Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twelve

Kniha Daniel – stodvanásť

Unveiling the Prophetic Symbolism of Ishmael: From Archer to Sealer of the 144,000

Odhalenie prorockej symboliky Izmaela: od lukostrelca k zapečaťovateľovi 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:20.

> A Boh bol bol s chlapcom; a rástol a býval na púšti a stal sa strelcom z luku. 1. Mojžišova 21,20.

Ishmael became an archer, which is a symbol of warfare, and a symbol of the executive judgment which is brought against Rome.

Izmael sa stal lukostrelcom, čo je symbol bojovania a symbol vykonávajúceho súdu, ktorý je privedený proti Rímu.

> The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:28, 29.

> Hlas tých, čo utekajú a unikli z krajiny Babylonu, aby oznámili na Sione pomstu Hospodina, nášho Boha, pomstu za jeho chrám. Zhromaždite lukostrelcov proti Babylonu; všetci, ktorí napínate luk, rozložte sa okolo neho táborom; nech z neho nikto neunikne. Odplaťte jej podľa jej skutku; podľa všetkého, čo učinila, učiňte jej; lebo sa pyšne pozdvihla proti Hospodinovi, proti Svätému Izraelovmu. Jeremiáš 50:28, 29.

The archers recompense Babylon according to her work, and that recompense begins at the soon-coming Sunday law, with the second voice of Revelation chapter eighteen, when the progressive executive judgment of Babylon begins.

Strelci odplácajú Babylonu podľa jej skutku a toto odplatenie sa začína pri čoskoro prichádzajúcom nedeľnom zákone, s druhým hlasom osemnástej kapitoly Zjavenia, keď sa začína postupný vykonávací súd nad Babylonom.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. How much she hath glorified herself, and lived deliciously, so much torment and sorrow give her: for she saith in her heart, I sit a queen, and am no widow, and shall see no sorrow. Revelation 18:4–7.

> A počul som iný hlas z neba, ktorý hovoril: Vyjdite z nej, ľud môj, aby ste nemali účasť na jej hriechoch a aby ste neprijali z jej rán. Lebo jej hriechy dosiahli až po nebo a Boh sa rozpamätal na jej neprávosti. Odplaťte jej tak, ako ona odplatila vám, a zdvojnásobte jej dvojnásobne podľa jej skutkov; do kalicha, ktorý naplnila, nalejte jej dvojnásobne. O koľko sa oslavovala a v prepychu žila, o toľko jej dajte trápenia a smútku; lebo vo svojom srdci hovorí: Sedím ako kráľovná, nie som vdova a smútok nikdy neuvidím. Zjavenie 18:4–7.

Ishmael and his mother Hagar had been restrained from inheriting the right of the first born, and were cast out. Thus, jealousy became the prophetic motivation of Islam, and warfare their prophetic occupation. The first mention includes the restraint imposed upon Ishmael and his mother by Sarah, and their “restraint” became a primary prophetic characteristic of Islam throughout God’s Word, and history. Ishmael’s descendants were to be wild men, whose hand was against every man, and their wild attribute is represented by the wild Arabian ass, of the horse family. Thus, the Islamic warfare of the first and second woes, is represented as warriors riding upon angry horses.

Išmael a jeho matka Hagar boli zadržaní od dedenia práva prvorodeného a boli vyhnaní. Tak sa žiarlivosť stala prorockou pohnútkou islamu a vojna jeho prorockým zamestnaním. Prvá zmienka zahŕňa obmedzenie uložené Išmaelovi a jeho matke Sárou a ich „zadržanie“ sa stalo hlavnou prorockou charakteristikou islamu v celom Božom slove i v dejinách. Potomkovia Išmaela mali byť divokými mužmi, ktorých ruka bude proti každému človeku, a ich divoká povaha je znázornená divokým arabským oslom z čeľade koňovitých. Preto je islamské bojovanie prvého a druhého beda zobrazené ako bojovníci jazdiaci na rozvášnených koňoch.

