Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Zjavenie Ježiša Krista – číslo deväť

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Izaiášovo záverečné prorocké rozprávanie: Zjavenie Krista a prorocká úloha 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Kniha Izaiáš a zvlášť Izaiášovo záverečné prorocké rozprávanie, nachádzajúce sa v kapitolách štyridsať až šesťdesiatšesť, predstavuje výklad, ktorý zdôrazňuje niekoľko dôležitých prorockých právd priamo spojených so Zjavením Ježiša Krista, ktoré sa teraz odpečaťuje, keď sa približujeme k uzavretiu doby ľudskej skúšky. Jednou z týchto právd je zjavenie Alfy a Omegy. Nijaká iná kniha v Biblii sa ani len nepribližuje Izaiášovmu svedectvu o prvku Božieho charakteru, ktorý znázorňuje koniec veci spolu so začiatkom veci.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Kto to spôsobil a vykonal, povolávajúc pokolenia od počiatku? Ja, Hospodin, prvý, a s poslednými; ja som to. Izaiáš 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

Práve v Izaiášovi Boh označuje, čo je tým, čo dokazuje, že Boh je Boh.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Takto hovorí Hospodin, Kráľ Izraela a jeho Vykupiteľ, Hospodin zástupov: Ja som prvý a ja som posledný, a okrem mňa niet Boha. A kto ako ja zvolá a oznámi to, a usporiada to predo mnou, odkedy som ustanovil dávny ľud? A veci, ktoré prichádzajú a ktoré prídu, nech im oznámia. Nebojte sa a neľakajte sa; či som ti to od toho času nepovedal a neoznámil? Vy ste mi svedkami. Či je Boh okrem mňa? Áno, niet inej skaly; nepoznám nijakú. Izaiáš 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Izaiášovo záverečné prorocké rozprávanie zdôrazňuje dokonalé a konečné naplnenie príchodu Tešiteľa, ktorého prisľúbil Ježiš.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Počujte ma, vy, ktorí sa usilujete o spravodlivosť, vy, ktorí hľadáte Hospodina: pohliadnite na skalu, z ktorej ste boli vytesaní, a na otvor jamy, z ktorej ste boli vykopaní. Pohliadnite na Abraháma, svojho otca, a na Sáru, ktorá vás porodila; lebo som ho povolal, keď bol sám, požehnal som ho a rozmnožil som ho. Lebo Hospodin poteší Sion; poteší všetky jeho spustošené miesta a jeho pustatinu učiní ako Eden a jeho púšť ako záhradu Hospodinovu; nájde sa v ňom radosť a veselosť, vzdávanie vďaky a zvuk spevu. Izaiáš 51:1–3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Tešiteľ prišiel v júli 2023. Ďalšou pravdou zdôraznenou v Izaiášovom rozprávaní je skrytá, trojstupňová história siedmich hromov, ktorá je štruktúrou slova „emeth“, hebrejského slova vytvoreného z prvého, trinásteho a posledného písmena hebrejskej abecedy.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> Hlas hukotu z mesta, hlas z chrámu, hlas Hospodina, ktorý odpláca svojim nepriateľom. Izaiáš 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

