Article

# Rome Establishes the Vision - Number Six

Rím ustanovuje videnie – číslo šesť

The Prophetic Controversies in Adventist History: Understanding the Conflict Between Uriah Smith and James White on Daniel 11:36

Prorocké spory v dejinách adventizmu: Pochopenie konfliktu medzi Uriášom Smithom a Jamesom Whiteom o Danielovi 11,36

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are addressing six lines of prophetic controversy that have occurred within the history of Adventism from 1798 until the present day.

Zaoberáme sa šiestimi líniami prorockého sporu, ktoré sa vyskytli v dejinách adventizmu od roku 1798 až po súčasnosť.

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been, will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising. But God’s people, who in their belief and fulfillment of prophecy have acted a part in the proclamation of the first, second, and third angels’ messages, know where they stand. They have an experience that is more precious than fine gold. They are to stand firm as a rock, holding the beginning of their confidence steadfast unto the end.” Selected Messages, book 2, 109.

> „Božie slovo v dejinách i v proroctve zobrazuje dlhotrvajúci zápas medzi pravdou a bludom. Tento zápas stále pokračuje. To, čo už bolo, sa bude opakovať. Staré spory budú znovu oživené a neustále budú vznikať nové teórie. Boží ľud, ktorý svojou vierou a naplnením proroctva zohral úlohu pri ohlasovaní posolstiev prvého, druhého a tretieho anjela, však vie, kde stojí. Má skúsenosť vzácnejšiu než rýdze zlato. Má stáť pevne ako skala a zachovať počiatok svojej dôvery neochvejne až do konca.“ Selected Messages, kniha 2, 109.

The previous article addressed the first and last controversy about the Roman power, and we will now take up the controversy that occurred between Uriah Smith and James White. Uriah Smith inserted his own “private interpretation” into verse thirty-six.

Predchádzajúci článok sa zaoberal prvým a posledným sporom o rímsku moc a teraz sa budeme venovať sporu, ku ktorému došlo medzi Uriášom Smithom a Jamesom Whiteom. Uriáš Smith vložil do tridsiateho šiesteho verša svoj vlastný „súkromný výklad“.

> “VERSE 36. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done.

> „VERŠ 36. A kráľ bude konať podľa svojej vôle; a povýši sa a vyvýši sa nad každého boha a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov a bude prosperovať, až kým sa nedovŕši rozhorčenie; lebo to, čo je určené, sa stane.

> “The king here introduced cannot denote the same power which was last noticed; namely, the papal power; for the specifications will not hold good if applied to that power.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

> „Kráľ, ktorý je tu predstavený, nemôže označovať tú istú moc, o ktorej bola naposledy zmienka; totiž pápežskú moc; lebo uvedené určenia nebudú platiť, ak sa použijú na túto moc.“ Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

Smith acknowledged that the power in the previous verse was “papal Rome,” but claims the characteristics of verse thirty-six are not prophetic characteristics that identify papal Rome. That claim is false. It should be remembered that in the rebellion of 1863, the seven times of Leviticus chapter twenty-six was set aside, and therefore the representation of the seven times of both tables of Habakkuk was rejected. Both the 1843 and the 1850 charts illustrate the seven times in the very center of the charts, and both illustrations place the cross in the center of the line of the seven times. When the new light of the seven times arrived in 1856 and was thereafter rejected, it marked a rejection of Habakkuk’s two tables, and also the authority of the Spirit of Prophecy, which so clearly identifies that both charts were directed by God.

Smith uznal, že mocnosťou v predchádzajúcom verši bol „pápežský Rím“, no tvrdí, že charakteristiky tridsiateho šiesteho verša nie sú prorockými charakteristikami, ktoré by stotožňovali pápežský Rím. Toto tvrdenie je nepravdivé. Treba pripomenúť, že pri vzbure roku 1863 bolo sedem časov z dvadsiatej šiestej kapitoly Levitika odložených nabok, a preto bolo odmietnuté aj znázornenie siedmich časov na oboch tabuľkách Habakuka. Obe mapy, z rokov 1843 aj 1850, znázorňujú sedem časov v samom strede máp a obe znázornenia umiestňujú kríž do stredu línie siedmich časov. Keď v roku 1856 prišlo nové svetlo o siedmich časoch a bolo potom odmietnuté, znamenalo to odmietnutie Habakukových dvoch tabuliek, ako aj autority Ducha proroctva, ktorý tak jasne dosvedčuje, že obe mapy boli vedené Bohom.

According to Sister White the last deception of Satan is to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and here the first deception was to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and it also represented a simultaneous rejection of the foundational truths upon the two charts, and more specifically the seven times.

Podľa sestry Whiteovej je posledným satanovým zvodom zneúčinniť svedectvo Božieho Ducha; a tu prvý zvod spočíval v zneúčinnení svedectva Božieho Ducha a zároveň predstavoval súčasné odmietnutie základných právd na oboch mapách, konkrétnejšie proroctva o siedmich časoch.

At the rebellion of 1863, it was none other than Uriah Smith that produced the 1863 counterfeit chart, which removed the line of the seven times. By 1863 Uriah Smith had closed his eyes to the light of the seven times, and was unable to see that there are two “indignations” which Daniel identifies. The two indignations represent the seven times against the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah. The first against the ten northern tribes began in 723 BC and ended in 1798, and the second began in 677 BC and ended in 1844.