Islam is the message of the latter rain, and it is only fitting that the three woes represent three specific prophetic lines, for the methodology of the latter rain is “line upon line.” When the prophetic characteristics of the first two lines are brought together, they establish the line of the third woe. All three prophetic lines illustrate the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Those three lines represent the period of the pouring out of the latter rain, for the latter rain began to sprinkle when the third Woe arrived on September 11, 2001.

Islam je posolstvom neskorého dažďa a je len primerané, že tri beda predstavujú tri špecifické prorocké línie, lebo metodológiou neskorého dažďa je „riadok na riadok“. Keď sa prorocké charakteristiky prvých dvoch línií spoja, ustanovujú líniu tretieho beda. Všetky tri prorocké línie znázorňujú obdobie pečatenia sto štyridsaťštyritisíc. Tieto tri línie predstavujú obdobie vyliatia neskorého dažďa, lebo neskorý dážď začal kropiť, keď tretie beda prišlo 11. septembra 2001.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Neskorý dážď má zostúpiť na Boží ľud. Mocný anjel má zostúpiť z neba a celá zem má byť osvietená jeho slávou.“ Review and Herald, 21. apríla 1891.

The period of the sealing was also represented by the period that began on August 11, 1840 and ended with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time was also represented in Habakkuk chapter two. The Millerite history fulfilled Habakkuk chapter two, and in so doing it began when the angel descended on August 11, 1840, and it ended when the third angel arrived on October 22, 1844.

Obdobie pečatenia bolo takisto znázornené obdobím, ktoré sa začalo 11. augusta 1840 a skončilo príchodom tretieho anjela 22. októbra 1844. Toto časové obdobie bolo takisto znázornené v druhej kapitole Habakuka. Milleritské dejiny naplnili druhú kapitolu Habakuka, a tým sa začali, keď anjel zostúpil 11. augusta 1840, a skončili sa, keď tretí anjel prišiel 22. októbra 1844.

Habakkuk chapter two identifies that at the end of the vision, the vision would “speak.” In verse three of Revelation chapter ten, the angel cried (spoke) with a loud voice, and on October 22, 1844 the same angel swore (spoke) that “time should be no longer.” Habakkuk’s watchman in verse one of chapter two, is located at August 11, 1840, for it is then that the watchmen lift up their voices.

Druhá kapitola Abakuka uvádza, že na konci videnia bude toto videnie „hovoriť“. V treťom verši desiatej kapitoly Zjavenia anjel zvolal (hovoril) mocným hlasom a 22. októbra 1844 ten istý anjel prisahal (hovoril), že „času už viac nebude“. Abakukov strážca v prvom verši druhej kapitoly sa nachádza pri dátume 11. august 1840, lebo práve vtedy strážcovia pozdvihujú svoj hlas.

In the rebellion of 1888, which Sister White identifies as representing the angel of Revelation eighteen that was to lighten the earth with His glory, the watchmen (Jones and Waggoner) lifted up their “voices” as a trumpet, to show God’s people their transgressions, for their message was the message to Laodicea. On September 11, 2001, which was typified by the history of 1888, the Lord led His last day people back to Jeremiah’s old paths, where the watchmen were not hearkened to. The descent of the angel marks the prophetic arrival of the watchmen.

Pri vzbure roku 1888, ktorú sestra Whiteová označuje za predstavujúcu anjela zo zjavenia osemnástej kapitoly, ktorý mal osvietiť zem svojou slávou, strážcovia (Jones a Waggoner) pozdvihli svoje „hlasy“ ako trúbu, aby ukázali Božiemu ľudu jeho priestupky, lebo ich posolstvo bolo posolstvom pre Laodiceu. Dňa 11. septembra 2001, ktorý bol predobrazene zobrazený dejinami roku 1888, Pán viedol svoj ľud posledných dní späť k starým chodníkom Jeremiáša, kde strážcov nepočúvali. Zostúpenie anjela označuje prorocký príchod strážcov.