Ďalšou dôležitou pravdou predstavenou v Izaiášovi je úloha islamu ako nástroja Božieho vykonávacieho súdu najprv nad Spojenými štátmi a potom nad svetom za presadenie zachovávania nedele.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> S mierou, keď vyháňa, budeš sa s ním prieť; v deň východného vetra zadržiava svoj prudký vietor. Izaiáš 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Všetky tieto pravdy by sa dali zaradiť ako súčasti posolstva Polnočného volania, ktoré je v podobenstve o desiatich pannách znázornením posolstva Zjavenia Ježiša Krista, ktoré dal Otec Ježišovi, ktorý ho dal Gabrielovi, ktorý ho dal Jánovi, ktorý ho zapísal a poslal cirkvám. Používame posledné Izaiášovo rozprávanie na podporu línie prorockých udalostí začínajúcej v jedenástej kapitole Zjavenia a teraz sme dospeli k dvanástej kapitole, kde nachádzame ženu odetú slnkom, zobrazenú symbolikou, ktorú Izaiáš tak pevne potvrdzuje; totiž že Kristus znázorňuje koniec veci jej začiatkom.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> A ukázalo sa na nebi veľké znamenie: žena odetá slnkom, pod jej nohami mesiac a na jej hlave koruna z dvanástich hviezd. A súc tehotná kričala v pôrodných bolestiach a trápila sa, aby porodila. A ukázalo sa na nebi iné znamenie; a hľa, veľký červený drak, ktorý mal sedem hláv a desať rohov, a na svojich hlavách sedem korún. A jeho chvost strhol tretinu nebeských hviezd a zvrhol ich na zem. A drak stál pred ženou, ktorá mala porodiť, aby zhltol jej dieťa, len čo sa narodí. A porodila syna, chlapca, ktorý má spravovať všetky národy železným prútom; a jej dieťa bolo uchvátené k Bohu a k jeho trónu. Zjavenie 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Žena zo zjavenia dvanástej kapitoly je symbolom Božieho vyvoleného ľudu v priebehu dejín. Dvanásť kmeňov starovekého doslovného Izraela predstavuje začiatok Božieho vyvoleného zmluvného ľudu. Dvanásť kmeňov je predobrazom záveru starovekého doslovného Izraela, keď si Kristus vyvolil dvanástich učeníkov. Títo dvanásti učeníci na konci starovekého doslovného Izraela boli zároveň dvanástimi apoštolmi na začiatku novodobého duchovného Izraela. Dvaja svedkovia začiatku a jeden svedok konca sa spájajú, aby ustanovili troch svedkov, ktorí označujú stoštyridsaťštyritisíc ako záver novodobého duchovného Izraela.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

Sto štyridsaťštyri tisíc sú aj zástavou, ktorú ich bratia zavrhli. Sú zástavou, ktorá bola údolím mŕtvych suchých kostí ležiacich na ulici veľkého mesta Sodomy a Egypta, ktoré boli zavraždené šelmou vystupujúcou z bezodnej priepasti. Sú zástavou, ktorá je kameňmi koruny, ktorú žena nosí na svojej hlave.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> A Hospodin, ich Boh, ich v ten deň zachráni ako stádo svojho ľudu; lebo budú ako kamene koruny, pozdvihnuté ako zástava nad jeho krajinou. Zachariáš 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Zástava, ktorou je sto štyridsaťštyritisíc, sú kamene, ako aj Kristus.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> A všetci pili ten istý duchovný nápoj; lebo pili z toho duchovného Skaliska, ktoré ich sprevádzalo; a tou Skalou bol Kristus. 1. Korinťanom 10,4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Kristus je predobrazom stoštyridsaťštyritisíc; a Peter súhlasí s Pavlom, že Kristus je „živý kameň“, ktorý bol zavrhnutý, a Peter zároveň uviedol, že aj Boží ľud sú „živé kamene“.

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> Prichádzajúc k nemu, k živému kameňu, ľuďmi síce zavrhnutému, ale u Boha vyvolenému a vzácnemu, aj vy sa ako živé kamene budujete v duchovný dom, sväté kňazstvo, aby ste prinášali duchovné obete, príjemné Bohu skrze Ježiša Krista. 1 Peter 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

Sto štyridsaťštyri tisíc nie sú iba kamene v korune ženy, ale sú samotnou korunou.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> Pre Sion neumlknem a pre Jeruzalem sa neupokojím, dokiaľ jeho spravodlivosť nevyjde ako jas a jeho spása ako horiaca pochodeň. A pohania uvidia tvoju spravodlivosť a všetci králi tvoju slávu; a nazvú ťa novým menom, ktoré určia ústa Hospodinove. Budeš aj korunou slávy v ruke Hospodinovej a kráľovským diadémom v ruke svojho Boha. Izaiáš 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Kristus je predobrazom sto štyridsiatich štyroch tisícov. On je Skala a oni sú „kamene“. Oni sú „korunou slávy v ruke Hospodinovej“ a Kristus je korunou slávy.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> V ten deň bude Hospodin zástupov korunou slávy a čelenkou krásy pre pozostatok svojho ľudu, a duchom súdu tomu, kto sedí na súde, a silou tým, ktorí odvracajú boj až k bráne. Izaiáš 28, 5. 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