Pri vzbure roku 1863 to nebol nik iný ako Uriah Smith, kto vytvoril falošnú tabuľu z roku 1863, ktorá odstránila líniu siedmich časov. Do roku 1863 Uriah Smith zavrel oči pred svetlom siedmich časov a nebol schopný vidieť, že Daniel označuje dve „rozhorčenia“. Tieto dve rozhorčenia predstavujú sedem časov proti severnému izraelskému kráľovstvu a južnému judskému kráľovstvu. Prvé, namierené proti desiatim severným kmeňom, sa začalo v roku 723 pred Kr. a skončilo v roku 1798, a druhé sa začalo v roku 677 pred Kr. a skončilo v roku 1844.

Gabriel came to Daniel in chapter eight to explain the marah vision, and in connection with his work, he provided a second witness to 1844. The twenty-three hundred years of Daniel chapter eight ended in 1844, but so too did the last of the two indignations against the northern and southern kingdoms.

Gabriel prišiel k Danielovi v ôsmej kapitole, aby vysvetlil videnie marah, a v súvislosti so svojím dielom poskytol druhé svedectvo o roku 1844. Dvetisíctristo rokov z ôsmej kapitoly Daniela sa skončilo v roku 1844, no v tom istom roku sa skončilo aj posledné z dvoch rozhorčení proti severnému a južnému kráľovstvu.

> And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:19.

> A povedal: Hľa, dám ti poznať, čo sa stane na konci rozhorčenia; lebo v určenom čase nastane koniec. Daniel 8:19.

The last end presupposes a first end. The last of the two indignations, which is simply another expression of the seven times, ended in 1844, and the first indignation ended in 1798. The verse Smith claimed possessed no specifications of the papal power identified the year when the papacy would receive its deadly wound.

Posledný koniec predpokladá prvý koniec. Posledné z dvoch rozhorčení, ktoré je jednoducho iným vyjadrením sedemnásobného času, sa skončilo v roku 1844 a prvé rozhorčenie sa skončilo v roku 1798. Verš, o ktorom Smith tvrdil, že neobsahuje nijaké určenia týkajúce sa pápežskej moci, označoval rok, keď pápežstvo utrpí svoju smrteľnú ranu.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> A kráľ bude konať podľa svojej vôle; a vyvýši sa a zvelebí sa nad každého boha a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov a bude sa mu dariť, dokiaľ sa nenaplní rozhorčenie; lebo to, čo je určené, sa stane. Daniel 11:36.

“The king” in verse thirty-six would “prosper till the indignation be accomplished.” Notice what Smith writes about Daniel chapter eight, verses twenty-three and twenty-four in the same book where he claims the papal power does not possess the correct attributes to fulfill verse thirty-six.

„Kráľ“ v tridsiatom šiestom verši bude „prospievať, až kým sa nenaplní rozhorčenie“. Všimnite si, čo Smith píše o Danielovi, ôsmej kapitole, veršoch dvadsaťtri a dvadsaťštyri, v tej istej knihe, v ktorej tvrdí, že pápežská moc nemá správne vlastnosti na to, aby naplnila tridsiaty šiesty verš.

> “VERSE 23. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. 24. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people. 25. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand: and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand.

> „VERŠ 23. A v poslednom čase ich kráľovstva, keď previnilci dovŕšia svoju mieru, povstane kráľ prísnej tváre a rozumejúci temným výrokom. 24. Jeho moc bude veľká, ale nie jeho vlastnou mocou; a bude podivuhodne hubiť, bude mať úspech a konať, a zahubí mocných i svätý ľud. 25. Svojou vychýrenou ľsťou spôsobí, že lesť bude prekvitať v jeho ruke; vo svojom srdci sa vyvýši a v pokoji zahubí mnohých; povstane aj proti Kniežaťu kniežat, ale bude zlomený bez zásahu ruky.

> “This power succeeds to the four divisions of the goat kingdom in the latter time of their kingdom, that is, toward the termination of their career. It is, of course, the same as the little horn of verse 9 and onward. Apply it to Rome, as set forth in remarks on verse 9, and all is harmonious and clear.

> „Táto moc nastupuje po štyroch rozdeleniach kozieho kráľovstva v poslednom čase ich kráľovstva, to jest ku koncu ich trvania. Je to, prirodzene, tá istá moc ako malý roh vo verši 9 a nasledujúcich. Vzťahnite to na Rím, ako je uvedené v poznámkach k veršu 9, a všetko je súladné a jasné.

> “‘A king of fierce countenance.’ Moses, in predicting punishment to come upon the Jews from this same power, calls it ‘a nation of fierce countenance.’ Deut. 28:49, 50. No people made a more formidable appearance in warlike array than the Romans. ‘Understanding dark sentences.’ Moses, in the scripture just referred to, says, ‘Whose tongue thou shalt not understand.’ This could not be said of the Babylonians, Persians, or Greeks, in reference to the Jews; for the Chaldean and Greek languages were used to a greater or less extent in Palestine. This was not the case, however, with the Latin.

> „Kráľ drzej tváre.“ Mojžiš pri predpovedaní trestu, ktorý mal prísť na Židov od tejto istej moci, ju nazýva „národom drzej tváre“. Deut. 28:49, 50. Nijaký ľud nepôsobil vo vojnovom šíku hrozivejším dojmom než Rimania. „Rozumejúci temným výrokom.“ Mojžiš na už uvedenom mieste Písma hovorí: „ktorého jazyku nebudeš rozumieť.“ To by sa vo vzťahu k Židom nemohlo povedať o Babylončanoch, Peržanoch ani Grékoch; lebo chaldejský i grécky jazyk sa v Palestíne používali vo väčšej alebo menšej miere. O latinčine to však neplatilo.

