Article

# The Book of Daniel - Number Fifty

Kniha Daniel — číslo päťdesiat

Unlocking the Prophetic Mysteries of Daniel 8: Palmoni’s Revelation

Odhaľovanie prorockých tajomstiev Daniela 8: zjavenie Palmoniho

Author

Jeff Pippenger

Published

January 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Daniel chapter eight, Daniel is given a vision of the kingdoms of Bible prophecy, and thereafter he hears a heavenly dialogue represented by a question and an answer.

V ôsmej kapitole knihy Daniel je Danielovi dané videnie kráľovstiev biblického proroctva a potom počuje nebeský rozhovor vyjadrený otázkou a odpoveďou.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Potom som počul hovoriť jedného svätého; a iný svätý sa opýtal toho istého svätého, ktorý hovoril: Dokedy potrvá videnie o ustavičnej obeti a o priestupku spustošenia, vydávajúcom svätyňu i zástup na pošliapanie? A povedal mi: Až do dvetisíc tristo večerov a rán; potom bude svätyňa očistená. Daniel 8:13, 14.

The first twelve verses represent the vision, and verses thirteen and fourteen identify another vision. As with the two different Hebrew words that are both translated as “take away,” and the two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary,” in Daniel chapter eight there are also two different Hebrew words, that are both translated as “vision.”

Prvých dvanásť veršov predstavuje videnie a verše trinásť a štrnásť označujú ďalšie videnie. Tak ako pri dvoch rozdielnych hebrejských slovách, ktoré sa obe prekladajú ako „odňať“, a pri dvoch rozdielnych hebrejských slovách, ktoré sa obe prekladajú ako „svätyňa“, aj v ôsmej kapitole Daniela sa nachádzajú dve rozdielne hebrejské slová, ktoré sa obe prekladajú ako „videnie“.

When it comes to the two words translated as “take away,” the theologians of Adventism argue that the words should both be understood to mean “remove.” When it comes to the two words translated as “sanctuary,” the theologians of Adventism argue that the words should both be understood to mean “God’s sanctuary”, and when it comes to the two words translated as “vision,” the theologians of Adventism, once again, gloss over the distinctions between the two words. The distinction was important enough to Daniel, that he purposely used two very different Hebrew words, so we should identify and uphold the distinction. The word “vision,” in verse thirteen is the Hebrew word “chazon,” and it means a dream, revelation, or oracle—a vision.

Pokiaľ ide o dve slová preložené ako „odňať“, adventistickí teológovia tvrdia, že obe slová treba chápať vo význame „odstrániť“. Pokiaľ ide o dve slová preložené ako „svätyňa“, adventistickí teológovia tvrdia, že obe slová treba chápať ako „Božia svätyňa“, a pokiaľ ide o dve slová preložené ako „videnie“, adventistickí teológovia opäť prehliadajú rozdiely medzi týmito dvoma slovami. Toto rozlíšenie bolo pre Daniela natoľko dôležité, že zámerne použil dve veľmi odlišné hebrejské slová, preto by sme mali toto rozlíšenie rozpoznať a zachovať. Slovo „videnie“ v trinástom verši je hebrejské slovo „chazon“ a znamená sen, zjavenie alebo veštbu — videnie.

The word “vision,” occurs ten times in Daniel chapter eight, but it represents two different Hebrew words. “Chazon,” that is located in verse thirteen, is also found in verse one, then twice in verse two, of course verse thirteen, and one time in verses fifteen, seventeen and twenty-six. Seven of the ten times the word “vision” occurs in Daniel chapter eight, it is the word “chazon,” simply meaning “a vision”.

Slovo „videnie“ sa v ôsmej kapitole Daniela vyskytuje desaťkrát, ale predstavuje dve odlišné hebrejské slová. „Chazon“, ktoré sa nachádza v trinástom verši, sa vyskytuje aj v prvom verši, potom dvakrát v druhom verši, samozrejme v trinástom verši, a raz vo veršoch pätnásť, sedemnásť a dvadsaťšesť. V siedmich z desiatich prípadov, keď sa v ôsmej kapitole Daniela vyskytuje slovo „videnie“, ide o slovo „chazon“, ktoré jednoducho znamená „videnie“.

The other three times the word “vision” occurs in Daniel chapter eight, it is the Hebrew word “mareh,” meaning a view; or an appearance. In chapter eight, the Hebrew word “mareh,” is also translated one time not as “vision,” but as “appearance,” thus identifying more perfectly the meaning of the word. Why did Daniel use two different Hebrew words, that are so close in meaning that the translators would treat them as the same word? Does it matter?

Pri ďalších troch výskytoch slova „vision“ v ôsmej kapitole Daniela ide o hebrejské slovo „mareh“, ktoré znamená pohľad alebo zjav. V ôsmej kapitole je hebrejské slovo „mareh“ na jednom mieste preložené nie ako „vision“, ale ako „appearance“, čím sa presnejšie vystihuje význam tohto slova. Prečo Daniel použil dve odlišné hebrejské slová, ktoré sú si významovo natoľko blízke, že ich prekladatelia považovali za to isté slovo? Záleží na tom?

> “Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.” Education, 123.