Keď uvažujeme o čísle dvanásť v súvislosti so začiatkom a koncom, žena predstavuje vyvolený zmluvný ľud od starovekého Izraela pri vrchu Sinaj až po dejiny sto štyridsaťštyritisíc. Boli predobrazení Kristom a Jeho narodenie predobrazilo vzkriesenie mŕtvych suchých kostí z ulice, na ktorej boli zavraždení 18. júla 2020. Dvojstupňový proces, ktorý Ezechiel tridsaťsedem tak výstižne označuje a ktorý privádza týchto dvoch prorokov k životu, je „prvýkrát spomenutý“ pri stvorení Adama.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Adam bol stvorený v dvoch krokoch. Najprv bol sformovaný a potom doň Kristus vdýchol dych života, tak ako dych zo štyroch vetrov v Ezechielovi priviedol suché kosti k životu. Adam bol stvorený ako plne dospelý muž, no jeho stvorenie bolo napriek tomu jeho narodením. Tých sto štyridsaťštyri tisíc sa rodí po troch a pol symbolických dňoch ležania mŕtvych na ulici, ktorá vedie cez údolie smrti. Tých sto štyridsaťštyri tisíc sa rodí zo ženy, ktorá porodila „syna, ktorý mal vládnuť železným prútom“. Ako symbol cirkvi v priebehu dejín žena z dvanástej kapitoly Zjavenia predstavuje tú istú symboliku ako „vrch“ z druhej kapitoly Daniela.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Zjavenie je zapečatená kniha, ale je to aj otvorená kniha. Zaznamenáva obdivuhodné udalosti, ktoré sa majú odohrať v posledných dňoch dejín tejto zeme. Učenia tejto knihy sú určité, nie mystické a nezrozumiteľné. V nej sa nadväzuje na tú istú líniu proroctva ako v Danielovi. Niektoré proroctvá Boh zopakoval, čím ukázal, že im treba pripisovať dôležitosť. Pán neopakuje veci, ktoré nemajú veľký význam.“ Manuscript Releases, zväzok 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Tá istá prorocká línia, ktorá sa nachádza v Danielovi, pokračuje v Zjavení. Danielov kameň, ktorý je vyťatý z vrchu bez rúk, sú Petrove „živé kamene“, ktoré „sa budujú na duchovný dom, sväté kňazstvo“, a Danielov kameň predstavuje aj sto štyridsaťštyri tisíc. Vrch je Božia cirkev v priebehu dejín.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> A za dní týchto kráľov Boh nebies vzbudí kráľovstvo, ktoré nebude nikdy zničené; a kráľovstvo nebude ponechané inému ľudu, ale rozdrví a strávi všetky tieto kráľovstvá, a bude stáť naveky. Pretože si videl, že kameň bol odťatý z vrchu bez rúk a že rozdrvil železo, meď, hlinu, striebro i zlato, veľký Boh oznámil kráľovi, čo sa potom stane; a sen je pravdivý a jeho výklad istý. Daniel 2,44.45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Posolstvo polnočného volania sto štyridsiatich štyroch tisíc je takisto predstavené ako neskorý dážď a práve v čase neskorého dažďa Boh „ustanovuje“ kráľovstvo znázornené Danielovým kameňom.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „Neskorý dážď prichádza na tých, ktorí sú čistí — vtedy ho všetci prijmú tak ako kedysi.‟