> “When the transgressors are come to the full.’ All along, the connection between God’s people and their oppressors is kept in view. It was on account of the transgressions of his people that they were sold into captivity. And their continuance in sin brought more severe punishment. At no time were the Jews more corrupt morally, as a nation, than at the time they came under the jurisdiction of the Romans.

> „Keď previnilci dovŕšia mieru svojich neprávostí.“ Po celý čas sa zreteľne sleduje súvislosť medzi Božím ľudom a jeho utláčateľmi. Bolo to pre priestupky jeho ľudu, že boli predaní do zajatia. A ich zotrvávanie v hriechu priviedlo ešte prísnejší trest. V nijakom čase neboli Židia ako národ mravne skazenejší než vtedy, keď sa dostali pod právomoc Rimanov.

> “‘Mighty, but not by his own power.’ The success of the Romans was owing largely to the aid of their allies, and divisions among their enemies, of which they were ever ready to take advantage. Papal Rome also was mighty by means of the secular powers over which she exercised spiritual control.

> „Mocný, ale nie vlastnou mocou.“ Úspech Rimanov bol vo veľkej miere podmienený pomocou ich spojencov a rozdeleniami medzi ich nepriateľmi, ktoré boli vždy pripravení využiť. Aj pápežský Rím bol mocný prostredníctvom svetských mocností, nad ktorými vykonával duchovnú kontrolu.

> “‘He shall destroy wonderfully.’ The Lord told the Jews by the prophet Ezekiel that he would deliver them to men who were ‘skilful to destroy;’ and the slaughter of eleven hundred thousand Jews at the destruction of Jerusalem by the Roman army, was a terrible confirmation of the prophet’s words. And Rome in its second, or papal, phase was responsible for the death of fifty millions of martyrs.

> „Bude podivne hubiť.“ Pán oznámil Židom prostredníctvom proroka Ezechiela, že ich vydá mužom, ktorí sú „zruční v ničení“; a zabitie jedenásťsto tisíc Židov pri zničení Jeruzalema rímskym vojskom bolo strašným potvrdením prorokových slov. A Rím vo svojej druhej, čiže pápežskej, fáze niesol zodpovednosť za smrť päťdesiatich miliónov mučeníkov.

> “‘And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand.’ Rome has been distinguished above all other powers for a policy of craft, by means of which it brought the nations under its control. This is true of both pagan and papal Rome. And thus by peace it destroyed many.

> „‚A skrze svoju vychytralosť spôsobí, že lesť bude prekvitať v jeho ruke.‘ Rím sa vyznačoval nad všetkými ostatnými mocnosťami politikou ľsti, prostredníctvom ktorej priviedol národy pod svoju nadvládu. To platí tak o pohanskom, ako aj o pápežskom Ríme. A tak pokojom zahubil mnohých.״

> “And Rome, finally, in the person of one of its governors, stood up against the Prince of princes, by giving sentence of death against Jesus Christ. ‘But he shall be broken without hand,’ an expression which identifies the destruction of this power with the smiting of the image of chapter 2.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 202–204.

> „A napokon aj Rím sa v osobe jedného zo svojich miestodržiteľov postavil proti Kniežaťu kniežat tým, že vyniesol rozsudok smrti nad Ježišom Kristom. ‚Ale bude zlomený bez zásahu ruky,‘ výraz, ktorý stotožňuje zničenie tejto moci s rozdrvením modly z 2. kapitoly.“ Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 202–204.

Smith, twice in the passage, identifies that the prophetic characteristics of pagan and papal Rome are interchangeable, for they are simply the manifestation of Rome in its two phases, such as the mixture of iron and clay in Daniel chapter two, which Sister White identifies as symbols of churchcraft and statecraft. When Daniel identifies in the verses Smith is addressing–that Rome “shall prosper, and practice,” and that Rome “shall cause craft to prosper in his hand,”–Smith claims that in verse thirty-six that the “king” who “shall prosper till the indignation be accomplished,” identifies a prophetic characteristic of both pagan and papal Rome. Then he claims that none of the characteristics of Rome in verse thirty-six refer to the papal power.

Smith v danej pasáži dvakrát poukazuje na to, že prorocké charakteristiky pohanského a pápežského Ríma sú zameniteľné, pretože sú jednoducho prejavom Ríma v jeho dvoch fázach, podobne ako zmes železa a hliny v druhej kapitole Daniela, ktorú sestra Whiteová označuje za symboly cirkevníctva a štátnictva. Keď Daniel vo veršoch, ktorými sa Smith zaoberá, uvádza, že Rím „bude prospievať a konať“ a že Rím „spôsobí, aby lesť prospievala v jeho ruke“, Smith tvrdí, že vo verši tridsaťšesť „kráľ“, ktorý „bude prospievať, až kým sa nedovŕši rozhorčenie“, označuje prorockú charakteristiku tak pohanského, ako aj pápežského Ríma. Potom však tvrdí, že nijaká z charakteristík Ríma vo verši tridsaťšesť sa nevzťahuje na pápežskú moc.

We have referred to Smith in supporting the identification of Rome being the robbers who establish the vision, and one of the four prophetic characteristics in verse fourteen is that Rome exalts themselves.

Odkázali sme na Smitha na podporu určenia, že Rím sú lupiči, ktorí ustanovujú videnie, a jednou zo štyroch prorockých charakteristík vo verši štrnásť je, že sa Rím povyšuje.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> A v tých časoch sa mnohí postavia proti kráľovi juhu; aj násilníci z tvojho ľudu sa povýšia, aby upevnili videnie; ale padnú. Daniel 11:14.