> „Každá zásada v Božom slove má svoje miesto, každá skutočnosť svoj význam. A celá táto stavba vo svojom zámere i uskutočnení vydáva svedectvo o svojom Autorovi. Takúto stavbu nemohla pojať ani vytvoriť nijaká myseľ okrem mysle Nekonečného.“ Education, 123.

The answer to the second question is Yes, that it really does matter why Daniel made the distinction, so it therefore becomes the responsibility of the student of prophecy to seek to understand the first question, which asks why Daniel made the distinction. The distinctions he made concerning the word translated as “sanctuary,” and the word translated as “take away,” have eternal consequences, so why would anyone expect less of an importance with the word translated as “vision?” “Every fact” has “its bearing” “in the word of God,” and impacts the prophetic “structure,” and the fulfillment of the prophecy when it is “executed.”

Odpoveď na druhú otázku znie Áno, skutočne záleží na tom, prečo Daniel urobil toto rozlíšenie; preto sa stáva zodpovednosťou študenta proroctiev usilovať sa porozumieť prvej otázke, ktorá sa pýta, prečo Daniel urobil toto rozlíšenie. Rozlíšenia, ktoré urobil v súvislosti so slovom preloženým ako „svätyňa“ a so slovom preloženým ako „odňať“, majú večné dôsledky, tak prečo by niekto očakával menší význam pri slove preloženom ako „videnie“? „Každý fakt“ má „svoj dosah“ „v slove Božom“ a ovplyvňuje prorockú „stavbu“ i naplnenie proroctva, keď je „vykonané“.

As we begin to consider the word “vision,” in chapter eight, a “fact” that has “bearing” on Daniel’s testimony, is who it was that answered the question of Daniel eight, verse thirteen with, “Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.”

Keď začíname uvažovať o slove „videnie“ v ôsmej kapitole, „skutočnosťou“, ktorá má „význam“ pre Danielovo svedectvo, je to, kto odpovedal na otázku z Daniela 8, verš 13, slovami: „Až do dvetisíc tristého večera a rána; potom bude svätyňa očistená.“

There are four facts that have a direct “bearing” upon Daniel chapter eight, which I intend to address. One is that the vision of the Ulai River has been identified as a prophecy for the last days, and it is also the symbol of the “knowledge” of the book of Daniel which was “unsealed” at the “time of the end” in 1798.

Sú tu štyri skutočnosti, ktoré majú priamy „vzťah“ k ôsmej kapitole Daniela a ktorými sa mienim zaoberať. Jednou z nich je, že videnie pri rieke Ulai bolo určené ako proroctvo pre posledné dni a zároveň je aj symbolom „poznania“ knihy Daniel, ktoré bolo „odpečatené“ v „čase konca“ v roku 1798.

> “There is need of a much closer study of the Word of God. Especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy, but we should call attention to what the prophets and the apostles have written under the inspiration of the Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy, and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and the Lord God of heaven and His law are to be exalted.

> „Je potrebné omnoho dôkladnejšie štúdium Božieho slova. Osobitne by sa mala knihe Daniel a Zjaveniu venovať pozornosť ako nikdy predtým v dejinách nášho diela. Možno budeme mať menej čo povedať v niektorých smeroch, pokiaľ ide o rímsku moc a pápežstvo, ale mali by sme upozorňovať na to, čo proroci a apoštoli napísali pod vnuknutím Ducha Božieho. Duch Svätý usporiadal veci tak, a to ako pri daní proroctva, tak aj v zobrazených udalostiach, aby naučil, že ľudský činiteľ má zostať v úzadí, skrytý v Kristovi, a že Pán Boh nebies a Jeho zákon majú byť vyvýšené.“

> “Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented. Behold statesmen, councils, powerful armies, and see how God wrought to abase the pride of men, and lay human glory in the dust. God alone is represented as great. In the vision of the prophet He is seen casting down one mighty ruler and setting up another. He is revealed as the monarch of the universe, about to set up His everlasting kingdom—the Ancient of days, the living God, the Source of all wisdom, the Ruler of the present, the Revealer of the future. Read and understand how poor, how frail, how short-lived, how erring, how guilty, is man in lifting up his soul unto vanity.

> „Čítajte knihu Daniel. Vybavujte si, bod po bode, dejiny kráľovstiev, ktoré sú tam predstavené. Hľaďte na štátnikov, rady, mocné vojská a vidzte, ako Boh pôsobil, aby ponížil pýchu ľudí a zložil ľudskú slávu do prachu. Jedine Boh je predstavený ako veľký. V prorokovom videní je videný, ako zvrháva jedného mocného vládcu a ustanovuje iného. Je zjavený ako Vládca vesmíru, ktorý sa chystá ustanoviť svoje večné kráľovstvo — Starodávny dní, živý Boh, Prameň všetkej múdrosti, Vládca prítomnosti, Zjavovateľ budúcnosti. Čítajte a pochopte, aký biedny, aký krehký, aký krátkodobý, aký blúdiaci, aký vinný je človek, keď pozdvihuje svoju dušu k márnosti.“

> “The Holy Spirit through Isaiah points us to God, the living God, as the chief object of attention—to God as revealed in Christ. ‘Unto us a child is born, unto us a son is given: and the government shall be upon His shoulder: and His name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father, The Prince of Peace’ [Isaiah 9:6].