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> „Keď štyria anjeli pustia, Kristus zriadi svoje kráľovstvo. Nikto neprijme neskorý dážď okrem tých, ktorí robia všetko, čo môžu. Kristus by nám pomohol. Všetci by mohli zvíťaziť milosťou Božou, skrze krv Ježiša. Celé nebo sa zaujíma o toto dielo. Anjeli sa zaujímajú.“ Spalding and Magan, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Štyri vetry islamu sú uvoľnené pri nedeľnom zákone a potom Kristus ustanoví svoje kráľovstvo. To sa odohráva za dní duchovných kráľovstiev druhej kapitoly Danielovej knihy. Posledné štyri duchovné kráľovstvá v Nabuchodonozorovom sne boli predobrazené prvými štyrmi doslovnými kráľovstvami. Doslovný Babylon, Médsko-Perzia, Grécko a Rím predstavujú duchovný Babylon, Médsko-Perziu, Grécko a Rím.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Duchovný Babylon je hlavou zo zlata, ktorá v roku 1798 dostala smrteľnú ranu, ako to predobrazne znázorňuje Nebukadnesar, keď bol na „sedem časov“ dočasne zbavený moci. Keď trojnásobná jednota draka, šelmy a falošného proroka vytvorí ôsme kráľovstvo, ktoré je z tých siedmich, bude pozostávať zo všetkých duchovných kráľovstiev, znázornených v Nebukadnesarovej soche v druhej kapitole. Pápežstvo mŕtve a pápežstvo vzkriesené sú duchovnou hlavou zo zlata na začiatku i na konci štyroch duchovných kráľovstiev tejto sochy. Spojené štáty ako druhé zo štyroch kráľovstiev sú predstavené ako duchovná Médsko-Perzia. Organizácia Spojených národov ako tretie zo štyroch kráľovstiev je predstavená ako duchovné Grécko a spolu všetky tvoria trojnásobnú jednotu draka, šelmy a falošného proroka na ustanovenie ôsmeho kráľovstva, ktoré je z tých siedmich. Pápežstvo je antikrist a usiluje sa napodobniť Krista. V tomto ohľade je pápežstvo z posledných štyroch duchovných kráľovstiev prvým i posledným.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Kameň vytesaný z vrchu sa stáva kráľovstvom, ktoré napĺňa celú zem, a je vztýčený ako zástava „za dní týchto kráľov“, lebo všetky duchovné kráľovstvá obrazu sú aktívne zastúpené v „posledných dňoch“. Vztýčenie zástavy, ktoré je ustanovením Kristovho kráľovstva, nastáva vtedy, keď sú uvoľnené štyri vetry islamu a pri nedeľnom zákone je bez miery vyliaty neskorý dážď.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Kameň vyťatý z vrchu rozdrví všetky duchovné kráľovstvá zeme, znázornené „železom, meďou, hlinou, striebrom a zlatom“. Sto štyridsaťštyri tisíc predstavuje Krista, ktorý je v Zjavení dvanástej kapitoly „mužským dieťaťom“, ktorého narodenie bolo predobrazom narodenia sto štyridsaťštyri tisíc. „Mužské dieťa“ má „vládnuť všetkým národom železným prútom“. Týmto prútom rozbije národy.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Vyhlásim ustanovenie: Hospodin mi povedal: Ty si môj Syn; ja som ťa dnes splodil. Žiadaj odo mňa, a dám ti národy za dedičstvo a končiny zeme za tvoje vlastníctvo. Rozbiješ ich železným prútom; roztrieskaš ich ako hrnčiarovu nádobu. Žalm 2:7–9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Boží Syn bol splodený z Otca. Mnohí berú túto pravdu a prekrúcajú ju na svoju vlastnú skazu. „Splodený“ znamená dať zrodiť, no vieme, že nikdy nebol čas, keď by Kristus neexistoval.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> „Duch však výslovne hovorí, že v posledných časoch niektorí odpadnú od viery, prikláňajúc sa k zvodným duchom a učeniam démonov; hovoriac lož v pokrytectve; majúc svoje svedomie vypálené rozžeraveným železom.“ Pred poslednými prejavmi diela odpadlíctva nastane zmätok vo viere. Nebudú jestvovať jasné a určité predstavy o tajomstve Božom. Jedna pravda za druhou bude porušená. „A bez akejkoľvek pochybnosti veľké je tajomstvo pobožnosti: Boh bol zjavený v tele, ospravedlnený v Duchu, videný anjelmi, kázaný pohanom, prijatý vierou vo svete, vzatý hore do slávy.“ Mnohí popierajú predexistenciu Krista, a preto popierajú aj jeho božstvo; neprijímajú ho ako osobného Spasiteľa. To je úplné zapretie Krista. On bol jednorodený Syn Boží, ktorý bol od počiatku jedno s Otcom. Skrze neho boli utvorené svety.“ Signs of the Times, 28. mája 1894.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