The “voice” that arrived on August 11, 1840, was delivered through the watchmen, and Jeremiah was told that if he would return to his faith and trust in God after his disappointment that he would become God’s mouth. When the vision that had tarried finally arrived on October 22, 1844, it “spoke.” The period of Habakkuk chapter two, which was fulfilled in Millerite history, illustrates the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

„Hlas“, ktorý prišiel 11. augusta 1840, bol sprostredkovaný prostredníctvom strážcov, a Jeremiášovi bolo povedané, že ak sa po svojom sklamaní vráti k svojej viere a dôvere v Boha, stane sa Božími ústami. Keď videnie, ktoré sa bolo zdržalo, napokon prišlo 22. októbra 1844, „prehovorilo“. Obdobie druhej kapitoly Habakuka, ktoré sa naplnilo v milleritských dejinách, znázorňuje obdobie zapečaťovania sto štyridsaťštyri tisíc.

It is essential, to recognize that August 11, 1840 through to October 22, 1844, illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is the period where the latter rain is poured out. It is essential for the latter rain message is to be identified by the methodology of “line upon line.” The special period which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand is repeatedly represented in the prophetic lines, and this is so in Habakkuk two, which Sister White directly identifies as being fulfilled in Millerite history. She also repeatedly teaches that Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Je nevyhnutné rozpoznať, že obdobie od 11. augusta 1840 do 22. októbra 1844 znázorňuje zapečaťovanie sto štyridsiatich štyroch tisíc, čo je obdobie, v ktorom je vyliaty neskorý dážď. Je to nevyhnutné, lebo posolstvo neskorého dažďa má byť určené metodológiou „riadok na riadok“. Osobitné obdobie, ktoré je zapečaťovaním sto štyridsiatich štyroch tisíc, je opakovane znázornené v prorockých líniách, a tak je to aj v druhej kapitole Habakuka, ktorú sestra Whiteová priamo označuje za naplnenú v milleritskej histórii. Ona tiež opakovane učí, že milleritská história sa opakuje v dejinách sto štyridsiatich štyroch tisíc.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> „S proroctvami, ktoré pokladali za vzťahujúce sa na čas druhého príchodu, bolo prepletené poučenie osobitne prispôsobené ich stavu neistoty a napätého očakávania a povzbudzujúce ich, aby trpezlivo čakali vo viere, že to, čo je teraz ich rozumu nejasné, bude v príhodnom čase objasnené.“

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> „Medzi týmito proroctvami bolo aj to z Habakuka 2,1–4: ‚Postavím sa na svoju stráž a postavím sa na vežu a budem vyzerať, aby som videl, čo mi povie a čo odpoviem, keď budem karhaný. A Hospodin mi odpovedal a riekol: Zapíš videnie a zreteľne ho vyznač na tabule, aby ten, kto ho číta, mohol bežať. Lebo videnie je ešte na určený čas, ale na konci prehovorí a nesklame; ak aj mešká, čakaj naň, lebo určite príde, nebude meškať. Hľa, ten, koho duša sa povyšuje, nie je vo svojom vnútri úprimný; ale spravodlivý bude žiť svojou vierou.‘“

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. . . . The just shall live by his faith.’

> „Už v roku 1842 usmernenie dané v tomto proroctve, aby sa „napísalo videnie a zreteľne vyznačilo na tabule, aby ten, kto ho číta, mohol bežať“, podnietilo Charlesa Fitcha k príprave prorockej mapy na znázornenie videní Daniela a Zjavenia. Vydanie tejto mapy sa pokladalo za naplnenie príkazu daného Habakukovi. Nikto si však vtedy nevšimol, že v tom istom proroctve je predstavené zdanlivé oneskorenie pri uskutočnení videnia — čas meškania. Po sklamaní sa tento text Písma zdal veľmi významný: „Lebo videnie je ešte na určený čas, ale na konci prehovorí a nesklame; keby aj meškalo, čakaj naň, lebo určite príde, nebude meškať.... Spravodlivý bude žiť zo svojej viery.“

> “A portion of Ezekiel’s prophecy also was a source of strength and comfort to believers: ‘The word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God. . . . The days are at hand, and the effect of every vision. . . . I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged.’ ‘They of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of My words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done.’ Ezekiel 12:21–25, 27, 28.” The Great Controversy, 391–393.