> „Duch Svätý nás prostredníctvom Izaiáša upriamuje na Boha, živého Boha, ako na hlavný predmet pozornosti — na Boha, ako je zjavený v Kristovi. ‚Lebo dieťa sa nám narodilo, syn nám je daný; a kniežatstvo bude na jeho pleci; a jeho meno bude: Predivný radca, Mocný Boh, Večný Otec, Knieža pokoja‘ [Izaiáš 9:6].“

> “The light that Daniel received direct from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon have come to pass.

> „Svetlo, ktoré Daniel prijal priamo od Boha, bolo dané osobitne pre tieto posledné dni. Videnia, ktoré videl pri brehoch Ulaja a Hiddekelu, veľkých riek Šineáru, sa teraz napĺňajú a všetky predpovedané udalosti sa čoskoro stanú skutočnosťou.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given. The Israelites were in captivity, their temple had been destroyed, their temple service suspended. Their religion had centered in the ceremonies of the sacrificial system. They had made the outward forms all-important, while they had lost the spirit of true worship. Their services were corrupted with the traditions and practices of heathenism, and in the performance of the sacrificial rites they did not look beyond the shadow to the substance. They did not discern Christ, the true offering for the sins of men. The Lord wrought to bring the people into captivity, and to suspend the services in the temple, in order that the outward ceremonies might not become the sum total of their religion. Their principles and practices must be purged from heathenism. The ritual service ceased in order that heart service might be revived. The outward glory was removed that the spiritual might be revealed.

> „Uvažujte o okolnostiach židovského národa v čase, keď boli dané Danielove proroctvá. Izraeliti boli v zajatí, ich chrám bol zničený a ich chrámová služba prerušená. Ich náboženstvo sa sústreďovalo na obrady obetného systému. Vonkajším formám pripisovali rozhodujúci význam, zatiaľ čo stratili ducha pravej bohoslužby. Ich bohoslužby boli skazené tradíciami a praktikami pohanstva a pri vykonávaní obetných obradov nehľadeli za tieň k podstate. Nerozpoznali Krista, pravú obeť za hriechy ľudí. Pán pôsobil tak, aby bol ľud odvedený do zajatia a aby boli chrámové služby prerušené, aby sa vonkajšie obrady nestali úplným súhrnom ich náboženstva. Ich zásady a praktiky museli byť očistené od pohanstva. Obradná služba prestala, aby sa mohla oživiť služba srdca. Vonkajšia sláva bola odňatá, aby sa mohlo zjaviť duchovné.“

> “In the land of their captivity, as the people turned unto the Lord with repentance, He manifested Himself unto them. They lacked the outward representation of His presence; but the bright beams of the Sun of Righteousness shone into their minds and hearts. When they called unto God in their humiliation and distress, visions were given to His prophets which unfolded the events of the future—the overthrow of the oppressors of God’s people, the coming of the Redeemer, and the establishment of the everlasting kingdom.” Manuscript Releases, volume 16, 333–335.

> „V krajine svojho zajatia, keď sa ľud obrátil k Hospodinovi v pokání, zjavil sa im. Chýbalo im vonkajšie znázornenie Jeho prítomnosti; no jasné lúče Slnka spravodlivosti ožiarili ich myseľ i srdce. Keď volali k Bohu vo svojom ponížení a súžení, Jeho prorokom boli dané videnia, ktoré odhaľovali budúce udalosti — zvrhnutie utláčateľov Božieho ľudu, príchod Vykupiteľa a ustanovenie večného kráľovstva.“ Manuscript Releases, zväzok 16, 333–335.

The “fact” that the vision of the Ulai River was given for the last days demands that a student of prophecy makes the effort to understand what it has foretold of the events represented in the vision. The prophetic “matters” associated with the vision of the Ulai River were “shaped” by the “Holy Spirit” “both in the giving of the prophecy, and in the events portrayed.” What was happening with a prophet when they receive a vision, as well as the events of prophecy the prophet identifies are to be studied, with the knowledge that both are a prophetic representation of what will be fulfilled in the last days. The previous passage emphasizes that we should recognize that Daniel was in the captivity of the “seven times.”

„Skutočnosť“, že videnie o rieke Ulai bolo dané pre posledné dni, vyžaduje, aby študent proroctiev vynaložil úsilie porozumieť tomu, čo predpovedalo o udalostiach znázornených vo videní. Prorocké „veci“ spojené s videním o rieke Ulai boli „utvárané“ „Duchom Svätým“ „tak pri daní proroctva, ako aj v zobrazovaných udalostiach“. To, čo sa dialo s prorokom, keď prijímal videnie, ako aj udalosti proroctva, ktoré prorok označuje, sa majú skúmať s vedomím, že oboje je prorockým znázornením toho, čo sa naplní v posledných dňoch. Predchádzajúci úryvok zdôrazňuje, že by sme mali rozpoznať, že Daniel bol v zajatí „sedem časov“.

Daniel represents those who recognize their captivity at the conclusion of the three-and-a-half days of Revelation eleven, who then turn to the Lord with repentance, fulfill the Leviticus twenty-six prayer, separate the precious from the vile, and then the Lord fulfills his promise to gather those who have been scattered, as he manifests Himself unto them. Their “chief object of attention,” then is “God as revealed in Christ.”