Smith claims that the specifications of the king in verse thirty-six do not align with the papal power, though he earlier defended that it was Rome in verse fourteen that exalts itself. Yet the king in verse thirty-six “shall exalt himself.” That very same king in verse thirty-six would “speak marvelous things against the God of gods.” In Daniel the papal power “shall speak great words against the Most High,” and in the book of Revelation the papal power blasphemes against the Most High.

Smith tvrdí, že charakteristiky kráľa v tridsiatom šiestom verši sa nezhodujú s pápežskou mocou, hoci sa už skôr zastával názoru, že v štrnástom verši je to Rím, ktorý sa povyšuje. Kráľ v tridsiatom šiestom verši sa však „povýši“. Ten istý kráľ v tridsiatom šiestom verši bude „hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov“. V Danielovi pápežská moc „bude hovoriť veľké slová proti Najvyššiemu“ a v knihe Zjavenia pápežská moc rúha sa proti Najvyššiemu.

> And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme his name, and his tabernacle, and them that dwell in heaven. Revelation 13:5, 6.

> A bola mu daná ústa, aby hovoril veľké veci a rúhania; a bola mu daná moc pôsobiť štyridsaťdva mesiacov. A otvoril svoje ústa na rúhanie proti Bohu, aby sa rúhal jeho menu, jeho stánku i tým, ktorí prebývajú v nebi. Zjavenie 13:5, 6.

Every prophetic specification of the papal power is identified in verse thirty-six.

Každý prorocký znak pápežskej moci je označený v tridsiatom šiestom verši.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> A kráľ bude konať podľa svojej vôle; a povýši sa a zvelebí nad každého boha a bude hovoriť podivuhodné veci proti Bohu bohov a bude sa mu dariť, dokiaľ sa nenaplní rozhorčenie; lebo čo je určené, to sa stane. Daniel 11,36.

Human commentators are many times unreliable, but many Adventist commentators give witness to the obvious truth that it was verse thirty-six which the apostle Paul was paraphrasing from 2 Thessalonians, when he addressed the man of sin.

Ľudskí vykladači sú mnohokrát nespoľahliví, no mnohí adventistickí vykladači dosvedčujú zjavnú pravdu, že apoštol Pavol v 2. Tesaloničanom parafrázoval práve tridsiaty šiesty verš, keď hovoril o človeku hriechu.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:2, 3.

> Nech vás nikto nijakým spôsobom nezvedie; lebo ten deň nepríde, kým najprv nepríde odpadnutie a nebude zjavený človek hriechu, syn zatratenia; ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čomu sa vzdáva bohoslužba, takže sa ako Boh posadí v chráme Božom a vydáva sa za Boha. 2 Tesaloničanom 2:2, 3.

Verse thirty-six states that “he shall exalt himself, and magnify himself above every god,” and Paul says “that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped.” Clearly Smith had no prophetic authority to claim that the king of verse thirty-six was different from the king under discussion in the verses leading to verse thirty-six. Grammatically he had no justification for making his flawed application, and his claim that he did so because verse thirty-six possesses no characteristics of the papal power was a wresting of the Scripture in an attempt to establish a private interpretation.

Tridsiaty šiesty verš uvádza, že „sa bude vyvyšovať a zvelebovať nad každého boha,“ a Pavol hovorí, „aby bol zjavený ten človek hriechu, syn zatratenia, ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa nazýva Bohom alebo čomu sa vzdáva bohoslužba.“ Je zrejmé, že Smith nemal nijakú prorockú autoritu na to, aby tvrdil, že kráľ z tridsiateho šiesteho verša bol odlišný od kráľa, o ktorom je reč vo veršoch vedúcich k tridsiatemu šiestemu veršu. Z gramatického hľadiska nemal nijaké oprávnenie na svoje chybné uplatnenie a jeho tvrdenie, že tak urobil preto, lebo tridsiaty šiesty verš neobsahuje nijaké znaky pápežskej moci, bolo prekrúcaním Písma v snahe ustanoviť súkromný výklad.

> We have also a more sure word of prophecy; whereunto ye do well that ye take heed, as unto a light that shineth in a dark place, until the day dawn, and the day star arise in your hearts: Knowing this first, that no prophecy of the scripture is of any private interpretation. For the prophecy came not in old time by the will of man: but holy men of God spake as they were moved by the Holy Ghost. 2 Peter 1:19–21.

> A máme aj pevnejšie prorocké slovo; a dobre robíte, že naň dbáte ako na svetlo, ktoré svieti na temnom mieste, dokiaľ nezajde deň a nevyjde dennica vo vašich srdciach. Toto vedzte predovšetkým, že nijaké proroctvo Písma nie je vecou vlastného výkladu. Lebo proroctvo nikdy neprišlo z vôle človeka, ale svätí Boží ľudia hovorili, vedení Duchom Svätým. 2 Peter 1:19–21.

Through the years of Laodicean Adventism there have been many Adventist theologians, pastors and authors who have addressed whether they think Smith’s application is correct or incorrect. An Australian pastor, Louis Were, who is long deceased, spent the majority of his ministry in opposing Smith’s false prophetic model. The reason for his opposition was not simply that Smith ultimately identified the king that comes to his end in verse forty-five as Turkey, but Smith’s platform also produced an incorrect application of Armageddon. In the 1980’s or thereabout an Adventist author penned a book titled, Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy? The author’s name is Donald Mansell, and the book is still available.

