealed what is to take place in the last days, that his people may be prepared to stand against the tempests of opposition and wrath. Those who have been warned of the events before them are not to sit in calm expectation of the coming storm, comforting themselves that the Lord will shelter his faithful ones in the day of trouble. We are to be as men waiting for their Lord, not in idle expectancy, but in earnest work, with unwavering faith. It is no time now to allow our minds to be engrossed with things of minor importance.

> „Boh zjavil, čo sa má stať v posledných dňoch, aby jeho ľud bol pripravený obstáť proti víchriciam odporu a hnevu. Tí, ktorí boli varovaní pred udalosťami, ktoré sú pred nimi, nemajú sedieť v pokojnom očakávaní prichádzajúcej búrky a utešovať sa tým, že Pán ukryje svojich verných v deň súženia. Máme byť ako ľudia očakávajúci svojho Pána, nie v nečinnej vyčkávavosti, ale v horlivej práci, s neochvejnou vierou. Teraz nie je čas, aby sme dovolili svojej mysli zaujať vecami podradného významu.“

> “While men are sleeping, Satan is actively arranging matters so that the Lord’s people may not have mercy or justice. The Sunday movement is now making its way in darkness. The leaders are concealing the true issue, and many who unite in the movement do not themselves see whither the under-current is tending. Its professions are mild, and apparently Christian; but when it shall speak, it will reveal the spirit of the dragon. It is our duty to do all in our power to avert the threatened danger. We should bring before the people the real question at issue, thus interposing the most effectual protest against measures to restrict liberty of conscience. We should search the Scriptures, and be able to give the reason for our faith. Says the prophet, ‘The wicked shall do wickedly, and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.’

> „Kým ľudia spia, satan činne usporadúva veci tak, aby Pánov ľud nedosiahol milosrdenstvo ani spravodlivosť. Nedeľné hnutie si teraz razí cestu v temnote. Vodcovia zatajajú skutočnú podstatu veci a mnohí, ktorí sa pripájajú k tomuto hnutiu, sami nevidia, kam smeruje skrytý prúd. Jeho vyznania sú mierne a navonok kresťanské; ale keď prehovorí, odhalí ducha draka. Našou povinnosťou je urobiť všetko, čo je v našej moci, aby sme odvrátili hroziace nebezpečenstvo. Mali by sme predložiť ľudu skutočnú spornú otázku, a tak vzniesť čo najúčinnejší protest proti opatreniam obmedzujúcim slobodu svedomia. Mali by sme skúmať Písma a byť schopní podať dôvod svojej viery. Prorok hovorí: ‚Bezbožní budú konať bezbožne a nikto z bezbožných neporozumie; ale múdri porozumejú.‘“

> “The important future is before us. To meet its trials and temptations, and to perform its duties, will require great faith, energy, and perseverance. But we may triumph gloriously; for not one watching, praying, believing soul will be ensnared by the devices of the enemy. All heaven is interested in our welfare, and waits our demand upon its wisdom and strength. Every opposing influence, whether open or secret, may be successfully resisted, ‘not by might nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of hosts.’ God is just as willing now as anciently to work through human efforts, and to accomplish great things through weak instrumentalities. We shall not gain the victory through numbers, but through full surrender of the soul to Jesus.

> Dôležitá budúcnosť je pred nami. Aby sme obstáli v jej skúškach a pokušeniach a splnili jej povinnosti, bude sa vyžadovať veľká viera, energia a vytrvalosť. Môžeme však slávne zvíťaziť; lebo ani jedna bdiaca, modliaca sa, veriaca duša neupadne do osídiel nepriateľových úkladov. Celé nebo sa zaujíma o naše blaho a čaká, kým budeme žiadať o jeho múdrosť a silu. Každému protichodnému vplyvu, či už zjavne pôsobiacemu alebo skrytému, možno úspešne odporovať, „nie mocou ani silou, ale mojím Duchom, hovorí Hospodin zástupov“. Boh je aj teraz práve tak ochotný ako v dávnych časoch pôsobiť prostredníctvom ľudského úsilia a vykonávať veľké veci skrze slabé nástroje. Víťazstvo nedosiahneme prostredníctvom počtu, ale úplným odovzdaním duše Ježišovi.

> “Now, while mercy still lingers, while Jesus is making intercession for us, let us make thorough work for eternity.” Southern Watchman, December 25, 1906.

> „Teraz, kým ešte milosť zotrváva, kým Ježiš za nás oroduje, vykonajme dôkladné dielo pre večnosť.“ Southern Watchman, 25. december 1906.

Back to Articles