Daniel predstavuje tých, ktorí na záver troch a pol dňa zo Zjavenia jedenástej kapitoly rozpoznajú svoje zajatie, potom sa s pokáním obrátia k Pánovi, naplnia modlitbu z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika, oddelia vzácne od podlého, a potom Pán naplní svoje zasľúbenie zhromaždiť tých, ktorí boli rozptýlení, keď sa im zjaví. Ich „hlavným predmetom pozornosti“ je teda „Boh zjavený v Kristovi“.

The “bearing” of the vision of the Ulai River, and how it contributes to the “structure” of the prophetic message which was “designed” by Christ, is the first “fact” we have briefly considered, and the passage cited identifies that our chief object should be the revelation of God, as “revealed in Christ.” In Daniel chapter eight, Christ is not presented as He was by Isaiah, when Isaiah identified that Christ’s “name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father, The Prince of Peace.” In Daniel chapter eight, God is revealed in Christ as Palmoni, meaning the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets.

„Nesenie“ videnia rieky Ulai a to, ako prispieva k „štruktúre“ prorockého posolstva, ktoré „navrhol“ Kristus, je prvým „faktom“, ktorý sme stručne zvážili, a citovaný úryvok poukazuje na to, že naším hlavným cieľom má byť zjavenie Boha, ako je „zjavený v Kristovi“. V ôsmej kapitole Daniela Kristus nie je predstavený tak, ako Ho predstavil Izaiáš, keď Izaiáš uviedol, že Kristovo „meno bude: Predivný radca, Mocný Boh, Otec večnosti, Knieža pokoja“. V ôsmej kapitole Daniela je Boh zjavený v Kristovi ako Palmoni, čo znamená Predivný Počtár alebo Počtár tajomstiev.

That “fact” demands that the “bearing” of the name “Palmoni” must be sought for, along with how that name contributes to the “structure” and “design” of the prophecy. A third “fact” in Daniel chapter eight, that should be recognized, is that it is in that chapter that the central doctrinal pillar of the Millerite movement is set forth. Miller’s brightest jewel was found in verse fourteen, and we should seek to understand the “bearing” that “fact” has upon the vision of the Ulai River, that is now in the process of fulfillment.

Táto „skutočnosť“ si vyžaduje, aby sa skúmal „dosah“ mena „Palmoni“ spolu s tým, akým spôsobom toto meno prispieva k „štruktúre“ a „zámeru“ proroctva. Treťou „skutočnosťou“ v ôsmej kapitole Daniela, ktorú treba rozpoznať, je to, že práve v tejto kapitole je predložený ústredný doktrinálny pilier milleritského hnutia. Millerov najjasnejší klenot sa nachádzal vo verši štrnásť a mali by sme sa usilovať porozumieť „dosahu“, ktorý má táto „skutočnosť“ na videnie o rieke Ulai, ktoré je teraz v procese napĺňania.

In Miller’s dream, when the casket was placed upon the table in the center of his room, it shone with the brightness of the sun, but in the last days the casket is larger and shines ten times brighter than it shone when initially placed upon Miller’s table. What is it about the vision of the Ulai River, that includes the central pillar to the Millerite movement, that increases the light of that doctrine by ten times in the last days? What is revealed in the last days that was not revealed at the time of the end in 1798? What are “the events” of the vision of the Ulai River, which Sister White says “are now in the process of fulfillment?”

V Millerovom sne, keď bola schránka položená na stôl uprostred jeho izby, žiarila jasom slnka, no v posledných dňoch je schránka väčšia a žiari desaťkrát jasnejšie, než žiarila, keď bola pôvodne položená na Millerov stôl. Čo je na videní o rieke Ulai, ktoré zahŕňa ústredný pilier milleritského hnutia, čo v posledných dňoch zvyšuje svetlo tejto náuky desaťnásobne? Čo je zjavené v posledných dňoch, čo nebolo zjavené v čase konca v roku 1798? Čo sú to „udalosti“ videnia o rieke Ulai, o ktorých sestra Whiteová hovorí, že „sa teraz nachádzajú v procese napĺňania“?

If we candidly bring these first three facts together (the vision of the Ulai, Christ revealed as Palmoni and the central doctrinal pillar), we should be willing to accept a simple premise that will impact our study of the vision of the Ulai River. Those combined facts inform those who wish to see that the message that was unsealed in 1798 was a message that was “hung upon time.” Without the element of predictive time prophecy Miller’s message would not have existed.

Ak úprimne spojíme tieto prvé tri skutočnosti (videnie pri Ulaji, Krista zjaveného ako Palmoni a ústredný náukový pilier), mali by sme byť ochotní prijať jednoduchý predpoklad, ktorý ovplyvní naše štúdium videnia o rieke Ulaj. Tieto spojené skutočnosti dávajú tým, ktorí chcú vidieť, na vedomie, že posolstvo, ktoré bolo odpečatené v roku 1798, bolo posolstvom, ktoré bolo „zavesené na čase“. Bez prvku prorockého predpovedného času by Millerovo posolstvo neexistovalo.