Počas rokov laodicejského adventizmu bolo mnoho adventistických teológov, kazateľov a autorov, ktorí sa zaoberali otázkou, či je Smithova aplikácia správna alebo nesprávna. Austrálsky kazateľ Louis Were, ktorý je už dávno zosnulý, strávil väčšinu svojej služby odporom voči Smithovmu falošnému prorockému modelu. Dôvodom jeho odporu nebolo iba to, že Smith napokon stotožnil kráľa, ktorý vo verši štyridsaťpäť prichádza k svojmu koncu, s Tureckom, ale Smithova platforma viedla aj k nesprávnej aplikácii Armagedonu. V osemdesiatych rokoch alebo približne v tom období adventistický autor napísal knihu s názvom Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy? Autor sa volá Donald Mansell a kniha je stále dostupná.

Mansell tracks the history leading up to World War One and World War Two showing that when both those wars were seen to be approaching the Adventist evangelists began to employ Smith’s false application of Turkey marching to literal Jerusalem as a sign of Armageddon and the end of the world. He demonstrates by church membership roles that as each of the wars approached many souls were brought into the membership of the Adventist church, based upon the evangelist’s prophetic emphasis drawn from Smith’s flawed view of Armageddon.

Mansell sleduje dejiny vedúce k prvej svetovej vojne a druhej svetovej vojne a ukazuje, že keď sa ukázalo, že sa obe tieto vojny približujú, adventistickí evanjelisti začali používať Smithovu falošnú aplikáciu postupu Turecka k doslovnému Jeruzalemu ako znamenia Armagedonu a konca sveta. Dokladá na základe členských záznamov cirkvi, že s približovaním sa každej z týchto vojen bolo do členstva Adventistickej cirkvi privedených mnoho duší na základe prorockého dôrazu evanjelistov, vychádzajúceho zo Smithovho chybného pohľadu na Armagedon.

When either war ended, and the flawed predictions were not fulfilled, the church lost more members than they had gained from the prophetic model that was constructed by Smith.

Keď sa ktorákoľvek z vojen skončila a chybné predpovede sa nenaplnili, cirkev stratila viac členov, než ich získala prostredníctvom prorockého modelu, ktorý vytvoril Smith.

Through Smith’s rejection of the foundational message of the Millerites, and his willingness to promote his private interpretation of verse thirty-six to forty-five of Daniel, Smith’s logic produced a prophetic model based upon current events.

Smithovým odmietnutím základného posolstva milleritov a jeho ochotou presadzovať svoj súkromný výklad veršov tridsaťšesť až štyridsaťpäť z Daniela vytvorila Smithova logika prorocký model založený na aktuálnych udalostiach.

In the argument between Smith and James White over the king who comes to his end in the last verse of Daniel eleven, James White presented a logic that succinctly represented Smith’s sandy prophetic foundation. White taught that “prophecy produces history, but history does not produce prophecy.”

V spore medzi Smithom a Jamesom Whiteom o kráľovi, ktorý prichádza k svojmu koncu v poslednom verši jedenástej kapitoly Daniela, James White predložil logiku, ktorá výstižne predstavovala Smithov piesčitý prorocký základ. White učil, že „proroctvo vytvára dejiny, ale dejiny nevytvárajú proroctvo.“

The evangelists of Adventism that worked before both wars employed the developing history to present Smith’s flawed prophetic model of Armageddon, and their work, which seemed so blessed leading up to the wars, produced a net loss when the prophetic model was demonstrated to be based upon a private interpretation.

Adventistickí evanjelisti, ktorí pôsobili pred oboma vojnami, využívali prebiehajúce dejiny na predkladanie Smithovho chybného prorockého modelu Armagedonu a ich dielo, ktoré sa v období pred vojnami zdalo byť tak požehnané, napokon prinieslo čistú stratu, keď sa ukázalo, že tento prorocký model bol založený na súkromnom výklade.

> Beware of false prophets, which come to you in sheep’s clothing, but inwardly they are ravening wolves. Ye shall know them by their fruits. Do men gather grapes of thorns, or figs of thistles? Even so every good tree bringeth forth good fruit; but a corrupt tree bringeth forth evil fruit. A good tree cannot bring forth evil fruit, neither can a corrupt tree bring forth good fruit. Every tree that bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Wherefore by their fruits ye shall know them. Matthew 7:15–20.

> Varujte sa falošných prorokov, ktorí prichádzajú k vám v ovčom rúchu, ale vo svojom vnútri sú draví vlci. Po ich ovocí ich poznáte. Či ľudia zbierajú hrozno z tŕnia alebo figy z bodľačia? Tak aj každý dobrý strom rodí dobré ovocie, ale zlý strom rodí zlé ovocie. Dobrý strom nemôže rodiť zlé ovocie, ani zlý strom nemôže rodiť dobré ovocie. Každý strom, ktorý nerodí dobré ovocie, vytínajú a hádžu do ohňa. A tak ich teda poznáte po ich ovocí. Matúš 7,15–20.

Smith’s willingness to promote a private prophetic model of the king in verse thirty-six bore the fruit of also creating an incorrect application of the sixth plague and Armageddon.

Smithova ochota presadzovať súkromný prorocký model kráľa vo verši tridsaťšesť priniesla ovocie aj v podobe vytvorenia nesprávnej aplikácie šiestej rany a Armagedonu.

> And the sixth angel poured out his vial upon the great river Euphrates; and the water thereof was dried up, that the way of the kings of the east might be prepared. And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Behold, I come as a thief. Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame. And he gathered them together into a place called in the Hebrew tongue Armageddon. Revelation 16:12–16.