> „Časť Ezechielovho proroctva bola pre veriacich tiež zdrojom sily a útechy: ‚Stalo sa ku mne slovo Hospodinovo: Syn človeka, čo je to za príslovie, ktoré máte v izraelskej krajine a ktoré hovorí: Dni sa vlečú a každé videnie zlyháva? Preto im povedz: Takto vraví Pán, Hospodin.... Dni sú blízko a splnenie každého videnia.... Ja prehovorím a slovo, ktoré vyslovím, sa splní; už sa nebude viac odkladať.‘ ‚Dom Izraela hovorí: Videnie, ktoré vidí, sa týka mnohých budúcich dní, a prorokuje o časoch, ktoré sú ďaleko. Preto im povedz: Takto vraví Pán, Hospodin: Nijaké z mojich slov sa už viac nebude odkladať, ale slovo, ktoré som vyslovil, sa splní.‘ Ezechiel 12:21–25, 27, 28.“ Veľký spor, 391–393.

The Millerites not only saw themselves fulfilling the parable of the ten virgins, and Habakkuk chapter two, but they were also led to see that the history where they were fulfilling these prophecies, was also Ezekiel’s identification of that very same history, where “the effect of every vision,” was to be fulfilled. The line of history that represents the sealing of the one hundred and forty-four thousand is where the effect of every vision is fulfilled!

Milleriti nielenže videli, že napĺňajú podobenstvo o desiatich pannách a druhú kapitolu Habakuka, ale boli tiež vedení k tomu, aby pochopili, že dejiny, v ktorých napĺňali tieto proroctvá, sú zároveň Ezechielovým označením tých istých dejín, v ktorých sa malo naplniť „splnenie každého videnia“. Časová línia dejín, ktorá predstavuje spečatenie sto štyridsaťštyritisíc, je miestom, kde sa napĺňa splnenie každého videnia!

The lines which represent the period of the latter rain and the sealing of the one hundred and forty-four thousand are brought together to establish that prophetic history invariably possess the signature of Alpha and Omega.

Čiary, ktoré predstavujú obdobie neskorého dažďa a zapečatenia sto štyridsiatich štyroch tisíc, sú privedené dohromady, aby preukázali, že prorocké dejiny nevyhnutne nesú podpis Alfa a Omega.

Millerite history begins with the voice of the angel of Revelation ten, and ends with the same voice. September 11, 2001 begins with the first voice of Revelation chapter eighteen, and ends with the second voice of Revelation chapter eighteen. Habakkuk chapter two, begins with the voice of the watchmen, and ends with the voice of Jeremiah’s watchman. The first woe begins with Mohammed, and ends with Mohammed II. The second woe begins with the release of the four angels of Islam and ends with the restraint of Islam.

Dejiny milleritského hnutia sa začínajú hlasom anjela zo zjavenia desať a končia tým istým hlasom. 11. september 2001 sa začína prvým hlasom zo zjavenia osemnásť a končí druhým hlasom zo zjavenia osemnásť. Habakuk druhá kapitola sa začína hlasom strážcov a končí hlasom Jeremiášovho strážcu. Prvé beda sa začína Mohamedom a končí Mohamedom II. Druhé beda sa začína uvoľnením štyroch anjelov islamu a končí zadržaním islamu.

The methodology that is the latter rain is Isaiah’s “line upon line” methodology, and the lines that are brought together to identify and establish the message of the latter rain invariably contain the signature of Alpha and Omega. The first woe of Revelation chapter nine, begins with Mohammed and ends with Mohammed II. The period is divided into two types of warfare, the first being disorganized attacks upon Rome that began in earnest with Abubakar, and then a period of one hundred and fifty years where the first organized warfare of Islam was accomplished.