The fourth “fact” that has bearing on this chapter is that the Millerites presented a message based upon prophetic time. To emphasize this fact, God was revealed in Christ, in verse thirteen and fourteen as the Wonderful Numberer (Palmoni). The idea that the vision consisted of only identifying October 22, 1844, as the conclusion of the twenty-three hundred days of verse fourteen, is to throw cold water on the revelation of God being revealed through Christ as Palmoni.

Štvrtým „faktom“, ktorý sa vzťahuje na túto kapitolu, je to, že milleriti predkladali posolstvo založené na prorockom čase. Aby sa táto skutočnosť zdôraznila, Boh bol zjavený v Kristovi vo veršoch trinásť a štrnásť ako Podivuhodný Počtár (Palmoni). Predstava, že videnie spočívalo iba v určení 22. októbra 1844 ako záveru dvetisíctristo dní zo štrnásteho verša, znamená zľahčovať zjavenie Boha, ktorý je zjavený prostredníctvom Krista ako Palmoni.

The theologians of Adventism have diligently worked to bury the significance of the question of verse thirteen of Daniel chapter eight in order to produce the flavor in their dish of fables, that they have determined will keep the unlearned with the itching ears, from being concerned about the truths connected with the central pillar of Adventism.

Teológovia adventizmu usilovne pracovali na tom, aby pochovali význam otázky z trinásteho verša ôsmej kapitoly Daniela, aby tak vo svojom pokrme bájok vytvorili príchuť, o ktorej usúdili, že nevedomých so svrbivými ušami udrží v tom, aby sa neznepokojovali pravdami spojenými s ústredným pilierom adventizmu.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.] These had been familiar words to all believers in the Lord’s soon coming. By the lips of thousands was this prophecy repeated as the watchword of their faith. All felt that upon the events therein foretold depended their brightest expectations and most cherished hopes. These prophetic days had been shown to terminate in the autumn of 1844. In common with the rest of the Christian world, Adventists then held that the earth, or some portion of it, was the sanctuary. They understood that the cleansing of the sanctuary was the purification of the earth by the fires of the last great day, and that this would take place at the second advent. Hence the conclusion that Christ would return to the earth in 1844.

> „Písmo, ktoré bolo nad všetky ostatné zároveň základom i ústredným pilierom adventnej viery, bolo vyhlásenie: ,Až do dvetisíc tristoviek večerov a rán; potom bude svätyňa očistená.‘ [Daniel 8:14.] Tieto slová boli dôverne známe všetkým veriacim v skorý príchod Pána. Z úst tisícov sa toto proroctvo opakovalo ako heslo ich viery. Všetci cítili, že od udalostí v ňom predpovedaných závisia ich najjasnejšie očakávania a najdrahšie nádeje. Ukázalo sa, že tieto prorocké dni sa končia na jeseň roku 1844. Adventisti sa v zhode s ostatným kresťanským svetom vtedy domnievali, že svätyňou je zem alebo nejaká jej časť. Rozumeli tomu tak, že očistenie svätyne je očistením zeme ohňami posledného veľkého dňa a že sa to uskutoční pri druhom advente. Z toho vyplynul záver, že Kristus sa v roku 1844 vráti na zem.

> “But the appointed time had passed, and the Lord had not appeared. The believers knew that God’s Word could not fail; their interpretation of the prophecy must be at fault; but where was the mistake? Many rashly cut the knot of difficulty by denying that the 2300 days ended in 1844. No reason could be given for this, except that Christ had not come at the time they expected him. They argued that if the prophetic days had ended in 1844, Christ would then have returned to cleanse the sanctuary by the purification of the earth by fire; and that since he had not come, the days could not have ended.

> „No určený čas pominul a Pán sa neobjavil. Veriaci vedeli, že Božie slovo nemôže zlyhať; chyba teda musela byť v ich výklade proroctva; ale kde bola tá chyba? Mnohí unáhlene preťali uzol tejto ťažkosti tým, že popreli, že 2300 dní sa skončilo v roku 1844. Nebolo možné uviesť na to nijaký dôvod, iba ten, že Kristus neprišiel v čase, keď ho očakávali. Tvrdili, že ak sa prorocké dni skončili v roku 1844, Kristus by sa bol vtedy vrátil, aby očistil svätyňu očistením zeme ohňom; a keďže neprišiel, dni sa nemohli skončiť.“

> “To accept this conclusion was to renounce the former reckoning of the prophetic periods. The 2300 days had been found to begin when the commandment of Artaxerxes for the restoration and building of Jerusalem went into effect, in the autumn of B. C. 457. Taking this as the starting-point, there was perfect harmony in the application of all the events foretold in the explanation of that period in Daniel 9:25–27. Sixty-nine weeks, the first 483 of the 2300 years, were to reach to the Messiah, the Anointed One; and Christ’s baptism and anointing by the Holy Spirit, A. D. 27, exactly fulfilled the specification. In the midst of the seventieth week, Messiah was to be cut off. Three and a half years after his baptism, Christ was crucified, in the spring of A. D. 31. The seventy weeks, or 490 years, were to pertain especially to the Jews. At the expiration of this period, the nation sealed its rejection of Christ by the persecution of his disciples, and the apostles turned to the Gentiles, A. D. 34. The first 490 years of the 2300 having then ended, 1810 years would remain. From A. D. 34, 1810 years extend to 1844. ‘Then,’ said the angel, ‘shall the sanctuary be cleansed.’ All the preceding specifications of the prophecy had been unquestionably fulfilled at the time appointed. With this reckoning, all was clear and harmonious, except that it was not seen that any event answering to the cleansing of the sanctuary had taken place in 1844. To deny that the days ended at that time was to involve the whole question in confusion, and to renounce positions which had been established by unmistakable fulfillments of prophecy.