Keď je Kristus označený ako „splodený“ Otca, označuje to pravdu spojenú s Kristom, pravdu, ktorá sa ničí, ak je nasilu vtlačená do modelu ľudského rodičovstva. Nemôžeme posudzovať Boha zo svojej ľudskej perspektívy. Boha môžeme posudzovať iba tak, ako nám On predkladá svoje vlastné hodnotenie seba samého.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> Nech bezbožný opustí svoju cestu a nešľachetný muž svoje myšlienky; a nech sa navráti k Hospodinovi, a zmiluje sa nad ním, i k nášmu Bohu, lebo hojne odpúšťa. Lebo moje myšlienky nie sú vašimi myšlienkami, ani vaše cesty nie sú mojimi cestami, hovorí Hospodin. Lebo ako nebesia prevyšujú zem, tak moje cesty prevyšujú vaše cesty a moje myšlienky vaše myšlienky. Izaiáš 55:7–9.

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

Prekrúcať slovo „splodený“, aby sa ním dokazovalo, že bol čas, keď Otec zrodil Krista, znamená venovať „pozornosť zvodným duchom a náukám démonov“. Na účely nášho terajšieho štúdia iba poukazujem na to, že žena zo zjavenia dvanástej kapitoly mala porodiť „dieťa mužského pohlavia“, ktoré má vládnuť národom železnou berlou. Stoštyridsaťštyritisíc bude tiež vládnuť národom železnou berlou.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Zbor v Tyatire sa vracia, keď sa smrteľná rana pápežstva zahojí pri nedeľnom zákone. V tých dejinách je zasľúbenie dané Božiemu ľudu také, že tí, ktorí zvíťazia, budú vládnuť „národom“ „železnou berlou“.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> A tomu, kto zvíťazí a zachová moje skutky až do konca, dám moc nad národmi; a bude ich spravovať železnou berlou; budú roztrieštené ako hrnčiarske nádoby, ako som aj ja prijal od svojho Otca. Zjavenie 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Boží ľud, ktorý sa nachádza v záverečnom prejave cirkvi v Tyatíre, tvorí sto štyridsaťštyri tisíc. Žena na počiatku porodila Krista a na konci porodí sto štyridsaťštyri tisíc, ktorí nasledujú Baránka.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> A spievali akoby novú pieseň pred trónom a pred štyrmi bytosťami a starcami; a nikto sa nemohol naučiť tú pieseň, iba sto štyridsaťštyri tisíce, ktorí sú vykúpení zo zeme. To sú tí, ktorí sa nepoškvrnili so ženami, lebo sú panici. To sú tí, ktorí nasledujú Baránka, kamkoľvek ide. Títo sú vykúpení spomedzi ľudí ako prvotina Bohu a Baránkovi. Zjavenie 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Kristus sa narodil ako „prvý“ a stoštyridsaťštyritisíc nasledujú Baránka, a preto sa rodia ako „poslední“. Kristus bol „uchvátený k Bohu“, tak ako aj dvaja svedkovia zo Zjavenia jedenástej kapitoly. Obe jej deti vystupujú k Otcovi.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> A porodila syna, mužského potomka, ktorý má vládnuť všetkým národom železným prútom; a jej dieťa bolo vychvátené k Bohu a k jeho trónu. Zjavenie 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Kristus ako Hospodin zástupov je aj „podielom Jákoba“ a Izrael je „prútom jeho dedičstva“; a Izrael je tiež jeho „bojovou sekerou“ a jeho „vojnovými zbraňami“, ktoré používa, aby „rozdrvil národy“.