> A šiesty anjel vylial svoju čašu na veľkú rieku Eufrat; a jej voda vyschla, aby sa pripravila cesta kráľom od východu slnka. A videl som troch nečistých duchov, podobných žabám, vychádzať z úst draka, z úst šelmy a z úst falošného proroka. Lebo sú to duchovia démonov, činiaci znamenia, ktorí vychádzajú ku kráľom zeme i celého sveta, aby ich zhromaždili do boja toho veľkého dňa všemohúceho Boha. Hľa, prichádzam ako zlodej. Blahoslavený, kto bdie a stráži si rúcho, aby nechodil nahý a aby nevideli jeho hanbu. A zhromaždil ich na miesto, ktoré sa po hebrejsky volá Armagedon. Zjavenie 16:12–16.

As we have previously pointed out, the sixth plague comes after the close of human probation, so the warning contained to keep your garments, must refer to a testing issue that occurs before Michael stands up and human probation closes and the first plague begins. The sixth plague identifies the activities of the dragon, the beast and the false prophet, who are the threefold union that comes together at the soon-coming Sunday law. That threefold union is Modern Rome, and the symbol that identifies and establishes the threefold union of Modern Rome, are the “robbers of thy people,” who “exalt themselves to establish the vision” and “fall.”

Ako sme už predtým poukázali, šiesta rana prichádza po skončení času milosti pre ľudstvo, takže výstraha obsiahnutá v slovách „stráž si rúcho svoje“ sa musí vzťahovať na skúšobnú otázku, ktorá nastáva predtým, než povstane Michael, uzavrie sa čas milosti pre ľudstvo a začne prvá rana. Šiesta rana označuje činnosť draka, šelmy a falošného proroka, ktorí tvoria trojité spojenectvo, zjednotené v čase čoskoro prichádzajúceho nedeľného zákona. Týmto trojitým spojenectvom je novodobý Rím a symbolom, ktorý toto trojité spojenectvo novodobého Ríma označuje a ustanovuje, sú „násilníci z tvojho ľudu“, ktorí sa „povyšujú, aby ustanovili videnie“, a „padnú“.

The warning of the sixth plague, when understood, allows a soul to keep his garments, but if it is rejected it leaves a soul naked, which is one of the five attributes of a Laodicean. The symbol that establishes that warning is the robbers of thy people, who exalt themselves and ultimately fall. Solomon said if God’s people do not have that vision, they perish.

Varovanie šiestej rany, ak je pochopené, umožňuje duši zachovať si svoje rúcho; ak je však odmietnuté, zanecháva dušu nahú, čo je jeden z piatich znakov Laodicejského. Symbolom, ktorý toto varovanie ustanovuje, sú násilníci z tvojho ľudu, ktorí sa vyvyšujú a napokon padajú. Šalamún povedal, že ak Boží ľud nemá toto videnie, hynie.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Kde niet videnia, ľud hynie; ale blažený je ten, kto zachováva zákon. Príslovia 29:18.

The Hebrew word “perish” means “to make naked”, and John recorded, “Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame.” Smith was wrong on the King of the North, and that false prophetic foundation allowed him to develop a prophetic application that, if accepted, produces nakedness, which is a symbol of the Laodiceans, who are spewed out of the mouth of the Lord.

Hebrejské slovo „zahynúť“ znamená „obnažiť“, a Ján zaznamenal: „Blahoslavený, kto bdie a stráži svoje rúcho, aby nechodil nahý a nevideli jeho hanbu.“ Smith sa mýlil v otázke Severného kráľa a tento falošný prorocký základ mu umožnil rozvinúť prorockú aplikáciu, ktorá, ak je prijatá, vedie k nahote, čo je symbol Laodicejčanov, ktorí sú vypľutí z úst Pána.

Smith had no problem arguing his new false identification of the King of the North against the prophetess’ husband James White. Adventist historians, and Sister White, address their famous disagreement. Ellen White rebuked both her husband and Smith for allowing their difference of opinion on who was represented by the king of the north in Daniel eleven, to be put into the public domain. In the very first Adventist publication after the Great Disappointment of 1844, James White wrote:

Smith nemal nijaký problém obhajovať svoju novú falošnú identifikáciu kráľa severu proti Jamesovi Whiteovi, manželovi prorokyne. Adventistickí historici, ako aj sestra Whiteová, sa zaoberajú ich slávnym sporom. Ellen Whiteová pokarhala svojho manžela i Smitha za to, že dovolili, aby sa ich rozdielny názor na to, koho predstavuje kráľ severu v Danielovi jedenástej kapitole, dostal na verejnosť. V úplne prvej adventistickej publikácii po Veľkom sklamaní roku 1844 James White napísal:

> “That Jesus rose up, and shut the door, and came to the Ancient of days, to receive his kingdom, at the 7th month, 1844, I fully believe. See Luke 13:25; Matthew 25:10; Daniel 7:13,14. But the standing up of Michael, Daniel 12:1, appears to be another event, for another purpose. His rising up in 1844, was to shut the door, and come to his Father, to receive his kingdom, and power to reign; but Michael’s standing up, is to manifest his kingly power, which he already has, in the destruction of the wicked, and in the deliverance of his people. Michael is to stand up at the time that the last power in chapter 11, comes to his end, and none to help him. This power is the last that treads down the true church of God: and as the true church is still trodden down, and cast out by all christendom, it follows that the last oppressive power has not ‘come to his end;’ and Michael has not stood up. This last power that treads down the saints is brought to view in Revelation 13:11-18. His number is 666.” James White, A Word to the Little Flock, 8.