Metodológia, ktorá je neskorým dažďom, je Izaiášovou metodológiou „riadok na riadok“ a riadky, ktoré sa spájajú, aby určili a ustanovili posolstvo neskorého dažďa, nevyhnutne obsahujú podpis Alfy a Omegy. Prvé beda z deviatej kapitoly Zjavenia sa začína Mohamedom a končí Mohamedom II. Toto obdobie je rozdelené na dva druhy vojny: prvým sú neorganizované útoky proti Rímu, ktoré sa naplno začali za Abú Bakra, a potom nasleduje obdobie sto päťdesiatich rokov, počas ktorého sa uskutočnilo prvé organizované vedenie vojny islamu.

The one hundred and fifty years is represented by the time prophecy of “five months”. The second woe also possesses a time prophecy which is three hundred and ninety-one years and fifteen days. Therefore, since the prophetic structure of the first and second woes identify the ending with the beginning, it contains a division between the sealing, and a specific period of time, The sealing process is represented at the beginning of the history of the first woe, and it is represented at the ending of the second woe.

Sto päťdesiat rokov je znázornených časovým proroctvom „piatich mesiacov“. Aj druhé beda obsahuje časové proroctvo, ktoré trvá tristo deväťdesiatjeden rokov a pätnásť dní. Preto, keďže prorocká štruktúra prvého a druhého beda stotožňuje koniec so začiatkom, obsahuje rozdelenie medzi pečatením a určitým časovým obdobím. Proces pečatenia je znázornený na začiatku dejín prvého beda a je znázornený na konci druhého beda.

What follows the sealing of verse four, in the first woe, is the “five months” (one hundred and fifty years). The five months is identified twice, once in verse five and again in verse ten. What precedes the sealing process of August 11, 1840 to October 22, 1844 in the second woe is the prophecy of the “hour, day, month, and year” (three hundred and ninety-one years and fifteen days), of verse fifteen. Together in one continuous line the fifth and sixth trumpets begin and end with an illustration of the sealing process.

To, čo nasleduje po zapečatení vo štvrtom verši, v prvom beda, je „päť mesiacov“ (sto päťdesiat rokov). Tých päť mesiacov je určených dvakrát, raz v piatom verši a opäť v desiatom verši. To, čo predchádza procesu zapečaťovania od 11. augusta 1840 do 22. októbra 1844 v druhom beda, je proroctvo o „hodine, dni, mesiaci a roku“ (tristo deväťdesiatjeden rokov a pätnásť dní) z pätnásteho verša. Spolu v jednej súvislej línii piata a šiesta trúba začínajú i končia znázornením procesu zapečaťovania.

As two lines, applied “line upon line” they identify a beginning and ending marked by Mohammed the first and Mohammed the second. “Line upon line,” they identify two distinct periods in each line, that is produced by each line possessing a time prophecy. In the history of the first woe, Islam was to “hurt” Rome, and in the second woe, it was to “kill” Rome. The first woe was a warfare of spears, swords and arrows, and the second woe introduced gunpowder as the weaponry.

Ako dve čiary, použité „riadok na riadok“, označujú začiatok a koniec vyznačený Mohamedom prvým a Mohamedom druhým. „Riadok na riadok“ označujú dve odlišné obdobia v každej čiare, čo vzniká tým, že každá čiara obsahuje časové proroctvo. V dejinách prvého beda mal islam „ubližovať“ Rímu a v druhom bede ho mal „zabiť“. Prvé beda bolo vojnou oštepov, mečov a šípov a druhé beda zaviedlo ako výzbroj pušný prach.