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Jákobov podiel nie je ako ony, lebo on je Tvorca všetkého; a Izrael je žezlom jeho dedičstva; Hospodin zástupov je jeho meno. Ty si mojou bojovou sekerou a vojnovými zbraňami; lebo tebou rozbijem národy na kusy a tebou zničím kráľovstvá. Jeremiáš 51,19.20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

Kristus i sto štyridsaťštyritisíc spolu vládnu národom a rozbíjajú ich železným prútom. Kristus je „podiel Jákoba“, no takisto ním je aj Jeho ľud.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Lebo Pánovým podielom je jeho ľud; Jakob je podielom jeho dedičstva. Deuteronómium 32,9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Kameň vylomený z vrchu, predstavujúci Božiu cirkev, je konečným prejavom Jeho cirkvi, ktorá napĺňa zem Jeho slávou, a sú použití ako Božia bojová sekera, aby udreli do nôh sochy a obrátili tie kráľovstvá na „plevy letných humien“. Tie kráľovstvá vietor odnáša preč.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Vtedy sa železo, hlina, meď, striebro i zlato rozdrvili zároveň a stali sa ako plevy z letných humien; a vietor ich odniesol, takže sa pre ne nenašlo nijaké miesto. A kameň, ktorý zasiahol sochu, stal sa veľkým vrchom a naplnil celú zem. Daniel 2,35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Bolo potrebné zasadiť symboliku ženy do kontextu znamenia, ktoré je vztýčené k nebu, lebo dvanásta kapitola Zjavenia označuje začiatok vojny medzi Kristom a satanom, ktorá sa začala v nebi, a tým označuje vojnu v nebi, ktorá označuje koniec veľkého sporu medzi Kristom a satanom. Dvanásta a trinásta kapitola Zjavenia znázorňujú záverečnú vojnu veľkého sporu, a robia tak tým, že v nebesiach zobrazujú satanových predstaviteľov a sto štyridsaťštyri tisíc v boji.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

V nasledujúcom článku pristúpime k výkladu vojny v nebi v „posledných dňoch“, ktorú predobrazovala vojna v nebi, ktorá sa začala na počiatku.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> A videl som inú šelmu vystupovať zo zeme; mala dva rohy podobné baránkovým, ale hovorila ako drak. A vykonáva všetku moc prvej šelmy pred ňou a pôsobí, aby sa zem i tí, čo na nej prebývajú, klaňali prvej šelme, ktorej smrteľná rana sa zahojila. A robí veľké znamenia, takže pred zrakom ľudí zvádza z neba oheň na zem. A zvádza tých, čo prebývajú na zemi, znameniami, ktoré jej bolo dané konať pred očami šelmy; a hovorí tým, čo prebývajú na zemi, aby zhotovili obraz šelme, ktorá mala ranu od meča, a ožila. A bolo jej dané vdýchnuť život obrazu šelmy, aby obraz šelmy aj hovoril a spôsobil, že budú usmrtení všetci, ktorí by sa neklaňali obrazu šelmy. A pôsobí, aby všetci, malí i veľkí, bohatí i chudobní, slobodní i otroci, dostali znak na pravú ruku alebo na svoje čelo, aby nik nemohol kupovať ani predávať, iba ten, kto má znak alebo meno šelmy, alebo číslo jej mena. Tu je múdrosť. Kto má rozum, nech spočíta číslo šelmy, lebo je to číslo človeka; a jej číslo je šesťsto šesťdesiatšesť. Zjavenie 13:11–18.

Back to Articles