> Prijať tento záver znamenalo zriecť sa predchádzajúceho výpočtu prorockých období. Zistilo sa, že 2300 dní sa začína vtedy, keď nadobudol účinnosť príkaz Artaxerxa na obnovenie a vybudovanie Jeruzalema, na jeseň roku 457 pred Kr. Keď sa toto prijalo ako východiskový bod, panoval dokonalý súlad v uplatnení všetkých udalostí predpovedaných vo výklade tohto obdobia v Danielovi 9,25–27. Šesťdesiatdeväť týždňov, prvých 483 z 2300 rokov, malo siahať až k Mesiášovi, Pomazanému; a Kristov krst a pomazanie Duchom Svätým v roku 27 po Kr. toto určenie presne naplnili. Uprostred sedemdesiateho týždňa mal byť Mesiáš vyťatý. Tri a pol roka po svojom krste bol Kristus ukrižovaný, na jar roku 31 po Kr. Sedemdesiat týždňov, čiže 490 rokov, sa malo týkať osobitne Židov. Po uplynutí tohto obdobia národ spečatil svoje zavrhnutie Krista prenasledovaním jeho učeníkov a apoštoli sa v roku 34 po Kr. obrátili k pohanom. Keď sa teda skončilo prvých 490 rokov z 2300, zostávalo ešte 1810 rokov. Od roku 34 po Kr. siaha 1810 rokov do roku 1844. „Potom,“ povedal anjel, „svätyňa bude očistená.“ Všetky predchádzajúce určenia proroctva sa v určenom čase nepochybne splnili. Pri tomto výpočte bolo všetko jasné a harmonické, okrem toho, že sa nevidelo, že by sa v roku 1844 odohrala nejaká udalosť zodpovedajúca očisteniu svätyne. Poprieť, že sa dni v tom čase skončili, znamenalo uvrhnúť celú otázku do zmätku a zriecť sa stanovísk, ktoré boli potvrdené nezameniteľnými naplneniami proroctva.

> “But God had led his people in the great Advent movement; his power and glory had attended the work, and he would not permit it to end in darkness and disappointment, to be reproached as a false and fanatical excitement. He would not leave his word involved in doubt and uncertainty. Though many abandoned their former reckoning of the prophetic periods, and denied the correctness of the movement based thereon, others were unwilling to renounce points of faith and experience that were sustained by the Scriptures and by the witness of the Spirit of God. They believed that they had adopted sound principles of interpretation in their study of the prophecies, and that it was their duty to hold fast the truths already gained, and to continue the same course of Biblical research. With earnest prayer they reviewed their position, and studied the Scriptures to discover their mistake. As they could see no error in their reckoning of the prophetic periods, they were led to examine more closely the subject of the sanctuary.” The Great Controversy, 409, 410.

> „Boh však viedol svoj ľud vo veľkom adventnom hnutí; jeho moc a sláva sprevádzali toto dielo a on nedopustil, aby sa skončilo v temnote a sklamaní, aby bolo potupované ako falošné a fanatické vzrušenie. Nenechal by svoje slovo zahalené pochybnosťou a neistotou. Hoci mnohí opustili svoj predchádzajúci výpočet prorockých období a popreli správnosť hnutia na ňom založeného, iní neboli ochotní vzdať sa bodov viery a skúsenosti, ktoré boli podopreté Písmom a svedectvom Ducha Božieho. Verili, že pri svojom štúdiu proroctiev prijali správne zásady výkladu a že je ich povinnosťou pevne sa držať právd, ktoré už nadobudli, a pokračovať v tom istom smere biblického skúmania. S vrúcnou modlitbou znovu preskúmali svoje stanovisko a študovali Písmo, aby objavili svoj omyl. Keďže vo svojom výpočte prorockých období nemohli nájsť nijakú chybu, boli vedení k tomu, aby dôkladnejšie preskúmali predmet svätyne.“ Veľký spor, 409, 410.

We have been informed by Sister White, in the same passage where the vision of the Ulai River is identified, that there “is need of a much closer study of the Word of God.” The theologians will present the subject of “prophetic periods” in the previous passage from The Great Controversy, as if the “prophetic periods” Sister White is limiting her commentary to, is the five prophecies that are represented within the twenty-three hundred year prophecy. After all, they claim, four of those prophecies are specifically addressed in the passage. But a “much closer study” of the subject demonstrates that the term “prophetic periods” in the plural, in Sister White’s writings more accurately refers to the two prophecies that were to be fulfilled on October 22, 1844.