> „Že Ježiš vstal, zavrel dvere a prišiel k Starodávnemu dňov, aby prijal svoje kráľovstvo, v 7. mesiaci roku 1844, tomu úplne verím. Pozri Lukáš 13:25; Matúš 25:10; Daniel 7:13,14. Avšak postavenie sa Michaela, Daniel 12:1, sa zdá byť inou udalosťou, na iný účel. Jeho povstanie v roku 1844 bolo preto, aby zavrel dvere a prišiel k svojmu Otcovi, aby prijal svoje kráľovstvo a moc kraľovať; no Michaelovo postavenie sa má zjaviť jeho kráľovskú moc, ktorú už má, v zničení bezbožných a vo vyslobodení svojho ľudu. Michael sa má postaviť v tom čase, keď posledná moc v 11. kapitole príde ku svojmu koncu a nebude mu nikoho na pomoc. Táto moc je posledná, ktorá pošliapava pravú Božiu cirkev; a keďže pravá cirkev je ešte stále pošliapavaná a vyvrhovaná celým kresťanstvom, z toho vyplýva, že posledná utláčajúca moc ešte „neprišla ku svojmu koncu“; a Michael sa ešte nepostavil. Táto posledná moc, ktorá pošliapava svätých, je predstavená v Zjavení 13:11-18. Jej číslo je 666.“ James White, A Word to the Little Flock, 8.

When Smith introduced his so-called “new light” on the subject of “the last power in Daniel chapter eleven,” James White saw Smith’s application, not as new light, but as an attack upon the foundations. The controversy of Rome as the king of the north in Daniel eleven that took place between Uriah Smith and James White possesses specific attributes, that as students of prophecy, we are to bring together with the other controversies of Adventist history concerning the symbol of Rome.

Keď Smith predstavil svoje takzvané „nové svetlo“ na tému „poslednej mocnosti v jedenástej kapitole Daniela“, James White v Smithovej aplikácii nevidel nové svetlo, ale útok na základy. Spor o Rím ako kráľa severu v Danielovi 11, ktorý sa odohral medzi Uriášom Smithom a Jamesom Whitom, má určité špecifické črty, ktoré máme ako študenti proroctva dať do súvislosti s ostatnými spormi adventistických dejín týkajúcimi sa symbolu Ríma.

One of those attributes is the introduction of a private interpretation. Another attribute is that the application of the private interpretation requires a wresting of simple grammar, for Smith not only disregarded that every prophetic attribute in verse thirty-six addresses Rome, but he disregarded that the grammatical structure demands that the king of verse thirty-six must be the same king as represented in the previous passage.

Jedným z týchto znakov je zavedenie súkromného výkladu. Ďalším znakom je, že uplatnenie súkromného výkladu si vyžaduje prekrúcanie jednoduchej gramatiky, lebo Smith nielenže prehliadol, že každý prorocký znak v tridsiatom šiestom verši sa vzťahuje na Rím, ale prehliadol aj to, že gramatická stavba vyžaduje, aby kráľ v tridsiatom šiestom verši bol tým istým kráľom, aký je predstavený v predchádzajúcej stati.

Another is that the private interpretation was a rejection of foundational truths. Another is that it represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy. Another characteristic is that the first flawed idea concerning Rome will lead to a prophetic model that disallows a person from keeping his garments as they approach the close of human probation. Another was the willingness to promote his private interpretation publicly. Another is that the private interpretation is invariably identified as new light. All of these attributes are represented within the current discussion of the “robbers of thy people.”

Ďalšou je, že súkromný výklad bol odmietnutím základných právd. Ďalšou je, že predstavuje odmietnutie autority Ducha proroctva. Ďalšou charakteristikou je, že prvá chybná predstava týkajúca sa Ríma povedie k prorockému modelu, ktorý človeku neumožňuje zachovať si svoje rúcha, keď sa približuje uzáver ľudskej doby milosti. Ďalšou bola ochota verejne presadzovať svoj súkromný výklad. Ďalšou je, že súkromný výklad je bez výnimky označovaný za nové svetlo. Všetky tieto znaky sú obsiahnuté v súčasnej diskusii o „lupičoch z tvojho ľudu“.

When the last controversy of Rome, which was typified by the first controversy of Rome identifying the “robbers of thy people,” is brought together with the prophetic line of Uriah Smith’s and James White’s controversy we will see that one class will be building their prophetic model upon a private interpretation, which rejects foundational truth.

Keď sa posledný spor Ríma, ktorý bol predobrazený prvým sporom Ríma identifikujúcim „lupičov tvojho ľudu“, spojí s prorockou líniou sporu Uriáša Smitha a Jamesa Whitea, uvidíme, že jedna skupina bude budovať svoj prorocký model na súkromnom výklade, ktorý odmieta základnú pravdu.

The rejection of the foundational truths automatically represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy, which so soundly defends those foundational truths. That class will also be willing to present their view publicly, regardless of any concerns that may be raised about the impact the teaching might have upon God’s people around the globe.

Odmietnutie základných právd automaticky predstavuje odmietnutie autority Ducha proroctva, ktorý tieto základné pravdy tak presvedčivo obhajuje. Táto skupina bude takisto ochotná verejne predkladať svoj názor bez ohľadu na akékoľvek obavy, ktoré môžu byť vyjadrené v súvislosti s vplyvom, aký by toto učenie mohlo mať na Boží ľud po celom svete.