> “VERSE 10. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. 11. And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> „VERŠ 10. A mali chvosty podobné škorpiónom a v ich chvostoch boli žihadlá; a ich moc bola škodiť ľuďom päť mesiacov. 11. A mali nad sebou kráľa, ktorým je anjel priepasti; jeho meno po hebrejsky je Abaddon, ale po grécky má meno Apollyon.“

> “Thus far, Keith has furnished us with illustrations of the sounding of the first five trumpets. But we must now take leave of him, and proceed to the application of the new feature of the prophecy here introduced; namely, the prophetic periods.

> „Doteraz nám Keith poskytol ilustrácie zaznievania prvých piatich trúb. Teraz sa však s ním musíme rozlúčiť a pristúpiť k aplikácii nového prvku proroctva, ktorý je tu uvedený; totiž prorockých období.

> “Their Power Was to Hurt Men Five Months.—1. The question arises, What men were they to hurt five months?—Undoubtedly the same they were afterward to slay (see verse 15); ‘The third part of men,’ or third of the Roman empire,—the Greek division of it.

> „Ich moc bola škodiť ľuďom päť mesiacov.—1. Vynára sa otázka: Ktorým ľuďom mali päť mesiacov škodiť?—Nepochybne tým istým, ktorých mali neskôr zabiť (pozri verš 15): ‚tretej časti ľudí,‘ čiže tretej časti Rímskej ríše,—jej gréckemu oddeleniu.

> “2. When were they to begin their work of torment? The 11th verse answers the question.

> „2. Kedy mali začať svoje dielo mučenia? Na túto otázku odpovedá 11. verš.

> “(1) ‘They had a king over them.’ From the death of Mohammed until near the close of the thirteenth century, the Mohammedans were divided into various factions under several leaders, with no general civil government extending over them all. Near the close of the thirteenth century, Othman founded a government which has since been known as the Ottoman government, or empire, which grew until it extended over all the principal Mohammedan tribes, consolidating them into one grand monarchy.

> „(1) ‚Mali nad sebou kráľa.‘ Od smrti Mohameda až takmer do konca trinásteho storočia boli mohamedáni rozdelení na rozličné frakcie pod viacerými vodcami, bez všeobecnej občianskej vlády, ktorá by sa vzťahovala na nich všetkých. Takmer ku koncu trinásteho storočia Othman založil vládu, ktorá je odvtedy známa ako osmanská vláda alebo ríša a ktorá rástla, až sa rozšírila nad všetky hlavné mohamedánske kmene a zjednotila ich do jednej veľkej monarchie.

> “(2) The character of the king. ‘Which is the angel of the bottomless pit.’ An angel signifies a messenger, a minister, either good or bad, and not always a spiritual being. ‘The angel of the bottomless pit,’ or chief minister of the religion which came from thence when it was opened. That religion is Mohammedanism, and the sultan is its chief minister. ‘The Sultan, or grand Seignior, as he is indifferently called, is also Supreme Caliph, or high priest, uniting in his person the highest spiritual dignity with the supreme secular authority.’—World As It Is, p.361.

> „(2) Povaha kráľa. ‚Ktorý je anjelom priepasti.‘ Anjel označuje posla, služobníka, či už dobrého alebo zlého, a nie vždy duchovnú bytosť. ‚Anjel priepasti,‘ čiže hlavný služobník náboženstva, ktoré odtiaľ vyšlo, keď bola otvorená. Tým náboženstvom je mohamedanizmus a sultán je jeho hlavným služobníkom. ‚Sultán, alebo veľký Seignior, ako sa bez rozdielu nazýva, je zároveň aj najvyšším kalifom, čiže veľkňazom, spájajúc vo svojej osobe najvyššiu duchovnú dôstojnosť s najvyššou svetskou mocou.‘ — World As It Is, s. 361.

> “(3) His name. In Hebrew, ‘Abaddon,’ the destroyer; in Greek, ‘Apollyon,’ one that exterminates, or destroys. Having two different names in two languages, it is evident that the character, rather than the name of the power, is intended to be represented. If so, as expressed in both languages, he is a destroyer. Such has always been the character of the Ottoman government.