Sestra Whiteová nás v tom istom odseku, v ktorom je určené videnie o rieke Ulai, upozornila, že „je potrebné omnoho dôkladnejšie skúmanie Božieho slova“. Teológovia budú tému „prorockých období“ v predchádzajúcom odseku z knihy Veľký spor predkladať tak, akoby „prorocké obdobia“, na ktoré sestra Whiteová obmedzuje svoj komentár, predstavovali päť proroctiev zahrnutých v proroctve o dvetisíctristo rokoch. Veď, tvrdia, štyri z týchto proroctiev sú v danom odseku výslovne spomenuté. Avšak „omnoho dôkladnejšie skúmanie“ tejto témy ukazuje, že výraz „prorocké obdobia“ v množnom čísle sa v spisoch sestry Whiteovej presnejšie vzťahuje na dve proroctvá, ktoré sa mali naplniť 22. októbra 1844.

There are five specific time prophecies that Gabriel identified for Daniel that are part of the twenty-three hundred years. The first identifies forty-nine years, when the “streets and walls would be built in troublous times.” The second was Christ’s baptism after four hundred and eighty-three years from the starting point of 457 BC. The third was His crucifixion, the fourth identified when the gospel would go to the Gentiles at the end of the four hundred and ninety-years that were set apart especially for the Jewish nation, and the fifth, and only the fifth, time prophecy, ended on October 22, 1844. The previous four time prophecies ended well before 1844. So, what does Sister White actually mean when she uses the expression “prophetic periods” in the plural, that were to end in 1844?

Existuje päť konkrétnych časových proroctiev, ktoré Gabriel označil Danielovi a ktoré sú súčasťou dvetisíctristo rokov. Prvé určuje štyridsaťdeväť rokov, keď „ulice a múry budú vystavané v ťažkých časoch“. Druhým bol Kristov krst po štyristo osemdesiatich troch rokoch od východiskového bodu roku 457 pred Kr. Tretím bolo Jeho ukrižovanie, štvrté určovalo, kedy evanjelium prejde k pohanom na konci štyristo deväťdesiatich rokov, ktoré boli osobitne vyčlenené pre židovský národ, a piate, a jedine piate, časové proroctvo sa skončilo 22. októbra 1844. Predchádzajúce štyri časové proroctvá sa skončili dávno pred rokom 1844. Čo teda sestra Whiteová skutočne mieni, keď používa výraz „prorocké obdobia“ v množnom čísle, ktoré sa mali skončiť v roku 1844?

Addressing the first disappointment of the Millerites she identifies the answer to that question:

Keď sa zaoberá prvým sklamaním milleritov, označuje odpoveď na túto otázku:

> “I saw the people of God joyful in expectation, looking for their Lord. But God designed to prove them. His hand covered a mistake in the reckoning of the prophetic periods. Those who were looking for their Lord did not discover this mistake, and the most learned men who opposed the time also failed to see it. God designed that His people should meet with a disappointment. The time passed, and those who had looked with joyful expectation for their Saviour were sad and disheartened, while those who had not loved the appearing of Jesus, but embraced the message through fear, were pleased that He did not come at the time of expectation. Their profession had not affected the heart and purified the life. The passing of the time was well calculated to reveal such hearts. They were the first to turn and ridicule the sorrowful, disappointed ones who really loved the appearing of their Saviour. I saw the wisdom of God in proving His people and giving them a searching test to discover those who would shrink and turn back in the hour of trial.

> „Videla som Boží ľud radostný v očakávaní, ako vyhliada svojho Pána. Boh ich však chcel vyskúšať. Jeho ruka prikryla omyl vo výpočte prorockých období. Tí, ktorí vyhliadali svojho Pána, tento omyl neodhalili, a ani najučenější muži, ktorí sa stavali proti určeniu času, ho nedokázali rozpoznať. Boh ustanovil, aby sa Jeho ľud stretol so sklamaním. Čas uplynul a tí, ktorí s radostným očakávaním vyhliadali svojho Spasiteľa, boli zarmútení a znechutení, zatiaľ čo tí, ktorí nemilovali zjavenie Ježiša, ale prijali posolstvo zo strachu, sa tešili, že neprišiel v očakávanom čase. Ich vyznanie nezasiahlo srdce ani neočistilo život. Pominutie času bolo dobre vypočítané na to, aby odhalilo takéto srdcia. Ako prví sa odvrátili a vysmievali sa zarmúteným, sklamaným, ktorí skutočne milovali zjavenie svojho Spasiteľa. Videla som Božiu múdrosť v tom, že skúšal svoj ľud a dával mu prenikavú skúšku, aby odhalil tých, ktorí by sa v hodine skúšky stiahli a odvrátili späť.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 235–237.

> „Ježiš i celý nebeský zástup hľadeli so súcitom a láskou na tých, ktorí s radostným očakávaním túžili uzrieť Toho, ktorého milovali ich duše. Anjeli sa vznášali okolo nich, aby ich podopreli v hodine ich skúšky. Tí, ktorí zanedbali prijať nebeské posolstvo, boli ponechaní v temnote a Boží hnev sa proti nim roznecoval, pretože nechceli prijať svetlo, ktoré im poslal z neba. Tí verní, sklamaní ľudia, ktorí nemohli pochopiť, prečo ich Pán neprišiel, neboli ponechaní v temnote. Opäť boli vedení k svojim Bibliám, aby skúmali prorocké obdobia. Pánova ruka bola odňatá od výpočtov a omyl bol vysvetlený. Uvideli, že prorocké obdobia siahajú do roku 1844 a že tie isté dôkazy, ktoré predkladali na preukázanie toho, že prorocké obdobia sa skončili v roku 1843, dokazovali, že sa zavŕšia v roku 1844.“ Early Writings, 235–237.