Immediately after 1844, in the first generation of Adventism, another controversy about Rome was introduced. That controversy continued to be agitated, until the false view was accepted in the third generation of Adventism. We will consider the controversy of the “daily” as the fourth of six lines we are now considering in the model of line upon line.

Bezprostredne po roku 1844, v prvej generácii adventizmu, bol zavedený ďalší spor o Rím. Tento spor sa ďalej rozvíril, až kým nebol v tretej generácii adventizmu prijatý nesprávny názor. Spor o „každodennú obeť“ budeme považovať za štvrtú zo šiestich línií, ktoré teraz zvažujeme v modeli riadok na riadok.

But before we take up the fourth line of the controversies of Rome, it needs to be remembered that in the previous article, when we were addressing verse ten of Daniel chapter eleven, we stated “Verse ten also directly connects the “seven times” of Leviticus twenty-six to the hidden history, but that line of truth is outside what we are here setting forth.”

No skôr než sa budeme zaoberať štvrtou líniou sporov Ríma, je potrebné pripomenúť, že v predchádzajúcom článku, keď sme sa venovali desiatemu veršu jedenástej kapitoly Daniela, uviedli sme: „Aj desiaty verš priamo spája „sedem časov“ z 3. Mojžišovej dvadsiatej šiestej kapitoly so skrytými dejinami, no táto línia pravdy presahuje rámec toho, čo tu predkladáme.“

Uriah Smith was the leader in rejecting the seven times in 1863. He had rejected the increase of knowledge upon that subject that was presented in the articles on the subject, penned by Hiram Edson and published in the Review in 1856. The implications of Smith being associated with a movement that presented the seven times, but who thereafter rejected an increase of knowledge upon that very subject is also outside of the subject of the characteristics of Smith’s introduction of what he claimed was new light on the subject of the king of the north, but when we conclude our overview of the line of the Adventist controversies of Rome, we will return to both the significance of verse ten of chapter eleven of Daniel, and also what is represented by Smith’s rejection of the Laodicean message that arrived in 1856 with the increase of knowledge on the seven times.

Uriáš Smith bol v roku 1863 vedúcou osobnosťou pri odmietnutí siedmich časov. Odmietol nárast poznania o tomto predmete, ktorý bol predložený v článkoch na túto tému, napísaných Hiramom Edsonom a uverejnených v Review v roku 1856. Dôsledky toho, že Smith bol spojený s hnutím, ktoré predkladalo siedmich časov, no následne odmietol nárast poznania práve o tomto predmete, takisto presahujú rámec témy charakteristík Smithovho zavedenia toho, čo označoval za nové svetlo o predmete kráľa severu; avšak keď uzavrieme náš prehľad línie adventistických sporov o Rím, vrátime sa tak k významu desiateho verša jedenástej kapitoly Danielovej knihy, ako aj k tomu, čo predstavuje Smithovo odmietnutie laodicejského posolstva, ktoré prišlo v roku 1856 spolu s nárastom poznania o siedmich časoch.

> “Our faith in reference to the messages of the first, second, and third angels was correct. The great waymarks we have passed are immovable. Although the hosts of hell may try to tear them from their foundation, and triumph in the thought that they have succeeded, yet they do not succeed. These pillars of truth stand firm as the eternal hills, unmoved by all the efforts of men combined with those of Satan and his host. We can learn much, and should be constantly searching the Scriptures to see if these things are so.” Evangelism, 223.

> „Naša viera vo vzťahu k posolstvám prvého, druhého a tretieho anjela bola správna. Veľké medzníky, ktorými sme prešli, sú neotrasiteľné. Hoci sa ich zástupy pekla môžu usilovať vytrhnúť z ich základu a víťazoslávne sa domnievať, že sa im to podarilo, predsa sa im to nedarí. Tieto stĺpy pravdy stoja pevne ako večné vrchy, nepohnuté všetkým úsilím ľudí spojeným s úsilím satana a jeho zástupov. Môžeme sa mnohému naučiť a mali by sme neustále skúmať Písma, aby sme videli, či je to tak.“ Evanjelizácia, 223.

> “The great waymarks of truth, showing us our bearings in prophetic history, are to be carefully guarded, lest they be torn down, and replaced with theories that would bring confusion rather than genuine light.” Selected Messages, book 2, 101, 102.

> „Veľké medzníky pravdy, ktoré nám ukazujú naše postavenie v prorockých dejinách, treba starostlivo chrániť, aby neboli strhnuté a nahradené teóriami, ktoré by priniesli skôr zmätok než pravé svetlo.“ Selected Messages, kniha 2, 101, 102.

> “At this time many efforts will be made to unsettle our faith in the sanctuary question; but we must not waver. Not a pin is to be moved from the foundations of our faith. Truth is still truth. Those who become uncertain will drift into erroneous theories, and will finally find themselves infidel in regard to the past evidence we have had of what is truth. The old waymarks must be preserved, that we lose not our bearings.” Manuscript Releases, volume 1, 55

> „V tomto čase bude vynaložené mnohé úsilie, aby sa otriasla naša viera v otázku svätyne; no nesmieme kolísať. Ani špendlík sa nesmie pohnúť zo základov našej viery. Pravda je stále pravdou. Tí, ktorí sa stanú neistými, budú unášaní do bludných teórií a napokon sa ocitnú ako neveriaci vzhľadom na minulé dôkazy, ktoré sme mali o tom, čo je pravda. Staré medzníky musia byť zachované, aby sme nestratili správny smer.“ Manuscript Releases, zväzok 1, 55

Back to Articles