> „(3) Jeho meno. Po hebrejsky ‚Abaddon‘, ničiteľ; po grécky ‚Apollyon‘, ten, ktorý hubí alebo ničí. To, že má dve odlišné mená v dvoch jazykoch, zjavne ukazuje, že zámerom je predstaviť skôr charakter tejto moci než jej meno. Ak je to tak, potom je v oboch jazykoch vyjadrený ako ničiteľ. Taký bol vždy charakter osmanskej vlády.״

> “But when did Othman make his first assault on the Greek empire?—According to Gibbon, Decline and Fall, etc., ‘Othman first entered the territory of Nicomedia on the 27th day of July, 1299.’

> „Kedy však Othman podnikol svoj prvý útok na grécke impérium? — Podľa Gibbona, Decline and Fall, atď., ‚Othman prvý raz vstúpil na územie Nikomédie 27. júla 1299.‘“

> “The calculations of some writers have gone upon the supposition that the period should begin with the foundation of the Ottoman empire; but this is evidently an error; for they were not only to have a king over them, but were to torment men five months. But the period of torment could not begin before the first attack of the tormentors, which was, as above stated, July 27, 1299.

> „Výpočty niektorých pisateľov vychádzali z predpokladu, že toto obdobie sa má začať založením Osmanskej ríše; to je však zjavne omyl; lebo nielenže mali mať nad sebou kráľa, ale mali aj päť mesiacov trápiť ľudí. Obdobie trápenia sa však nemohlo začať pred prvým útokom tých, ktorí trápili, čo bolo, ako už bolo uvedené vyššie, 27. júla 1299.

> “The calculation which follows, founded on this starting-point, was made and published in a work entitled, Christ’s Second Coming, etc., by J. Litch, in 1838.

> „Výpočet, ktorý nasleduje a je založený na tomto východisku, bol vykonaný a uverejnený v diele nazvanom Druhý príchod Krista atď., od J. Litcha, roku 1838.

> “‘And their power was to hurt men five months.’ Thus far their commission extended, to torment by constant depredations, but not politically to kill them. ‘Five months,’ thirty days to a month, give us one hundred and fifty days; and these days, being symbolic, signify one hundred and fifty years. Commencing July 27, 1299, the one hundred and fifty years reach to 1449. During that whole period the Turks were engaged in an almost perpetual warfare with the Greek empire, but yet without conquering it. They seized upon and held several of the Greek provinces, but still Greek independence was maintained in Constantinople. But in 1449, the termination of the one hundred and fifty years, a change came, the history of which will be found under the succeeding trumpet.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 505–507.

> „‚A ich moc bola škodiť ľuďom päť mesiacov.‘ Potiaľto siahalo ich poverenie: sužovať ustavičnými pustošeniami, no nie ich politicky usmrcovať. ‚Päť mesiacov,‘ pri tridsiatich dňoch na mesiac, nám dáva stopäťdesiat dní; a tieto dni, keďže sú symbolické, znamenajú stopäťdesiat rokov. Počnúc 27. júlom 1299 týchto stopäťdesiat rokov siaha do roku 1449. Počas celého tohto obdobia boli Turci zapojení do takmer neprestajnej vojny s Gréckou ríšou, a predsa ju nedobyli. Zmocnili sa viacerých gréckych provincií a držali ich, no grécka nezávislosť sa v Konštantínopole stále udržala. Avšak v roku 1449, pri ukončení stopäťdesiatich rokov, nastala zmena, ktorej dejiny budú uvedené pod nasledujúcou poľnicou.‘ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 505–507.“

Uriah Smith is citing Josiah Litch’s calculation of the one hundred and fifty years, which when concluded, represents a starting point for the three hundred and ninety-one year and fifteen-day prophecy in the next Trumpet. Commenting on Litch’s prediction concerning these two connected time prophecies Sister White recorded:

Uriáš Smith cituje výpočet Josiáša Litcha o sto päťdesiatich rokoch, ktorý po svojom ukončení predstavuje východiskový bod pre proroctvo o tristo deväťdesiatich jednom roku a pätnástich dňoch v nasledujúcej trúbe. O Litchovej predpovedi týkajúcej sa týchto dvoch navzájom prepojených časových proroctiev sestra Whiteová zaznamenala:

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> „V roku 1840 vzbudilo široký záujem ďalšie pozoruhodné naplnenie proroctva. Dva roky predtým Josiah Litch, jeden z popredných kazateľov ohlasujúcich druhý príchod, uverejnil výklad Zjavenia 9, v ktorom predpovedal pád Osmanskej ríše. Podľa jeho výpočtov mala byť táto moc zvrhnutá... 11. augusta 1840, keď možno očakávať, že osmanská moc v Konštantínopole bude zlomená. A verím, že sa ukáže, že je to tak.“

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> „Presne v určenom čase Turecko prostredníctvom svojich vyslancov prijalo ochranu spojeneckých mocností Európy, a tak sa dostalo pod kontrolu kresťanských národov. Táto udalosť presne naplnila predpoveď. Keď sa to stalo známym, zástupy boli presvedčené o správnosti zásad prorockého výkladu, ktoré prijali Miller a jeho spolupracovníci, a adventnému hnutiu to dalo podivuhodný impulz. Muži vzdelaní a významného postavenia sa pripojili k Millerovi tak v kázaní, ako aj vo vydávaní jeho názorov, a od roku 1840 do roku 1844 sa toto dielo rýchlo šírilo.“ The Great Controversy, 334, 335.

The first and second woes are connected by two interconnected time prophecies. The first woe, begins with an illustration of the sealing and the second woe, ends with the history of August 11, 1840 until the sounding of the seventh trumpet on October 22, 1844, which is also an illustration of the sealing. The beginning and ending bear the signature of Alpha and Omega, because, as with the history in which Christ confirmed the covenant for a week, the period is divided into two parts. The first period begins with the first Mohammed, and ends with the second Mohammed. The second period begins with “a voice from the four horns of the golden altar which is before God,” and it ends with the “voice” of Christ, swearing “by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer.”

Prvé a druhé beda sú spojené dvoma navzájom prepojenými časovými proroctvami. Prvé beda sa začína znázornením zapečatenia a druhé beda sa končí dejinami od 11. augusta 1840 až po zaznenie siedmej trúby 22. októbra 1844, čo je takisto znázornením zapečatenia. Začiatok i koniec nesú podpis Alfy a Omegy, pretože, podobne ako v dejinách, v ktorých Kristus potvrdil zmluvu na jeden týždeň, je toto obdobie rozdelené na dve časti. Prvé obdobie sa začína prvým Mohammedom a končí druhým Mohammedom. Druhé obdobie sa začína „hlasom zo štyroch rohov zlatého oltára, ktorý je pred Bohom,“ a končí sa „hlasom“ Krista, ktorý prisahá „na toho, ktorý žije na veky vekov, ktorý stvoril nebo i to, čo je v ňom, zem i to, čo je na nej, more i to, čo je v ňom, že času už viac nebude.“

We will continue this study in the next article.

V tomto štúdiu budeme pokračovať v nasledujúcom článku.

> “Any question that Satan can arouse in the mind to create doubt in regard to the grand history of the past travels of the people of God will please his satanic majesty and is an offense to God. The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> „Každá otázka, ktorú satan môže vzbudiť v mysli, aby vyvolal pochybnosť vzhľadom na veľké dejiny minulého putovania Božieho ľudu, poteší jeho satanské veličenstvo a je urážkou Boha. Zvesť o Pánovom skorom príchode v moci a veľkej sláve do nášho sveta je pravda a v roku 1840 sa pri jej zvestovaní pozdvihlo mnoho hlasov.“ Manuscript Releases, zväzok 9, 134.

Back to Articles