The “prophetic periods” were the “prophetic periods” that “reached to 1844,” which the Millerites had initially believed reached to 1843. The “prophetic periods” that reached to 1844, were three prophetic periods,” and all are represented upon Habakkuk’s tables. One of the three periods simply “touches” 1844, and the other two reach to October 22, 1844. The thirteen hundred and thirty-five days reached to the very first day of 1844, when the first disappointment of the Millerites arrived, and the tarrying time of both Habakkuk chapter two, and of the parable of the ten virgins in Matthew twenty-five began.

„Prorocké obdobia“ boli tými „prorockými obdobiami“, ktoré „siahali do roku 1844“, pričom milleriti sa spočiatku domnievali, že siahajú do roku 1843. „Prorocké obdobia“, ktoré siahali do roku 1844, boli tri prorocké obdobia a všetky sú znázornené na Habakukových tabuľkách. Jedno z týchto troch období sa roku 1844 iba „dotýka“ a ďalšie dve siahajú do 22. októbra 1844. Tisíctristotridsaťpäť dní siahlo až k úplne prvému dňu roku 1844, keď prišlo prvé sklamanie milleritov a začal sa čas meškania z druhej kapitoly Habakuka aj z podobenstva o desiatich pannách v Matúšovi 25.

The twenty-three hundred days of Daniel chapter eight, verse fourteen reached to October 22, 1844, and the twenty-five hundred and twenty years, of the “seven times” against the southern kingdom of Judah ended there as well. Palmoni introduces himself as the Wonderful Numberer in verse thirteen of Daniel eight, and the prophetic “structure” and “design” that he then set forth included at least ten interconnected time prophecies.

Dvetisíctristo dní z ôsmej kapitoly Daniela, verša štrnásť, dosiahlo 22. október 1844 a tam sa tiež skončilo dvetisícpäťstodvadsať rokov „sedemnásobného času“ proti južnému judskému kráľovstvu. Palmoni sa vo verši trinásť ôsmej kapitoly Daniela predstavuje ako Podivuhodný Počtár a prorocká „štruktúra“ a „zámer“, ktoré potom predložil, zahŕňali najmenej desať navzájom prepojených časových proroctiev.

We will begin to consider these truths further in the next article.

Tieto pravdy začneme ďalej skúmať v nasledujúcom článku.

> “Christ gave to the world a lesson that should be engraved on mind and soul. ‘This is life eternal,’ he said, ‘that they might know thee the only true God, and Jesus Christ, whom thou hast sent.’ But Satan works on human minds, saying, Do this or that action, and ye shall be as gods. By deceptive reasoning he led Adam and Eve to doubt God’s word, and to supply its place with a theory that led to transgression and disobedience. And his sophistry is doing today what it did in Eden. When Christ came to our world, he selected humble fishermen as the foundation of his church. To these disciples he tried to explain the nature of his kingdom and mission. But their limited comprehension imposed a restraint upon him. They had been receiving the sayings of the scribes and Pharisees, and therefore much of what they believed was untrue. And though Christ had many things to say to them, they were unable to hear much of what he longed to communicate.

> „Kristus dal svetu poučenie, ktoré by malo byť vryté do mysle i duše. ‚A večný život je v tom,‘ povedal, ‚aby poznali teba, jediného pravého Boha, a Ježiša Krista, ktorého si poslal.‘ Satan však pôsobí na ľudské mysle a hovorí: Urob tento alebo onen skutok, a budete ako bohovia. Klamným uvažovaním priviedol Adama a Evu k tomu, aby pochybovali o Božom slove a nahradili ho teóriou, ktorá viedla k prestúpeniu a neposlušnosti. A jeho sofistika dnes pôsobí to isté, čo pôsobila v Edene. Keď Kristus prišiel na náš svet, vyvolil si pokorných rybárov za základ svojej cirkvi. Týmto učeníkom sa usiloval vysvetliť povahu svojho kráľovstva a svojho poslania. Ich obmedzené chápanie ho však zdržovalo. Prijímali totiž výroky zákonníkov a farizejov, a preto bolo mnohé z toho, čomu verili, nepravdivé. A hoci im Kristus mal mnoho čo povedať, neboli schopní počuť veľkú časť z toho, čo im túžil oznámiť.

> “Christ finds the religionists of this time so full of erroneous sentiments that there is no room in their minds for the truth. With the education given, teachers mingle the sentiments of infidel authors. Thus they have sown tares in the minds of the youth. They give utterance to sentiments that should not be presented to young or old, never thinking of what kind of seed they are sowing, or of the harvest they will have to garner as the result.” Review and Herald, July 3, 1900.

> „Kristus nachádza náboženských ľudí tohto času tak naplnených bludnými názormi, že v ich mysli niet miesta pre pravdu. Výchovou, ktorú poskytujú, učitelia miešajú názory nevereckých autorov. Tak zasiali kúkoľ do myslí mládeže. Vyslovujú názory, ktoré by sa nemali predkladať ani mladým, ani starým, a nikdy nemyslia na to, aké semeno sejú ani akú žatvu budú musieť zožať ako výsledok.“ Review and Herald, 3. júla 1900.

Back to Articles